У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.03.2020 Справа №607/4188/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 , її представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання прокурора ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження №0001365 від 08.05.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.306, ч.2,3 ст.307 КК України, звернувся прокурор Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі продажу реєстр № 6325 виданий 23.12.2019 року належить ОСОБА_4 .
, яка є матір`ю ОСОБА_6 , який є оператором каналу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » що в месенджері «Telegram», а також інтернет-ресурсу «https://alfa24.top/», за допомогою яких здійснювався продаж наркотичних засобів та психотропних речовин з метою що існує сукупність підстав вважати, що дана квартира належить до переліку доказів, якими може бути підтверджено факт вчинення вказаними особами злочинів, передбачених ч.2 ст.306, ч.2,3 ст.307 КК України, та належить до категорії майна підозрюваного, щодо якого здійснюється провадження, та щодо якого суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Як зазначено у клопотанні, у травні 2019 року, точної дати досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вступили в злочинну змову направлену на придбання, зберігання з метою збуту та збуту наркотичних засобів та психотропних речовин безконтактним методом, шляхом так званих «закладок» особам схильним до їх вживання, з метою отримання незаконних доходів на постійній основі.

Також, встановлено факт використання коштів, здобутих від незаконного обігу психотропних речовин, громадянами ОСОБА_6 , 1999 р.н. та ОСОБА_7 , 1996 р.н., зокрема, встановлено, що вказані особи у період з вересня 2019 року по лютий 2020 року займалися збутом психотропних речовин у особливо великих розмірах, а за кошти отриманні від цієї реалізації придбали нерухомість та дороговартісні товари.

Прокурор у клопотанні також зазначає, що в ході проведення негласних(слідчих)розшукових дій було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана за грошові кошти отримані внаслідок продажу наркотичних засобів та психотропних речовин в месенджері «Телеграм» за допомогою каналу ІНФОРМАЦІЯ_1 » що в месенджері «Telegram», а також інтернет-ресурсу «https://alfa24.top/», за допомогою яких здійснювався продаж наркотичних засобів та психотропних речовин, оператором якого є ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_4 , якій на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер: реєстр № 6325 виданий 23.12.2019 року, належить квартира АДРЕСА_1 .
13 лютого 2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.307 КК України.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться за ч.2 ст.306, ч.2,3 ст. 307 КК України, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. Відтак, з метою забезпечення виконання вимог законодавства у випадку застосування у виді покарання конфіскації майна або в силу вимог ст.96-1, ст.96-2 КК України, вжиття заходу кримінально-правового характеру у виді спеціальної конфіскації як виду покарання, з огляду на що виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказаний об`єкт, з метою повного, всебічного та об`єктивного розслідування обставин кримінального провадження та збереження доказів до закінчення кримінального провадження, прокурор просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити. Третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечували. Зазначали, що грошові кошти, за які було придбано АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі продажу реєстр № 6325 виданий 23.12.2019 року належить ОСОБА_4 , не належать до категорії тих, які могли бути здобуті злочинним шляхом внаслідок продажу наркотичних засобів та психотропних речовин засобами, які у своїй протиправній діяльності використовував ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_4 , оскільки були зароблені ОСОБА_4 разом з чоловіком власною працею, в тому числі, під час неодноразових тривалих виїздів та роботи за кордоном.
Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, беручи до уваги надані сторонами пояснення, слідчий суддя вважає, що у задоволенні даного клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і такий допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, задля збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Керуючись вказаними положеннями процесуального законодавства, беручи до уваги зміст заявленого клопотання та наявних у справі доказів, зокрема, те, що в межах даного кримінального провадження 13 лютого 2020 року було повідомлено про підозру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а квартира АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі продажу реєстр № 6325 виданий 23.12.2019 року належить ОСОБА_4 , яка є матір`ю підозрюваних та щодо якої в межах даного кримінального провадження не здійснюється жодних дій, а також те, що прокурор не надав жодним належним та достатніх доказів, на підтвердження того, що вказана квартира могла бути об`єктом протиправних дій чи була набуга протиправним шляхом, та вказана квартира не визнана речовим доказом шляхом прийняття відповідної постанови у межах кримінального провадження №0001365, що, в силу положень КПК про надання судом дозволу на обмеження права власності особи, повинно бути доведено стороною обвинувачення,слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявленого клопотання прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1