ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, інвалід ІІ групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) 22.06.2009 року Київським районним судом м. Сімферополя за ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, 70 КК України, до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 71 КК України - частково приєднано невідбутий строк за вироком суду від 17.04.2008 року, до відбуття 10 років 3 місяці позбавлення волі;

2) 08.12.2009 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України, до 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш тяжкого більш тяжким за вироком суду від 22.06.2009 року, остаточно призначено покарання 10 років 3 місяці позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міського суду Дніпропетровської області від 06.06.2016 року зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.09.2008 року по 08.12.2009 року та з 08.12.2009 року по 12.01.2010 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, звільнений 11 серпня 2017 року з Софіївської виправної колонії Дніпропетровської області (№ 45) на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2017 року, відповідно до ст. 81 КК України, умовно-достроково, невідбутий строк 10 днів;

3) 31.10.2018 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська, за ч. 2 ст. 309 до позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з випробувальним строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.309 КК України, у кримінальному провадженні №0003132,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що останній, 30.09.2019 року, близько 14 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Галицького, 1/а, біля ДВК (№ 89), на землі, побачив згорток з ліпкої стрічки чорного кольору, розвернувши його та оглянувши зміст даного згортку, останній виявив 8 сліп пакетів з порошкоподібною речовиною, кристалічного походження, білого кольору, зазначену речовину визначив для себе, як наркотичний засіб, обіг якого заборонено - методон (фенадон).

Після цього, у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання і зберігання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - методон (фенадон), без мети збуту, вчиненого повторно, у великих розмірах, особою яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, не маючи законного дозволу на проведення дій з наркотичними засобами, всупереч ст. 4 Закону України Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів від 08.07.1999 року №863, поклав вищезазначені 6 сліп пакетів з вмістом до сумки та 2 сліп пакети з вмістом до чоловічого гаманцю, які перебували у останнього, тим самим незаконно, повторно придбав наркотичний засіб, та утримуючи його при собі, почав пересуватись по вулицям міста Дніпро, тим самим почав незаконно, повторно зберігати вищевказаний наркотичний засіб без мети збуту.

30.10.2019 року, близько 16 годин 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Ближня, біля будинку № 29, був зупинений співробітниками поліції. В ході проведеного огляду місця події, 30.10.2019 року, в період часу з 16 години 40 хвилин до 17 години 20 хвилин за вищевказаною адресою, ОСОБА_6 добровільно видав співробітникам поліції з середньої кишені сумки вдягненої на останньому паперовий згорток обмотаний ліпкою стрічкою, в якому знаходилось 6 сліп пакетів з порошкоподібною речовиною, кристалічного походження білого кольору, також з вищезазначеної сумки, дістав чоловічий гаманець, з якого видав ще 2 сліп пакети з порошкоподібною речовиною, кристалічного походження, білого кольору.

Кристалічні речовини білого кольору масами: 0,7371 г., 0,1873 г., 0,1592 г., 0,6472 г., 0,1557 г., 0,2664 г., 0,1453 г., 05086 г., містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - методон (фенадон). В рідині вміст методона (фенадона) становить - 0,5080 г., 0,1351 г., 0,1100 г., 0,4640 г., 0,0994 г., 0,1842 г., 0,0990 г., 0,3674 г., загальна маса методона (фенадона) 1,9671 г., що відповідно до таблиці Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року, відноситься до великих розмірів, тобто більше ніж 1,6 гр.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково, у вигляді 6 місяців позбавлення волі, приєднано покарання не відбуте за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Обвинувачений не погодився з даним вироком, просить зменшити призначене покарання до мінімального.

Посилається на те, що вину визнав повністю, щиро розкаявся, всебічно допомагав слідству знаходячись в критичному стані здоров`я. Має цивільну дружину та на утриманні малолітню дитину - інваліда ІІ-ої групи.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, вважав вирок законним та обґрунтованим.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не може підлягати задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про необхідність призначення обвинуваченому менш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував обставини при яких скоєний злочин, його тяжкість, що відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою, у тому числі за аналогічні злочини, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, на обліку у лікарів нарколог та психіатра не перебуває, є інвалідом ІІ групи, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді 2 років позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого про необхідність визнання обставинами, що пом`якшують покарання - визнання вини, щире каяття, наявність перебування на його утриманні цивільної дружини та малолітньої дитини, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами, а визнання певних обставин такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого відноситься до дискреційних повноважень суду, тобто є його правом, а не обов`язком.

Сукупність досліджених даних привели колегію суддів до висновку про безпідставність доводів, викладених в апеляції, тому підстав для для зміни вироку щодо ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.

Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4