Справа № 467/182/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000069, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України,

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України та

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 358 КК України

в с т а н о в и в :

У провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває обвинувальний акт, погоджений прокурором Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_9 18.06.2020 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 358 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що на підставі даного обвинувального акту може бути призначений судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, справа підсудна Арбузинському районному суду Миколаївської області, підстави для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні.
Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, посилаючись на невиконання прокурором ухвал Арбузинського районного суду Миколаївської області про повернення прокурору обвинувального акту, оскільки обвинувальний акт вже тричі йому повертався, вказуючи на відсутність у обвинувальному акті визначеного місця скоєння злочину, незрозумілість стадії його вчинення, не визначеність кому завдано шкоду злочином та з яких сум вона складається, кому завдані тяжкі наслідки, при кваліфікації дій обвинуваченого як пособництво у вчиненні злочину не зрозуміло, чи охоплювались дії обвинуваченого спільним умислом з іншими обвинуваченими.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника ОСОБА_7 щодо повернення обвинувального акту.

Захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, посилаючись на невиконання прокурором ухвал Арбузинського районного суду Миколаївської області про повернення прокурору обвинувального акту, оскільки обвинувальний акт вже тричі йому повертався, вказуючи на відсутність у обвинувальному акті визначеного місця скоєння злочину, незрозумілість викладення об`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченим злочину, використання прокурором складних незрозумілих мовних конструкцій при викладенні обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 щодо повернення обвинувального акту.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору, вказуючи на незрозумілість викладу обвинувачення та відсутність чіткого визначення якими саме діями вона вчинила злочин.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, встановлений ст. 291 КПК України.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту, а також реєстру матеріалів досудового розслідування.

При цьому суд може повернути обвинувальний акт слідчому або прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Викладені фактичні обставини, які були встановлені у ході досудового слідства та сформульоване обвинувачення, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Відсутність в обвинувальному акті конкретизованого формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісний і повний її захист.

Європейський суд з прав людини у п.34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, суд вказав, що положення підпункту «а» п. 3ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Наведене кореспондується з положеннями п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, за змістом яких суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Отже, безумовною є вимога про те, що обвинувачення та його формулювання повинні бути викладені настільки конкретно, в тому числі з відображенням часу, місця, способу, інших обставин, мотивів вчинення діяння, щоб це забезпечило право на захист.

Однак обвинувачення по даній справі щодо кожної особи, якій воно висунуте, не відповідає вказаним вимогам.

Так, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, інкримінованого ОСОБА_4 прокурором вказано, що (а.с.6-7) «…фактичні обсяги та вартість робіт на об`єкті…не відповідають обсягам та вартості робіт, які внесені до акту №1…сума завищення складає 26687,00 грн. Крім того збитки в сумі 230759 грн., в тому числі завищення фактичних об`ємів робіт по будівельним матеріалам за цінами підрядної організації на суму 26687 грн., згідно додаткової Довідки по виконаним роботам капітального ремонту покрівлі…документально не підтверджуються». Таким чином, в обвинувальному акті зроблено посилання на «додаткову Довідку», як на джерело доказів. Посилання стороною обвинувачення на докази до початку судового слідства є неприпустимим та порушує принцип рівності та змагальності сторін кримінального процесу. Обсяг і перелік доказів, які підлягають дослідженню судом встановлюються в ході судового розгляду. Докази по кримінальному провадженню не можуть бути зазначені при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулюванні обвинувачення.При цьому в обвинувальному акті фактично не наведено обставин, які вказують, в чому саме полягало привласнення чужого майна та не зрозуміло з якого розрахунку слідством встановлена саме така сума 230759 грн. Аналогічним чином викладене обвинувачення в частині суми завданої шкоди і щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст.364 КК України, а також щодо ОСОБА_6 за ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 191, ч.2 ст.358 КК України.

Крім того, метою вчинення правопорушення, як слідує з формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_5 за ч.2 ст. 364 КК України було одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, у той час, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України, інкримінованого ОСОБА_4 вказує на привласнення ним бюджетних коштів діючи у власних інтересах як фізичною особою, суб`єктом злочину в розумінні ст.18 КК України, а не як суб`єктом господарювання. Зазначене вказує на неузгодженість різних частин обвинувального акту та, як наслідок, його незрозумілість для обвинувачених і для суду.

Крім того, дії обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема, кваліфіковано за ч.5 ст.27, ч.4 ст.191 КК України, а саме пособництво, тобто сприяння вчиненню заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому у великих розмірах іншим співучасником, шляхом надання засобів та усунення перешкод.

Проте висуваючи таке обвинувачення, у обвинувальному акті, в порушення ст. ст. 91, 92 КПК України не наведено: коли, де та за яких обставин ОСОБА_4 домовився з ОСОБА_6 щодо узгодження об`єкту злочину, а також чи була така домовленість взагалі, в яких діях полягало надання засобів, а в яких - усунення перешкод. Більше того, саме пособництво, яке інкримінується ОСОБА_6 передбачає вчинення злочину групою осіб, проте, як вбачається із обвинувального акту, жодному іншому обвинуваченому не висунуте обвинувачення у вчиненні злочину у складі групи.

Плутанина чи не точність також прослідковується і у визначенні потерпілого. Згідно обвинувального акту, розмір шкоди в результаті злочину завданий державі, потерпілим від кримінального правопорушення є відділ освіти, молоді та спорту Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області, а представником потерпілого зазначено працівника Арбузинської РДА, що є іншою юридичною особою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при складанні та затвердженні обвинувального акта не було вжито достатніх заходів, необхідних для дотримання вимог ч.7 ст. 290, ст.ст. 55, 58, 291 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На думку суду, таке недотримання вимог кримінального процесуального закону має наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.

Вказане позбавляє сторону захисту можливості належним чином здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення під час судового розгляду, а також позбавляє потерпілу сторону можливості належної реалізації своїх процесуальних прав, що безперечно, порушує права як обвинувачених так і потерпілої сторони, які гарантуються кожній особі, зокрема статтями 20-21, 42, 55-58 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта прокурору слід задовольнити, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 369 -372, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

Обвинувальний акту кримінальному провадженні №000069, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 вересня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 364, ч.ч. 1, 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 358 КК України повернути прокурору Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_9 для усунення виявлених недоліків у розумний строк.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали проголошений 14 серпня 2020 року о 8 годині 40 хвилин.

Суддя ОСОБА_1