25.11.2020
Справа № 642/4770/20
провадження № 1-кп/642/836/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 296 КК України
встановив:
В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває дане кримінальне провадження.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, вказуючи на безпідставність тверджень сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Вказав, що ОСОБА_6 одружений, має на утриманні малолітнього сина своєї дружини, 2007 р.н., позитивно характеризується за місцем мешкання, займається безпосереднім вихованням сина, активно бере участь у всіх шкільних заходах, що стосуються сина. Також зазначив, що потерпілий у даному кримінальному провадженні вже допитаний судом, а тому ризик впливу на його покази - відпав. Окрім цього, просив врахувати суд, що ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та саме за цією адресою просив застосувати цілодобовий домашній арешт. Крім того, у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт органи поліції зможуть контролювати дотримання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.
Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.
Прокурор проти клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу заперечував, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Потерпілий підтримав думку прокурора.
Вислухавши учасників процесу, суд прийшов до наступних висновків.
У відповідності до частини першої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 03.08.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, на час затримання ОСОБА_6 , останній постійно мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною, ОСОБА_7 , та її сином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є працездатним.
Згідно характеристики селищного голови Покотилівської селищної ради ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , 1972 р.н., за місцем мешкання характеризується позитивно, зауважень щодо його поведінки не надходило.
З характеристики директора школи ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_6 є вітчимом учня 7-б класу ОСОБА_11 , 2007 р.н. За час перебування у школі ОСОБА_12 , ОСОБА_6 зарекомендував себе гарним сім`янином та другом сина, бере безпосередню участь у вихованні хлопчика, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться справами дитини, бере активну участь у шкільних заходах.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. (Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою ЄСПЛ, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, оскільки докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується, при цьому можливість обвинуваченого незаконно впливати на учасників процесу в ході судового розгляду не доведена.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці ЄСПЛ збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи (Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну).
Так, в ході судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, станом на 20.11.2020 органом досудового розслідування зібрані письмові докази, допитаний потерпілий, що унеможливлює здійснення впливу обвинуваченого на нього, згідно його пояснень він претензій до обвинуваченого не має, хоча і просив суд покарати обвинуваченого по всій суворості санкції статті, крім того, ОСОБА_6 характеризується позитивно, має на утриманні дружину та її сина, має постійне зареєстроване місце проживання.
На даній стадії розгляду кримінального провадження судом встановлено обставини, які свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, і є доцільність змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваного, обвинуваченого залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відтак, вищезазначені обставини зменшують ризик переховування обвинуваченого від суду, але, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, є підстави для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених статтею 194 КПК України.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що такий захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Крім того, суд враховує, що відпали ризики, які існували раніше, оскільки потерпілий вже допитаний та прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде виправдано настанням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Стосовно ж ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, то суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, направлений саме на запобігання такого ризику.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Керуючись статтями 177, 181, 194, 331, 371-372 КПК України, суд, -
ухвалив:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу задовольнити.
Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 60 днів, до 18 січня 2021 року включно, звільнивши його з-під варти із зали суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:
1) Цілодобово не залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду;
2) Прибувати до прокурора або суду за першою вимогою.
Виконання ухвали суду доручити прокурору ОСОБА_3 .
Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_6 по 18 січня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали складено 25.11.2020.

Головуючий: