ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2020 Справа №607/6738/20
провадження № 1-кп/607/1189/2020

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарях: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160 від 07 квітня 2015 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживав в АДРЕСА_1 , місце реєстрації там само, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, одружений, не працює, не судимий згідно ст. 89 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурорів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

встановив:

07 квітня 2015 року приблизно о 16 год. ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем «АЗЛК-21412», р.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9. /а/ Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року /далі ПДР/. Цим автомобілем ОСОБА_7 рухався із трьома пасажирами: ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , автомобільною дорогою сполученням «Мишковичі-Скоморохи» у напрямку від с. Мишковичі до с. Скоморохи Тернопільського району Тернопільської області.
Проїхавши населений пункт с. Прошова Тернопільського району Тернопільської області та рухаючись у вказаному напрямку, ОСОБА_7 , в порушення вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 ПДР /в частині визначення понять «дорожні умови» та «дорожня обстановка» і виконання їх вимог/, п. 2.3 /б, д/, 12.1 ПДР, не врахував дорожні умови та обстановку, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним автомобіля та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, і в такий спосіб своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю та здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР, а також п. 1.10 /в частині визначення поняття «узбіччя» і виконання його вимог/, водій ОСОБА_7 не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху, відволікшись від керування автомобілем «АЗЛК-21412», допустив зміну напрямку його руху ліворуч та виїзд на смугу зустрічного руху, а надалі на конструктивно виділений елемент автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів ліве узбіччя, де допустив перекидання вказаного автомобіля на ґрунтове покриття, що розташовувалось за лівим узбіччям.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «АЗЛК-21412», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді рани лівої лобно-скроневої ділянки, синця повік лівого ока та садна підборіддя, відкритої черепно-мозкової травми у вигляді вдавленого перелому кісток склепіння черепа, переломів кісток основи черепа і лицевого скелету, забою речовини головного мозку важкого ступеня із стисненням епідуральною гематомою зліва, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належать до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_16 вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 ПДР /в частині визначення понять «дорожні умови» та «дорожня обстановка» і виконання їх вимог/, п. 2.3 /б, д/, 12.1 ПДР, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_7 на початку судового розгляду підтвердив, що обвинувачення йому зрозуміле, позов потерпілого не визнав, відповісти на запитання, чи визнає вину та чи бажає давати показання, відмовився на підставі ст. 63 Конституції України. Після дослідження усіх інших доказів обвинувачений виявив бажання дати показання. Під час його допиту, ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що вину визнає, кається. Пояснив обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що дійсно до нього додому прийшли сусіди: ОСОБА_15 та ОСОБА_14 та він з ними автомобілем «Москвич», яким він користувався з дозволу власника, поїхали в с. Остальці. Там вони зустріли ОСОБА_10 та усі разом вжили спиртне. Він особисто випив приблизно 100 гр. горілки. Після цього вирішили їхати усі четверо вказаним автомобілем на більярд. Він був за кермом, ОСОБА_10 на передньому пасажирському сидінні, інші - на задньому. Під час руху в сторону с. Мишковичі, дорога була трохи мокра, вся у глибоких ямах та потерпілий весь час спирався на нього та заважав керувати автомобілем. Тому він змушений був відштовхувати ОСОБА_10 , в якийсь момент він крутнув кермом та автомобіль перекинувся. На запитання прокурора пояснив, що будь-яких перешкод перед керованим ним автомобілем під час руху не було. Після перекидання автомобіля побачив, що ОСОБА_10 весь в крові. Тому, здається це зробив він, було викликано швидку. Із потерпілим він поїхав в лікарню. Від виступу в судових дебетах та від останнього слова обвинувачений відмовився.
Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини згідно обвинувачення, його винуватість доводиться такими дослідженими в судовому засіданні доказами:
- показаннями потерпілого ОСОБА_10 суду про те, що точної дати не пригадує, приблизно о 16 год. у десятих числах квітня 2015 року, він у с. Остальці на зупинці зустрів знайомих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , які покликали його з собою. Вирішили усі поспілкуватись та випити по сто грам. Вжили усі приблизно по 50 гр. алкоголю, після чого усі четверо сіли в автомобіль «Москвич», яким керував ОСОБА_7 , а він сів на переднє пасажирське сидіння, та поїхали в інше село. Дорога, по якій вони їхали, асфальтована, однак була в дуже поганому стані, вся у вибоїнах. Подальших подій на дорозі не пам`ятає. Коли прийшов до свідомості, то перебував у лікарні, проходив лікування у хірургічному відділенні обласної лікарні. Йому розказували, що вони перекинулись автомобілем десь в с. Прошова. Обвинуваченого після цього бачив лише один раз, останній не вживав жодних заходів для відшкодування шкоди, лише його дочка намагалась з ним спілкуватись. Завдана шкода потерпілому на даний час не відшкодована, тільки мама обвинуваченого дала йому одну тисячу гривень. Крім цього, пояснив, що відмовляється приймати два грошових перекази на загальну суму 8 800 грн. від сторони захисту на відшкодування шкоди, оскільки їх сума є вкрай недостатньою. В судових дебатах підтвердив, що підтримує свій позов та погоджується з думкою прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців з додатковим покаранням;
- допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 дав показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 на час події були друзями. Оскільки пройшло багато часу, то не пригадує точної дати, коли трапилась ДТП за їх участю. Пам`ятає те, що він, ОСОБА_15 , зустрівся з обвинуваченим, випили з ним по 100 гр. горілки, після чого поїхали у с. Остальці, де зустріли ОСОБА_10 , та вже із ним автомобілем обвинуваченого марки «Москвич» голубого кольору, яким керував останній, поїхали в с. Мишковичі. В автомобілі з ними також був ОСОБА_17 . За с. Прошова він, тобто свідок ОСОБА_14 , пересів на заднє сидіння автомобіля, а ОСОБА_10 на переднє пасажирське сидіння, для того, щоб поспілкуватись із обвинуваченим. В процесі руху автомобіль перекинувся, від чого потерпілий ОСОБА_10 постраждав був непритомний. Обвинувачений намагався привести його до тями, сам викликав швидку. Свідок вважає, що причиною перекидання була погана дорога, яку він дуже добре знає та яка більше скидалась на польову. Обвинувачений був змушений об`їжджати ями на дорозі, тому рухався ґрунтовою обочиною. При цьому швидкість руху автомобіля становила приблизно 60-70 км/год. ОСОБА_7 був випивший, але поводився адекватно. Свідок не пригадує, чи вживали обвинувачений з потерпілим спиртне під час руху автомобіля. Пригадує, що дощу в цей день ніби не було;
- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_15 про те, що він із ОСОБА_14 , точної дати не пригадує, прийшли додому до ОСОБА_7 , звідки автомобілем «Москвич», яким керував останній, усі разом поїхали в с. Остальці, де зустріли знайомого ОСОБА_10 . Підтвердив, що цього дня вживали усі четверо спиртне, в т.ч. і ОСОБА_7 , однак останній приблизно 100 гр. горілки вжив з ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ще до зустрічі із ОСОБА_10 і більше після цього не вживав. Зустрівши ОСОБА_10 , усі четверо вказаним автомобілем під керуванням ОСОБА_7 направились в сторону с. Мишковичі, при цьому спочатку потерпілий перебував на задньому сидінні, а потім пересів на переднє пасажирське. Погодних умов цього дня не пригадує, однак дорожнє покриття було в ямах. Під час руху автомобіля усі троє пасажирів, крім водія ОСОБА_7 продовжували вживати спиртне та ОСОБА_10 почав обіймати ОСОБА_7 . Момент перекидання автомобіля не може пояснити, пригадує, що автомобіль опинився на обочині, хоча перед перекиданням рухався по дорозі та перешкод на ній не було. Після перекидання ОСОБА_7 з ОСОБА_14 витягли ОСОБА_10 з автомобіля та ОСОБА_7 зателефонував по швидку допомогу;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 квітня 2020 року із схемою та таблицею ілюстрацій, у якому зафіксована ділянка автомобільної дороги Мишковичі-Скоморохи, дорожнє покриття, слідова інформація, зокрема сліди юзу коліс автомобіля та пошкодження ґрунтового покриття за узбіччям дороги, розташування автомобіля марки Москвич, н.з. НОМЕР_1 , в пошкодженому стані на польовій дорозі;
- актом від 07 квітня 2020 року обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги Мишковичі Скоморохи 3 км +700м.;
- протоколом із додатком від 07 квітня 2020 року огляду автомобіля марки «Москвич 2141», н.з. НОМЕР_1 , під час якого з даного автомобіля виявлено та вилучено сліди пальців рук;
- висновком експерта № 445 від 14 квітня 2015 року, згідно якого при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_7 , відібраного в КЗ ТОР «ТОНД» 07 квітня 2015 року о 22 год. 05 хв., виявлено етиловий спирт в концентрації 2,78 проміллє; припускається на момент ДТП 07 квітня 2015 року о 16 год. концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_7 із врахуванням часу забору взірця крові могла становити приблизно 3,69 проміллє, що за функціональною оцінкою концентрації алкоголю в крові може відповідати показникам тяжкого отруєння алкоголем;
- висновком експерта № 446 від 14 квітня 2015 року, згідно якого при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_10 , відібраного в КЗ ТОР «ТУЛ» 07 квітня 2015 року о 17 год. 10 хв., виявлено етиловий спирт в концентрації 2,38 проміллє; припускається на момент ДТП 07 квітня 2015 року о 16 год. концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_10 із врахуванням часу забору взірця крові могла становити приблизно 2,55 проміллє, що за функціональною оцінкою концентрації алкоголю в крові може відповідати показникам сильного алкогольного сп`яніння;
- висновком експерта № 5-164/15 від 09 травня 2015 року, за яким на момент експертного дослідження технічних несправностей систем автомобіля «АЗЛК-21412», н.з. НОМЕР_1 , не виявлено; шини та колеса відповідають вимогам ПДР; технічних несправностей /невідповідностей/ вимогам п. 31.4.1. ПДР /гальмові системи/ робочої гальмової системи даного автомобіля не виявлено робоча гальмова система знаходиться в працездатному стані; несправності елементів системи рульового керування вказаного транспортного засобу утворились під час /внаслідок/ ДПТ;
- висновком експерта № 5-165/15 від 02 травня 2015 року, відповідно до якого механізм розвитку даної ДТП з врахуванням слідової інформації, виявленої на місці пригоди, міг бути наступним: в початковий момент дорожньо-транспортної пригоди, при русі по проїзній частині дороги в напрямку до м. Тернопіль, у автомобіля АЗЛК Москвич 21412, /на експертизу надано автомобіль АЗЛК Москвич 21412, н.з. НОМЕР_1 /, найімовірніше виникає боковий занос із розвертанням його навколо центру ваги в напрямку проти руху годинникової стрілки, про що свідчить слідова інформація, зафіксована на проїзній частині дороги у вигляді слідів юзу. В подальшому, рухаючись у боковому заносі, даний автомобіль зміщається вліво, виїжджає на ліве узбіччя та кювет. Під час бокового заносу автомобіль передньою правою частиною та колесами правого борта контактує із виступаючими нерівностями кювету, внаслідок чого під дією імпульсу кількості руху, яка є векторною величиною, і залежить від напрямку вектора швидкості руху автомобіля, відбувається перекидання автомобіля на правий бік, дах та лівий бік. При переміщенні даного транспортного засобу від початку бокового заносу до кінцевого розташування виникають сліди бокового ковзання шин коліс, а при контактуванні із нерівностями кювету та перекиданні зриви ґрунту;
- висновком експерта № 5-268/16 від 10 червня 2016 року, згідно якого, в умовах даної дорожньо-транспортної ситуації, яка склалася, водій автомобіля «АЗЛК Москвич 21412» повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 1.10 /в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»/, 12.1 ПДР. Враховуючи встановлені слідством обставини розвитку дорожньо-транспортної ситуації, технічна можливість у водія вказаного автомобіля уникнути з`їзду з проїзної частини дороги та втрати поперечної стійкості транспортного засобу полягала у виконанні ним наведених вище технічних вимог ПДР, тобто застосовувати такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. На момент проведення експертизи, при заданому слідством комплексі вихідних даних, не відомі причини технічного характеру, котрі б завадили водію цього автомобіля діяти відповідно до вимог п. 12.1 ПДР, отже його дії в умовах виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди не відповідали вимогам зазначеного пункту ПДР. В даній дорожньо-транспортній ситуацій невідповідність дії водія вимогам п. 12.1 ПДР з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку із настанням даної ДТП;
- висновком експерта № 338 від 17 квітня 2020 року, за якою при вступі ОСОБА_10 07 квітня 2015 року на стаціонарне лікування у відділення анестезіології та інтенсивної терапії КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня», у нього було описано рану лівої лобно-скроневої ділянки, синець повік лівого ока та садно підборіддя; клініко-інструментальними дослідженнями та під час оперативного втручання у день госпіталізації встановлено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді вдавленого перелому кісток склепіння черепа, переломів кісток основи черепа і лицевого скелету, забою речовини головного мозку важкого ступеня із стисненням епідуральною гематомою зліва /підтверджено при вивченні комп`ютерної томографії/. Вказана травма голови у ОСОБА_10 спричинена в результаті дії тупих предметів, незадовго до госпіталізації, не виключено 07 квітня 2015 року. Встановлені в ОСОБА_10 тілесні ушкодженні згідно п.п. 2.1.2 і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень /МОЗ України, Київ, 1995/ за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння належать до тяжких. Спричинення ОСОБА_10 зазначених тілесних ушкоджень за обставин дорожньо-транспортної пригоди при перекиданні транспортного засобу та травмування потерпілого до виступаючих частин салону автомобіля не виключається.
Таким чином, оцінивши наведені докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог статей 65-67 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також наведену вище позицію потерпілого ОСОБА_10 щодо призначення покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. З наведених підстав суд не вбачає можливості для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, у виді обмеження волі, про що просить захисник.
При цьому, зважаючи на: відомості про особу винного - те, що вважається таким, що не судимий, відсутність скарг на його поведінку за місцем проживання та реєстрації, має малолітню дочку, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, за консультативною допомогою до лікаря-психіатра не звертався, стан його здоров`я та встановлені діагнози згідно довідки та копій медичних документів від в.о. завідувача Чортківської медичної частини № 26 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Тернопільській області, поданих в судовому засіданні захисником; вжиті спроби до відшкодування завданої шкоди потерпілому, а також необхідність подальшого такого відшкодування згідно вирішеного судом цивільного позову; висновок органу пробації, поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди /виклик ним швидкої допомоги, супроводжування потерпілого до лікувального закладу/, суд приходить до переконання, що основне покарання слід призначити на мінімальний строк, передбачений санкцією статті.
Строк відбування покарання слід відраховувати з дня затримання ОСОБА_7 03 квітня 2020 року, зарахувавши в строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII, строк попереднього ув`язнення із 03 квітня 2020 року по день постановлення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з огляду на те, що злочин вчинено 07 квітня 2015 року. Вказане рішення узгоджується із правовим висновком про застосування норми права, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17. Так, згідно з п. 104 даної постанови, якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року /включно/, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КПК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Також, з огляду на постановлення вироку, з врахуванням продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін, продовживши його строк до набрання вироком законної сили, але не більше 60 днів.
Прокурором ОСОБА_8 в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська університетська лікарня» Тернопільської обласної ради після надходження кримінального провадження до суду було подано через канцелярію суду цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення з нього 6001 грн. витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_10 . Однак, прокурором під час судового розгляду позов оголошено не було. Зважаючи на вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України, за якими сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, та слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, вказаний цивільний позов прокурора слід залишити без розгляду.
Також, потерпілим ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 було пред`явлено цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди в сумі 50 000 грн. та моральної 250 000 грн.
Частиною 1 ст. 128 КПК України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_10 , ставлячи вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, не надає жодних доказів, які б доводили його витрати на вказану суму на проведення довготривалого лікування. В судовому засіданні представник потерпілого підтвердив відсутність в потерпілої сторони таких доказів. З огляду на викладене, в силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ці обставини є недоведеними, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Суд не може взяти до уваги твердження захисника ОСОБА_12 в судових дебатах про визнання стороною захисту цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, зважаючи на те, що сам обвинувачений під час судового розгляду позов ОСОБА_10 не визнав повністю, відмовився від виступу в дебатах та від останнього слова.

При вирішенні питання про відшкодування ОСОБА_10 моральної шкоди, суд враховує його доводи, і вважає, що діями ОСОБА_7 потерпілому справді спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних переживаннях, яких він зазнав у зв`язку із тяжкими тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок яких він став інвалідом другої групи, а також із відновленням свого стану, пережиті стресу, тривалим невідшкодуванням обвинуваченим завданої шкоди. З огляду на наведені обставини, характер вчиненого ОСОБА_7 злочину, поведінку самого потерпілого перед дорожньо-транспортною пригодою, зокрема перебування ним в стані алкогольного сп`яніння, що є підставою для зменшення відшкодування, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за необхідне відповідно до статей 23, 1167, 1168 ЦК України стягнути з останнього в користь ОСОБА_10 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання про арешт майна слід вирішити відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речового доказу слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 /три/ роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня затримання, тобто із 03 квітня 2020 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України /в редакції закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII/ зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання термін його попереднього ув`язнення з 03 квітня 2020 року до 14 грудня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком сили, але не довше 23 год. 59 хв. 11 лютого 2021 року.
Цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_7 6 001 грн. витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишити без розгляду.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 50 000 грн. матеріальної, та 250 000 грн. моральної, - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 200 000 грн. моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в загальній сумі 2 098 /дві тисячі дев`яносто вісім/ грн. 90 коп.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 квітня 2015 року /справа № 607/6101/15-к/, на автомобіль марки «АЗЛК Москвич 21412», н.з. НОМЕР_1 , - скасувати, повернувши його власнику згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_18 .
Речовий доказ: медичну картку стаціонарного хворого № 02/04061, на ім`я ОСОБА_10 , яка зберігається при матеріалах кримінального провадження, не поданих прокурором в судовому засіданні для долучення до судової справи, повернути її власнику.
Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Головуюча суддяОСОБА_1