Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/817/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000389, на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2020 року, яким:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ал. Завадське Добровеличківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , засудженого 10.09.2018 Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 185 КК Українидо покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч.4 ст.70 КК України зараховано невідбуте частково покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. В строк відбування покарання зараховано час перебування під вартою з 17.01.2018 по 19.08.2020. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів,
за участі сторін кримінального провадження:
- прокурора ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

- адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена при наступних обставинах.
12.06.2017 близько 23.30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні залізничного вокзалу станції «Виска» в м. Мала Виска Кіровоградської області по вул. Центральній, 78, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю ОСОБА_9 , який залишив пакет з речами біля одного з місць для очікування, а сам відійшов до каси, таємно здійснив крадіжку вказаного поліетиленового пакету білого кольору в якому знаходились: чоловічі балонові шорти вартістю 180,00 гривень, чоловічі купальні труси вартістю 102,00 гривні, два одноразові станки для гоління марки «Джилет» вартістю 23 гривні 68 копійок кожен, чоловічі труси вартістю 32 гривні, антиперспірант марки «Мененспідстік» вартістю 71 гривня, чоловіча футболка вартістю 80 гривень, піна для гоління «Бі Люкс» вартістю 41 гривня 30 копійок, чотири пачки сигарет «Мореблу» вартістю 20 гривень 36 копійок кожна, одна пачка сигарет «Прилуки червоні» вартістю 21 гривня, футляр для окулярів вартістю 24 гривні 99 копійок, окуляри вартістю 70 гривень, мобільний телефон марки «Нокіа» вартістю 253 гривні 33 копійки з стартовим пакетом «МТС» вартістю 25 гривень, зарядний пристрій «Номі» вартістю 39 гривень 60 копійок, зарядний пристрій «Нокіа» вартістю 60 гривень, планшетка пігулок «Ібупрофен» вартістю 14 гривень 80 копійок, путівка до санаторію «Орізонт`ю З викраденим пакетом ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1143 гривні 82 копійки, відповідно до висновку експерта № 370 від 27.06.2017.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить застосувати до нього положенняч.5 ст.72 КК України, так як від підпадає під дію закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, так як перебуває під вартою з 17.01.2018, а даний злочин скоїв 12.06.2017. Також вказує, що не згоден з оскаржуваним вироком в частині застосування положень ч.4 ст.70 КК України, оскільки був засуджений Солом`янським районним судом м. Києва до 4 років позбавлення волі, новий злочин вчинив на території Маловисківського району, тобто в іншому регіоні України, справи не були об`єднані в одне провадження, більш тяжкий злочин повинен поглинути менш тяжкий, а тому у суду не було підстав застосовувати положення ч.4 ст.70 КК України та призначати покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які вимоги поданої ОСОБА_6 апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в її задоволені, з таких підстав.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи та ніким із сторін і учасників кримінального провадження не оскаржуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ніким із учасників судового провадження не оспорюється доведеність вини ОСОБА_6 та юридична кваліфікація його дій, апеляційний суд не надає юридичної оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, вважає вину обвинуваченого доведеною та правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що він скоїв кримінальний проступок. Як особа обвинувачений

не працює, тобто постійного заробітку немає, не одружений, у лікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується як особа, що підтримує стосунки з особами, які негативно характеризуються.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав щире каяття, визнання вини, а обставиною, яка обтяжує покарання вчинення кримінального проступку відносно особи похилого віку.
Враховуючи зазначене та, що ОСОБА_6 був раніше засуджений 10.09.2018 Солом`янським районним судом м. Києва суд, на підставі ч.4 ст.70 КК України, призначив обвинуваченому остаточне покарання зарахувавши покарання відбуте частково за попереднім зазначеним вироком. Також суд не встановив підстав для застосування положень ч.5 ст.72 КК України в даному кримінальному провадженні.
Посилання обвинуваченого на безпідставне застосування судом положень ч.4 ст.70 КК України при призначенні остаточного покарання, а також на те, що до нього необхідно застосувати положення ч.5 ст.72 КК Україниза обставин, зазначених в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, є безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частині першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи відповідно до вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018 ОСОБА_6 був засуджений за злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, який вчинив 16.01.2018, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Відповідно оскаржуваного вироку суд першої інстанції, при призначенні обвинуваченому остаточного покарання, дотримався вимог ч.4 ст.70 КК України, оскільки ОСОБА_6 зараховано невідбуте частково покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, а тому посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на неправильне застосування судом положень ч.4 ст.70 КК України, є безпідставним та задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зі змінами, внесеними Законом України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається із матеріалів справи за вчинений ОСОБА_6 злочини, передбачений ч.2 ст.186 КК України, який мав місце 16.01.2018 та за який він був засуджений вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018, до нього не розповсюджується положення ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, оскільки вказаний Закон вже втратив чинність.

Обвинувальний акт відповідно оскаржуваного вироку був затверджений прокурором 03.05.2018, надійшов до Маловисківського районного суду Кіровоградської області 07.05.2018, тобто в той період коли положення ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, вже втратили чинність.

Попереднє ув`язнення в межах кримінального провадження, за наслідками якого ухвалено оскаржуваний вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 19.08.2020, до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовувалось. За злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, відповідно до вказаного вироку ОСОБА_6 було призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Крім того, за наслідками розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 йому було призначено судом покарання у виді обмеження волі до якого положення ч.5 ст.72 КК України не застосовується, а остаточне покарання відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, тобто призначено покарання за сукупністю злочинів, а саме зараховано невідбуте частково покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.09.2018, а не шляхом складання покарань, тому його вимоги про застосувати положення ч.5 ст.72 КК України в межах розгляду кримінального провадження за оскаржуваним вироком, є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а тому вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від від 19 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 ,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3