Справа № 504/3450/20
У Х В А Л А
23.10.2020смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ;

слідчого ОСОБА_4 ;

підозрюваного ОСОБА_5 ;

захисника ОСОБА_6 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кокчетав, Республіка Казахстан, росіянина за національністю, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, офіційно не працевлаштованому, пенсіонера, не одруженого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області надійшло клопотання слідчого СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погодженого із прокурором прокуратури Комінтернівського району Одеської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив, що що 15.10.2020 о 04 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , переслідуючи мету умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на грунті раніше виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 , взяв з собою пластикову пляшку з легкозаймистою речовиною, прийшов до квартири ОСОБА_8 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на знищенню чужого майна шляхом підпалу ОСОБА_5 перебуваючи на сходовому майданчику біля квартири АДРЕСА_3 , полив паливно-мастильною речовиною вхідні двері вказаної квартири, після чого підпалив вказане майно та з місця вчинення злочину зник.
Правовою кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення є ч. 2 ст. 194 КК України - умисне знищення чужого майна, вчинене, шляхом підпалу, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
22 жовтня 2020 року ОСОБА_5 пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Підозра у вчиненні особою кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від від ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події - квартири АДРЕСА_3 від 15.10.2020, в ході якого виявлено та вилучено опалені пластикові пляшки з різким запахом паливно- мастильних матеріалів, сокиру, фрагменти пожежного сміття. Виявлені та вилучені предметі визнанні речовими доказами по справі та приєднані до матеріалів провадження; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 від 15.10.2020 та 19.10.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 15.10.2020, яка надав показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду цифрового носія а саме диску О VI), на якому знаходиться відеозапис з камери домофону квартири АДРЕСА_4 , де зафіксовано вчинення злочину ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , яка надала показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення; актом про пожежу від 15.10.2020, згідно якого ймовірна причина пожежі - занесення стороннього джерела запалювання із зовні.
Приймаючи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним вказаних кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити зазначенні у клопотанні дії, спрямованні на перешкоджання здійсненню досудового розслідування та правосуддю у розумні строки, неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, слідчий в своєму клопотанні просив застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор № 21» строком у 60 діб, без права визначення застави.
Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 судовому засіданні підтримали заявлене клопотання, просили слідчого суддю його задовольнити з підстав визначених у ньому.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Розглянувши клопотання, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали додані до клопотання суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам вчинити дії, що можуть будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню.

Згідно ч.1ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу та на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Водночас, ст.17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").
Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Орган національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя встановив, що обвинувачений зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є людиною похилого віку та пенсіонером, а також ОСОБА_5 раніше не судимий.
Суд також враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, на чому наголошує і слідчий в своєму клопотанні та прокурор у судовому засіданні. Проте, відомостей про нові ризики, які свідчать про необхідність тримання під вартою обвинуваченого суду не надано.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту покладає на обвинуваченого обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатись від населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу суду, утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю, прибувати за кожною вимогою до суду.
Слідчий суддя вважає, що застосування такого запобіжного заходу для ОСОБА_5 буде достатнім та необхідним для належної поведінки підозрюваного і таким, що зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки підстав для застосування більш суворого запобіжного заходу під час розгляду клопотання суддею не встановлено, крім того підозрюваний має постійне місце проживання.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 194 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ч. 1 ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Керуючись ст. ст. 132, 176, 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 205 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Лиманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосування електронних засобів контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 20 грудня 2020 року обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати до суду за першим викликом;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- не залишати цілодобово місце постійного проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
- носити електронний засіб контролю.
Ухвалу суду для виконання направити до Первомайського ВП ГУ НП в Миколаївській області за місцем проживання обвинуваченого.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1