Дата документу 03.02.2021 Справа № 310/2822/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/2822/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/303/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

розглянула 3 лютого 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коротке, Краснозорянського району, Орловської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

22.02.2020 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні службового кабінету дільничного офіцера поліції, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до потерпілої ОСОБА_9 , з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_9 три удари кулаком руки в область голови, чим спричинив їй, відповідно до висновку експерта № 73 від 20.03.2020 року, струс головного мозку, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строк на 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробувальним строком на 2 (два) роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі сторона захисту, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання внаслідок суворості. Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.125 КК України із застосуванням ст.ст. 5, 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд залишив поза увагою наявність пом`якшуючих покарання обставин - щире каяття, активне сприяння розкриття злочину, наявність матеріальної можливості виконати найменш тяжке покарання, передбачене санкцією статті (штраф), а саме, наявність підсобного господарства, яке дає стабільний дохід, позитивних характеристик з місця проживання та позитивний висновок органу пробації про відсутність ризиків для оточуючих у разі призначення покарань не пов`язаних з обмеженням або позбавленням волі, відсутність судимостей та навіть відсутність притягнень до адміністративної відповідальності.

Посилаючись на положення ч.2 ст. 69 КК України, вважає, що у суду булу підстави визначити такі обставини як заподіяння потерпілою ОСОБА_9 моральної шкоди сім`ї обвинуваченого, внаслідок чого дружина обвинуваченого, ОСОБА_11 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Бердянське БТМО» Бердянської міської ради з 25.02.2020 по 03.03.2020, та в подальшому була поставлена на диспансерний облік та знаходилась на амбулаторному лікуванні (а.с. 104), після чого отримала інвалідність другої групи (а.с. 105).

Крім того, вказує, що судом не враховано повне визнання обвинуваченим вини та відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушення, які також можна визнати в якості обставин, що пом`якшують покарання.

На думку сторони захисту наявність пом`якшуючих покарання обставин і відомостей щодо обвинуваченого свідчить про можливість призначення покарання за ч. 2 ст. 125 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу, пославшись на розкаяння обвинуваченого, часткове відшкодування збитків, підтримавши викладенні в ній доводи, просила призначити обвинуваченому штраф шляхом зміни вироку.
Обвинувачений у судовому засіданні пославшись на розкаяння, просив задовольнити апеляційну скаргу.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін, оскільки покарання призначено в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом під час судового розгляду, кримінально-правової оцінки його дій за ч.2 ст. 125 КК України відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє, оскільки законність та обґрунтованість вироку у цій частині захисником не оскаржуються.

Стосовно вимог апелянта про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, яке є реальним відбуттям покарання, шляхом зміни вироку, судова колегія зауважує, що кримінальним законом не передбачено такої можливості, оскільки з огляду на положення статей 420, 421 КПК рішення про призначення особі покарання, у тому числі менш суворого, але яке підлягає реальному відбуванню, замість призначеного судом першої інстанції покарання, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, ухвалюється судом апеляційної інстанції у формі вироку (постанова Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду справа № 309/2466/18 провадження № 51-2770кмо19 від 03 лютого 2020 року).

Відповідаючи на доводи захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити про те, що судом призначено покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні виду та розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), обставини його скоєння, особу винного, який раніше не судимий, офіційно не працює, позитивно характеризується за місцем мешкання, на спецобліках не перебуває, добровільно відшкодував потерпілій майнову шкоду та частину суми в рахунок заподіяної моральної шкоди.

При цьому, відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної матеріальної шкоди; а обставин, що обтяжують покарання відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Апеляційна інстанція, з огляду на сукупність наведених обставин, вважає, що судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі відомості в достатньому об`ємі, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та обґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі в мінімальній межі, визначеної відповідною частиною санкції статті та положеннями ст. 61 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру призначеного ОСОБА_10 покарання з урахуванням висунутих вимог.

Окрім того, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й також виправлення обвинуваченого, виховання та соціальну реабілітацію, запобігання вчиненню нових злочинів, а відтак, враховуючи вищезазначені обставини, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, його поведінку під час розгляду провадження, яка свідчила про критичне ставлення до вчиненого, що свідчить про його бажання виправитись, суд цілком аргументовано прийняв рішення про можливість звільнення ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На користь прийнятого рішення свідчить висновок органу пробації, згідно якого виправлення ОСОБА_10 можливе в умовах здійснення нагляду з боку органу пробації.

Отже місцевий суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з метою виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень обґрунтовано визнав, що виправлення обвинуваченого та його соціальна реабілітація можливі без ізоляції від суспільства, а відтак у відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_10 належить звільненню від відбування призначеного покарання з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, визначивши поміркованийтермін іспитового строку, який не є максимальним.

Наведене відповідатиме принципам достатності, справедливості та забезпечить виправлення обвинуваченого, а також утримання останнього від вчинення нових злочинів,що відповідатиме меті покарання, визначеної ст. 50 КК України.

Доводи захисника на наявність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, про що фактично йдеться в апеляційній скарзі, поряд із невідповідним вимогам закону прохання щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, з урахуванням заявленої вимоги зміни вироку, є неспроможними.

Так, за положеннями ст. 407 КПК України щодо підстав зміни вироку, суд апеляційної інстанції має такі повноваження у чітко визначених випадках, зокрема коли це не погіршує становища обвинуваченого.

Натомість, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, тоді як вимога про призначення останньому покарання у виді штрафу є реальним відбуттям покарання.
Одночасно судова колегія також звертає увагу на положення ст. 53 КК України, відповідно до якої штраф застосовується з урахуванням двох критеріїв це тяжкість вчиненого злочину та майновий стан обвинуваченого.

Оскільки ОСОБА_7 , згідно матеріалів кримінального провадження не працевлаштований, офіційного доходу немає, тому у суду були відсутні підстави для призначеного обвинуваченому даного виду покарання.

Аргументи сторони захисту щодо позитивних відомостей стосовно особистості ОСОБА_7 суд відніс на користь застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75,76 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 вересня 2020 року відносно ОСОБА_7 ,визнаного винним у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК Українизалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4