08.12.2020
Справа № 642/395/20,
Провадження 1-кп/642/411/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 січня 2020 року до Ленінського районного суду м. Харкова від Харківської місцевої прокуратури №1 надійшло кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.296 КК України. Кримінальне провадження внесено до ЄРДР 12.09.2019р. за № 0002241.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 05 грудня 2019р. ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку із наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор просив продовжити дію запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики продовжують існувати, обвинувачений може переховуватися від суду, здійснювати тиск на недопитаних свідків та потерпілого, а також обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше неодноразово судимий за злочини проти власності. Більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Захисник та обвинувачений заперечували проти продовження запобіжного заходу посилаючись на те, що ризики не доведені, обвинувачення не обгрунтовано. Всі свідки допитані і будь-яких доказів можливості чинити тиск на них чи потерпілого немає. ОСОБА_5 не переховувався від досудового слідства, має дружину і дитину, які мешкають в Харківській області, а тому можливо застосувати більш м`який запобіжний захід чи зменшити розмір необгрунтовано великої застави.

Суд враховує, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 спливає, але судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо нього, які було встановлені ухвалою слідчого судді від 05.12.2019р., в повній мірі не зникли.

Відповідно до ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочинну діяльність.

Стороною захисту не було подано до суду будь-яких доказів про відсутність ризиків. Так, хоча більша частина свідків і була допитана в суді, залишились недопитаними ще троє свідків. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15-ч.2 ст.194 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років, і з метою уникнення суворого покарання він може переховуватися від суду, впливати на недопитаних свідків або вчинити новий злочин.

Тому, суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час в повній мірі не зменшились.

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обгрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання осіб під вартою судовий орган повинен брати до уваги факти які можуть мати відношення до справи: характер «обставини» і тяжкість передбачуваного злочину, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованого злочину, суд приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, впливати на недопитаних в суді свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Керуючись ч.3 ст.331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Продовжити застосування до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч.2 ст.15, ч.2 ст.194, ч.1 ст.296 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали закінчується 06 лютого 2021 р.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня оголошення, а обвинуваченим з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1