Справа № 165/1334/20 Провадження №11-сс/802/431/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого - ОСОБА_7 ,

представника володільця тимчасово вилученого майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 13 липня 2020 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000472 від 20.05.2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0000472 від 20.05.2020 року, а саме зразок рідини з цистерн складу кислот, яка в них міститься шляхом опечатування споруди складу кислот з цистернами в ній та рідиною, яка міститься в них.
Зазначає, що зразок рідини має значення речового доказу в даному кримінальному провадженні, а споруда складу кислот, цистерни і рідина в них, - засобом, знаряддям і предметом злочину.
Слідчий вказує, що накладення арешту на вищевказане майно необхідне з метою збереження речових доказів.
Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 13 липня 2020 року в задоволенні клопотання слідчого відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що слідчим та прокурором не доведено правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки не надано будь-яких належних та допустимих доказів про належність майна ТОВ "Злато Олія", а також тривалий час не вирішено питання щодо проведення експертизи рідини, та отримання документів за ухвалою про тимчасовий доступ до речей і документів.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову - про задоволення клопотання про накладення арешту на майно. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин і містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим суддею не враховано те, що пропоноване для арешту майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а тому на нього слід накласти арешт.
Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які підтримали апеляцію у повному обсязі, представника володільця тимчасово вилученого майна, який її заперечив, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В п.1 ч.2 ст.170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із ч.3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону вбачається, що слідчий, прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, а саме: щодо збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду поданого слідчим клопотання, слідчий суддя дійшов до законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що СВ Нововолинського ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000472 від 20.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України. Нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва в цьому кримінальному провадженні здійснюється Нововолинським відділом Володимир-Волинської місцевої прокуратури.
Підставою для реєстрації даних відомостей в Єдиному реєстрі досудових розслідувань слугували матеріали правоохоронних органів від 19.05.2020 року про те, що на території ТОВ "Злата олія" було виявлено цистерни, в яких зберігалось з порушенням встановлених правил 10600 тон соляної кислоти, яка відноситься до прекурсорів.
19 травня 2020 року було проведено огляд території ТОВ "Злато олія" за адресою: вул.Сокальська, 20, м.Нововолинськ, Волинська область, в ході якого виявлено споруду (склад кислот) в якій перебували цистерни, з яких було взято зразок рідини, а також опечатано споруду складу з цистернами (рідиною в них).
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий та прокурор вказували про те, що зразок рідини, споруда складу кислот, цистерни і рідина в них має значення речового доказу у кримінальному провадженні, оскільки є предметом, засобами і знаряддями злочину, а тому, саме з метою збереження речових доказів, воно підлягає арешту.
Проте, матеріали клопотання не містять доказів, а слідчий та прокурор в ході його розгляду не навели достатніх обґрунтувань та не надали належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України.
Судом встановлено, що відповідно до копій документів, наданих представником володільця майна, майно, на яке слідчий просить накласти арешт, належить ТОВ "Олія Волині", і воно знаходиться на земельній ділянці та складі кислот орендованими ТОВ "Олія Волині" у ТОВ "Агро Зірка", яке має відповідну ліцензію на придбання, зберігання, використання, знищення, реалізацію (відпуск) прекурсорів (списку 2 таблиці IV) Переліку наркотичний засобів, психотропних речовин і прекурсорів.
Дані обставини слідчим та прокурором не підтверджені та не спростовані.

Слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання вказав про те, що стороною обвинувачення не було надано будь-яких доказів про належність майна ТОВ "Злато олія", і при цьому тривалий час не вирішено питання щодо проведення експертизи рідини, та отримання документів за ухвалою про тимчасовий доступ до речей і документів, і з цим повністю погоджується апеляційний суд.
А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України в кримінальному провадженні за №0000472, оскільки слідчим та прокурором не доведено, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до ч.1 ст.173 КПК України на нього не може бути накладено арешт.
Таким чином колегія суддів вважає висновок слідчого судді місцевого суду про відсутність законних підстав для накладення арешту на майно правильним та законним.
Усі доводи апелянта, які викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду, не заслуговують на увагу суду, так як були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм була дана вірна юридична оцінка. При цьому, на думку апеляційного суду доводи прокурора фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінально-процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 407, 376, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від 13 липня 2020 року про відмову у накладенні арешту на майно, в рамках кримінального провадження №0000472 від 20.05.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.320 КК України, - без змін.
Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді