Справа № 183/216/19
№ 1-кп/183/436/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області об`єднані кримінальні провадження, №0000351, №0000169 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселе, Веселівського району Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, не судимого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 за контрактом у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

не судимого

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

встановив:

20 лютого 2018 року наказом №35 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця-номера обслуги 2 парашутно-десантного відділення 1 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону солдата військової служби військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Військової присяги, солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, дорожити честю і гідністю кожної особи, зміцнювати військове товариство.

Крім того, згідно ст.ст. 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 р. № 303/2014, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», в Україні з 18.03.2014 р. розпочато особливий період.

10 травня 2018 р. наказом № 90 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_3 надано щорічну основну відпустку до 09 червня 2018 р., з якої солдат ОСОБА_3 мав повернутись 10 червня 2018 р. та приступити до виконання службового обов`язку.

10 червня 2018 р. солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч вимог Статуту та Законів України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

12 грудня 2018 р. місцезнаходження солдата ОСОБА_3 було встановлено та останнього було затримано в порядку ст. 208 КПК України, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, 10 червня 2018 р. солдат ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що розташовується в АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, та незаконно продовжував перебувати за її межами до 12 грудня 2018 р.

Крім того, 7 квітня 2019 р. солдат ОСОБА_3 був звільнений з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 НОМЕР_2 , розташованої у АДРЕСА_3 у зв`язку з закінченням відносно нього строку дії запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000351 та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , до якої мав прибути 8 квітня 2019 р.
ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, 08 квітня 2019 р. не з`явився вчасно до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місце знаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
08 січня 2020 р. ухвалою слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області у кримінальному провадженні № 0000210 за ч. 2 ст. 185 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці з 08.01.2020 р. до 07.03.2020 р. з електронними засобами контролю. ОСОБА_3 заборонено лишати своє місце проживання будинок АДРЕСА_4 у період часу з 21.00 год. до 06.00 год. наступного дня. Крім того, вказаною ухвало суду на підозрюваного ОСОБА_3 покладено обов`язки прибувати до Веселівського ВП Мелітопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області з періодичністю 1 раз на тиждень по понеділках з 09.00 до 11.00 год. не відлучатися за межі с. Новоукраїнка Веселівського району Запорізької області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи. Таким чином, у період з 08.01.2020 р. до 07.03.2020 р. солдат ОСОБА_3 з поважних причин не з`являвся на службу до військової частини НОМЕР_1 , як дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
08 березня 2020 року ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби повторно не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану
06 жовтня 2020 року солдата ОСОБА_3 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, ОСОБА_3 проходячи військову службу за контрактом, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді стрільця-номера обслуги 2 парашутно-десантного відділення 1 парашутно-десантного взводу 5 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, 07 квітня 2019 року не з`явився до військової частини НОМЕР_1 розташованої за адресою: АДРЕСА_2 після звільнення з гауптвахти без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової істини до 08 січня 2020 року.
Крім того, 08 березня 2020 р. ОСОБА_3 , після закінчення дії відносно нього запобіжного заходу у іншому кримінальному провадженні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби повторно не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини до 6 жовтня 2020 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явлених йому обвинуваченнях визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину, щиро кається. Причиною самовільного залишення стали сімейні обставини. Він посварився з дружиною, отримав в стрес тому і не повернувся о військової частину 2019 р. перебував на гауптвахті, а коли звільнився, то у зв`язку з конфліктом серед своїх військовослужбовців у своїй частині також не захотів повертатися до частини. Зараз готовий нести відповідальність за вчинені правопорушення.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Суд, дослідивши кримінальне провадження в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за епізодом від 10.05.2018 р. та за епізодом від 07.04.2019 р. за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.

Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обтяжуючою покарання обставиною суд вважає, вчинення злочину повторно.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.
Однак, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що покарання повинно бути призначено мінімальним, передбачених санкцією ч. 4 ст. 407 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України три роки позбавлення волі.
Застосувати ОСОБА_3 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу тримання під вартою.

Строк початку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 23 грудня 2020 року.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_3 час тримання його під вартою з 12 грудня 2018 року по 07 квітня 2019 року та з 06 жовтня 2020 р. по 23 грудня 2020 року.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.

Копії вироку видати прокурору, обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1