Ухвала
Іменем України
9 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 265/2086/16
провадження № 51-4222ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 5 серпня 2020 року про повернення апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 червня 2016 року відносно ОСОБА_5 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 5 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вказану ухвалу місцевого суду повернуто захиснику у зв`язку із пропуском строку на апеляційне оскарження.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з оскаржуваними судовими рішеннями, просить їх скасувати та передати матеріали до суду першої інстанції для розгляду. Крім того, просить визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження та допустити ОСОБА_6 в якості законного представника її сина ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотрималась.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, скаржник не погоджується з ухвалою місцевого суду та ухвалою апеляційного суду про повернення їй апеляційної скарги, однак захисник не звернула уваги, що предметом розгляду суду касаційної інстанції у відповідності до статті 424 КПК можуть бути ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, тобто ухвала апеляційного суду, якою повернуто апеляційну скаргу, а не ухвала постановлена судом першої інстанції.
Крім того відповідно до частини 1 статті 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
При цьому, захисник не зважила, що у відповідності статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є :
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, зміст касаційної скарги захисника зводиться не до суті прийнятого судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, а до незаконності ухвали місцевого суду, що не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки таке рішення не переглядалось по суті в суді апеляційної інстанції.
Крім того посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону скаржник не зазначає їх та не вказує, які саме порушення, передбачені статтею 412 КПК перешкодили суду апеляційної інстанції прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Між тим, слід зазначити, що за результатами розгляду касаційної скарги, суд касаційної інстанції у відповідності до вимог статті 436 КПК має право:
- залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак захисник просить скасувати, і ухвалу місцевого суду, і ухвалу апеляційного суду та передати матеріали до суду першої інстанції, що не узгоджується зі змістом статті 436 КПК.
Тобто скаржник у касаційній скарзі має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущені судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 5 серпня 2020 року про повернення апеляційної скарги, залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3