Справа №586/1134/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/85/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2020 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 29.01.2019 року Конотопським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 263 КК України ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 309 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями в якій він наголошував на тому, що свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України, визнав під тиском працівників правоохоронних органів, насправді злочинів не вчиняв і вину свою у їх вчиненні він не визнає. Чому в суді першої інстанції вину визнав, то в нього були на те причини як фізичного так і матеріального характеру, про їх суть, зобов`язувався повідомити колегії суддів безпосередньо в ході апеляційного перегляду справи.

Наголошував, що в суді першої інстанції він вказував, що свідка на прізвище ОСОБА_9 не знає, вказані у вироку свідки зовсім не свідки, а поняті, які були присутні в ході проведення слідчого експерименту. Вказував, що слідством не встановлено в який час доби (денний, нічний), була вчинена крадіжка, та взагалі ставить під сумнів те, як він міг вчинити злочин, тоді коли погано бачить та погано ходить і фізично викрадене майно не міг перемістити до місця свого проживання. Більше того, на передодні інкримінованого злочину він 12.05.2018 року був з дівчиною на ім`я ОСОБА_10 , 13.05.2018 з нею приїхав додому, а 14.05.2018 року їх вже забрала поліція де його била і знущалась. 16.05.20218 року близько 19.00 год. чи 20.00 год. він зателефонував на гарячу лінію НОМЕР_1 з метою повідомити про протиправні дії поліцейських. Дзвінок зафіксували, через годину до нього приїхав співробітник поліції, поцікався з приводу побиття, та запевнив, що з винними розбереться. Наступного ранку до нього знову прийшла поліція, дала підписати якісь папери. 22.05.2018 року знову прийшов поліцейський, дав папери та вказав, що б він їх підписав, так як претензій до поліції не має. Увечері цього ж дня йому поліція привезла продукти та сигарети і він підписав їм документи. 23.05.2018 року, не довіряючи поліції, він поїхав з села до м. Конотоп де згодом і був затриманий.

Щодо ч.1 ст. 309 КК України, то теж переконаний, що обвинувачення відносно нього сфабриковане.

Впевнений, що суд першої інстанції порушив його права як людини та не врахував стан його здоров`я хвороба ніг та очей.

В черговому доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 доповнив свої вимоги проханням у строк його покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення, згідно з положеннями ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку день за два.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання даного покарання та покарання, яке було призначено ОСОБА_8 за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.01.2019 року за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 29 січня 2019 року, зарахувавши в строк покарання, строк відбутого покарання за попереднім вироком.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1144, 00 грн.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Інші учасники кримінального провадження - прокурор, потерпіла та захисник апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 14 травня 2018 року, опівночі (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) проходячи біля будинку АДРЕСА_2 з метою незаконного збагачення, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, шляхом зриву металевого навісного замка, таємно проник до вказаного будинку, що належить ОСОБА_11 . Перебуваючи в будинку викрав 3 алюмінієвих чавуни ємністю по 10 літрів кожен, загальною вартістю 639 грн. 10 коп.; один алюмінієвий чавун ємністю 5 літрів, вартістю 133 грн. 33 коп. та пічну чавунну двоконфорочну плиту вартістю 416 грн. 67 коп. з топковими дверцятами для печі, вартістю 150 грн. Викрадене майно виніс з будинку та переніс до свого місця проживання в будинок за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1339 грн. 99 коп.

Крім того, на початку липня 2018 року (у невстановлений досудовим розслідуванням день та час) ОСОБА_8 на березі річки в с. Стягайлівка, Середино-Будського району, Сумської області виявив дикоростучі рослини коноплі. Так, 19.07.2018 року у вечірній час, ОСОБА_8 , знову прийшов до берега вказаної річки з метою зірвати вказані рослини коноплі для подальшого особистого використання. Достовірно знаючи, що рослини коноплі являються наркотичними ОСОБА_8 зірвав листя з декількох кущів коноплі та поклавши їх у поліетиленовий пакет, пішов до свого будинку. Того ж дня, о 19 год. 50 хв. перебуваючи на вул. Гончарівка в с. Стягайлівка останній був затриманий працівниками поліції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 178 КУпАП. В ході особистого огляду та огляду речей у ОСОБА_8 виявлено та вилучено поліетиленовий пакет в якому знаходилась речовина рослинного походження, яка згідно висновку експерта № 19/119/7-2/1367е від 14.09.2018 року є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, масою в перерахунку на висушену речовину 47,0 г.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили вирок скасувати або пом`якшити призначене покарання, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції, залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами які правильно оцінені судом першої інстанції та обґрунтовано покладені ним в основу обвинувального вироку.

Зібрані досудовим слідством докази в сукупності вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.1 ст. 309 КК України.

Так, як вбачається з матеріалі справи в ході допиту судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України визнав повністю та надавав суду свідчення про те, що дійсно за вказаних в обвинувальному акті обставинах скоїв крадіжку майна, а також незаконно придбав і зберігав канабіс.

Як вбачається зі змісту вироку суду та звукозапису судового засідання ОСОБА_8 суду в деталях пояснював, що дійсно в травні 2019 року проходячи по АДРЕСА_2 побачив нежилий будинок в який вирішив залізти та викрасти майно. Так, зірвавши металевий замок зайшов до будинку звідки забрав 4 алюмінієві чавуни та з печі чавунну плиту з дверцятами, які відніс до себе додому, а в подальшому здав на металобрухт.

Крім того вказував, що в липні 2018 року рвав кропиву на березі річці в с. Стягайлівка та побачив дикоростучі рослини коноплі. 19 липня 2018 року вирішив нарвати листя коноплі для подальшого особистого вживання, а саме лікування хворих ніг. Так нарвавши листя коноплі у поліетиленовий пакет пішов додому. Потім, зірвані рослини коноплі поніс до свого сусіда, щоб там запарити і по дорозі його зупинили працівники поліції, яким видав вказані рослини коноплі.

Додав, що покази визнає добровільно, його ніхто не примушував до визнання вини та під час досудового розслідування фізичного чи психологічного насильства до нього працівниками поліції не застосовувалось. В скоєному ОСОБА_8 щиро розкаювався та просить суд суворо не карати.

Вподальшому обвинувачений ОСОБА_8 свою позицію змінив, вирок суду оскаржив в апеляційному порядку, вказував, що він засуджений незаконно, вину визнавав під тиском правоохоронних органів, а тому просив звільнити його від покарання, до відбування якого він засуджений безпідставно. Звертав увагу на слабкий стан здоров`я, який суд призначаючи покарання не врахував, та на існування підстав для зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, згідно ч. 5 ст. 72 КК України.

Врахувавши таку позицію обвинуваченого, колегією суддів було вивчено як матеріали справи в своїй сукупності так і звукозаписи судових засідань з яких встановлено наступне.

Так, 12.03.2019 року прокурором оголошено обвинувальний акт (а.с. 109 т. 1), позиція обвинуваченого вину не визнав, просив викликати свідків. Позиція обвинуваченого судом врахована та здійснено виклик свідків.

05.09.2019 року обвинувачений ОСОБА_8 заявив суду, що його змусили давати пояснення проти себе та він не винен в інкримінованих злочинах (а.с. 228 т. 2).

Враховуючи вказане судом першої інстанції 10.09.2019 року до територіального управління ДБР, розташованого у м. Полтава, направлено доручення з проханням провести перевірку заяви обвинуваченого ОСОБА_8 щодо застосування відносно нього недозволених методів ведення слідства з боку працівників Середино-Будського ВП ГУНП в Сумській області та Буринського ВП ГУНП в Сумській області під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000099 від 15.05.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиенні злочинів передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України (а.с. 244 т. 2).

25.09.2019 року управлінням ДБР повідомлено Глухівський міськрайонним суд Сумської області про початок перевірки за вказаним дорученням та внесення за даним фактом відомостей до ЄРДР під № 0000889 (а.с. 11, 12 т. 3).

Однак, 26.02.2020 року, в наступному судовому засіданні, в присутності свого захисника, обвинувачений ОСОБА_8 свою позицію змінює, повідомляє суд першої інстанції, що свою вину визнає повністю, готовий надавати пояснення. Щодо заявленого ним раніше повідомлення про застосування відносно нього працівникам поліції недозволених методів розслідування, то вказав, що ніхто його не бив і пояснення давати не примушував. На запитання суду чи здійснювало управління ДБР його допит за вказаним дорученням суду, ОСОБА_8 повідомив, що дійсно його допитував слідчий та він йому повідомив, що все придумав і ніякого фізичного тиску на нього правоохоронцями не здійснювалось.

На запитання суду про позицію обвинуваченого щодо допиту свідків, на виклику яких він наполягав, то ОСОБА_8 повідомив, що вину і так визнає повністю та готовий в деталях розповідати суду про обставини вчинення злочинів (а.с. 121 т. 3).

Також, з матеріалів справи вбачається, що в період з 12.03.2019 року по 26.02.2020 року, тобто близько року, суд першої інстанції вживав заходів по забезпеченню явки свідків в судове засідання, в тому числі і шляхом винесення судових рішень про їх примусовий привід, однак до суду свідки так і не з`явились надавши письмові заяви про те, що свої покази підтримують в повному обсязі, однак до зали суду прибути не можуть з різних на те причин. Прокурор, обвинувачений та захисник на їх допиті в подальшому не наполягали.

З огляду на викладене, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_8 , пояснення якого викладено вище, а також заслухав пояснення потерпілої ОСОБА_11 , яка суду підтвердила, що в с. Стягайлівка, С-Будського району, знаходиться будинок її матері. Влітку 2018 року вона виявила, що з будинку була вчинена крадіжка, був зірваний замок та викрадені алюмінієві чавуни та пічна плита. Вважала, що крадіжку вчинив ОСОБА_8 , який як повідомили сусіди, напередодні крадіжки ходив та роздивлявся її будинок.

Також, судом першої інстанції було досліджено і ряд наданих стороною обвинувачення письмових, зокрема :

- протокол огляду місця події від 15.05.2018 року з письмовою заявою потерпілої про надання дозволу на огляд. В ході огляду було оглянуто господарство потерпілої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 з відеозаписом огляду, в ході якого був вилучений металевий замок з металевою палицею (а.с. 154-159 т.2);

- протокол огляду предмета, металевого замка, вилученого в ході ОМП (а.с.163-164 т.2);

- ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведений огляд домогосподарства потерпілої ОСОБА_11 (а.с. 167-169 т.2);

- висновок експерта від 01.06.2018 № 19/119/11-1/1948е згідно якого ринкова вартість викраденого у ОСОБА_11 майна станом на 14 травня 2018 року могла становити 1339 грн. 99 коп. (а.с. 176-178 т.2);

- копія постанови від 19.07.2018 про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 178 КУпАП (а.с. 179);

- копія протоколу про адміністративне затримання від 19.07.2018 ОСОБА_8 в ході якого у останнього було вилучено поліетиленовий пакет з рослинами коноплі (а.с. 180 т.2);

- протокол огляду вилученого у ОСОБА_8 пакунку з бірками (а.с. 181 т.2);

- висновок експерта від 14.09.2018 № 19/119/7-2/1367е згідно якого, надана на дослідження речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, масою в перерахунку на висушену речовину 47,0 г. (а.с. 188-191 т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2018 з підозрюваним ОСОБА_8 який розповів та показав на місці обставини скоєної крадіжки (а.с. 207-213т.2);

- протокол проведення слідчого експерименту від 25.09.2018 з підозрюваним ОСОБА_8 який розповів та показав на місці обставини незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу - коноплі (а.с. 222-225т.2).

В ході апеляційного розгляду справи ні обвинувачений ні його захисник допустимості та належності вказаних письмових доказів не оспорювали, їх достовірність під сумнів не ставили та не порушували питання про їх повторне дослідження судом апеляційної інстанції.

Крім цього, на запитання колегії суддів до обвинуваченого чи правильно він розповідав про фактичні обставини справи на слідчому експерименті, ОСОБА_8 повідомив колегії суддів, що все вказав як було.

Також на запит апеляційного суду до територіального управління ДБР в м. Полтава (а.с. 174 т.3), останнім надано копію постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2020 року внесеного до ЄРДР за № 0000889 від 24.09.2019 року за ч.2 ст. 365 КК України (а.с. 188-190 т. 3). Вказана постанова про закриття кримінального провадження була вручена обвинуваченому ОСОБА_8 та його захиснику та був наданий час для забезпечення права на можливе оскарження.

Однак, відповідно до встановленої апеляційним судом інформації з пояснень обвинуваченого та його захисника встановлено, що вказану постанову про закриття кримінального провадження ними не оскаржувалась і оскаржувати її вони не бажають.

А тому, аналізуючи досліджені судом першої інстанції докази, які суд обґрунтовано визнав належними і допустимими, з точки зору їх достовірності, достатності та взаємозв`язку суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. та185 та ч. 1 ст. 309 КК України доведена повністю, і його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно, а за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мету збуту.

Враховуючи викладене, а також позицію самого обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо застосування відносно нього недозволених методів слідства, яку він постійно змінював, вказуючи про застосування відносно нього з боку правоохоронних органів насильства, потім від своїх тверджень відмовлявся, заперечував їх, вказував, що це його вигадки, факт того, що провадження за № 0000889 від 24.09.2019 року за ч.2 ст. 365 КК України закрито та рішення про його закриття ні обвинуваченим ні захисником не оскаржувалась, викладені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого про безпідставне притягнення його до відповідальності колегія суддів вважає необґрунтованими та спрямованими на реалізацію бажання уникнення від відповідальності.

Інших обставин, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду в цій частині колегією суддів не встановлено.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати вимоги й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, які належить до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів відповідно, розмір завданої майнової шкоди, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, його стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, його матеріальний стан, відсутність тяжких наслідків від скоєного злочину та обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів, оскільки обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів і знову вчинив злочин проти власності та обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання, із врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді виді 3 років позбавлення волі.

Крім цього, суд правильно звернув увагу і на інший, попередньо ухвалений відносно ОСОБА_8 вирок суду та призначив йому остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.01.2019 року за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць (а.с. 71 т.1).

Колегія суддів вважає, що призначене судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо тверджень ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції призначаючи йому покарання не врахував стан його здоров`я, то вони спростовуються змістом оскаржуваного вироку суду з якого вбачається, що вказана обставина поза увагою суду не залишилась.

В ході перевірки матеріалів кримінального провадження в сукупності з доводами апеляційної скарги обвинуваченого, колегію суддів підстав казаних в ч.1 ст. 409 КПК України для зміни чи скасування оскаржуваного вироку суду не встановлено, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_8 слід залишити без задоволення а ухвалений відносно нього вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2020 року без зміни.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зарахування у строк його покарання строку попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, то з огляду на дати вчинення ОСОБА_8 злочинів за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.01.2019 року (а.с. 71 т. 1) серпень-вересень 2018 року, та за даним вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.02.2020 року (а.с. 123 т. 3) 14.05.2018 року та липень 2018 року, дія ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року на ОСОБА_8 не поширюється і підстави для задоволення вимог його клопотання відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2020 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4