Справа № 567/1359/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000215 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Острог Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, неодруженого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України

встановив:

09.06.2018 о 08 год. 00 хв. ОСОБА_4 , працюючи на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції №2 Острозького відділу поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області, склавши Присягу поліцейського і якому присвоєно спеціальне звання капітан поліції, являючись відповідно до ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, якому 08.09.2016 вручене службове посвідчення серії НОМЕР_1 та спеціальний жетон №0051632, будучи наділеним повноваженнями, визначеними в ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», серед яких: здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень, вжиття у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вжиття заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання, доставлення у випадку та в порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, вжиття заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, будучи відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, спільно з інспектором СРПП №4 Острозького відділу поліції ГУНП в Рівненській області капралом поліції ОСОБА_7 заступив в добовий наряд по забезпеченню громадського порядку та безпеки дорожнього руху в м.Острог та Острозькому районі Рівненської області.
В ході даного чергування, 09.06.2018 близько 02 год. 40 хв. поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , у внутрішньому дворику помітили конфлікт між ОСОБА_6 та іншим невідомим чоловіком та з метою припинення правопорушення ОСОБА_4 зробив зауваження ОСОБА_6 , на яке останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неадекватно відреагував.
Далі, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу - Національної поліції України, які перебували на чергуванні, були одягнені в однострій поліцейського, на якому був розміщений нагрудний знак із чітким зазначенням його спеціального жетона, ігноруючи неодноразові законні вимоги останніх про припинення протиправних дій, ОСОБА_6 , переслідуючи мотив перешкодити виконанню ОСОБА_4 та ОСОБА_7 своїх службових обов`язків, підійшов до начальника сектору реагування патрульної поліції №2 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , який у відповідності до ст.26 Закону України «Про Національну поліцію» виконував свої службові обов`язки по охороні громадського порядку та безпеки дорожнього руху, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому два удари кулаком правої руки в ділянку обличчя, чим заподіяв ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя зліва (припухлість лівої скулової ділянки, синець на лівій щоці), забою нижньої щелепи зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
В подальшому, ОСОБА_6 продовжував не реагувати на законні вимоги працівників поліції та вчиняти свої протиправні дії, які виразилися у шарпанні за однострій поліцейського ОСОБА_4 , штовханні та вчиненні фізичного спротиву при спробі його затримання. Під час вчинення ОСОБА_6 вказаних дій, останній, разом із поліцейським впали на асфальтно-бетонне покриття, де між ними продовжилася боротьба, в ході якої ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою передньої частини грудної клітки зліва, забій, осаднення м`яких тканин грудної клітки справа по середньо-ключичній лінії, забій м`яких тканин середньої третини лівого плеча, осаднення м`яких тканин в області лівої лопатки, ушкодження м`язево-зв`язкового апарату променево-зап`ястного суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як кожне окремо так і в своїй сукупності.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України винним себе визнав повністю, підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, у спосіб та час, вказані в обвинувальному акті.
При цьому показав, що 08.06.2018 у вечірній час, він перебував у центрі міста, де відпочивав разом із свої друзями та при цьому вживав спиртне. В подальшому, близько 02 години, він зі своїми товаришам пішли до «АТБ - маркету», де між ним та його знайомим виник конфлікт. В цей час до них підійшло двоє працівників поліції і один з них почав їх розбороняти, на що він почав вириватися та вдарив працівника поліції в обличчя один раз. Не заперечує того, що можливо наніс два удари. Після цього, вони разом з працівником поліції впали на асфальтно-бетонне покриття та, перебуваючи в положенні лежачи, вони почали боротись і за кілька хвилин інші працівники поліції його затримали.
Пояснив, що до вказаної події він візуально знав потерпілого та йому було відомо, що той є працівником поліції.
У вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілого та обіцяв, що подібного не повториться.
Потерпілий ОСОБА_4 показав, що працює на посаді начальника СРПП №2 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області. 08.06.2018 він заступив на несення служби спільно з поліцейським Острозького ВП ОСОБА_7 і 09.06.2020 близько 02:40 год. вони перебували поблизу магазину «АТБ-маркет», де помітили конфлікт між ОСОБА_6 , якого він знав особисто та невідомим чоловіком. З метою припинення конфлікту та попередження вчинення правопорушення він спільно із ОСОБА_7 під`їхали на службовому автомобілі до місця конфлікту.
Вийшовши із автомобіля, він помітив, як ОСОБА_6 шарпав за верхній одяг невідомого чоловіка та намагався вдарити. Для недопущення вчинення правопорушення він спільно із ОСОБА_7 підійшли до місця конфлікту, представилися працівниками поліції, після чого попросили їх заспокоїтися. Однак на їх законні вимоги ніхто не відреагував, тому він став між вказаними особами та розвів їх в сторони. В цей час жінка, яка була із невідомим чоловіком, забрала його та останні поспіхом пішли.
Після цього, ОСОБА_6 почав висловлювати своє невдоволення, агресивно себе поводив та підійшовши до нього почав замахуватися руками в сторону його обличчя, намагаючись нанести удари. В ході цього він вдарив його кулаком в ліву частину обличчя. Вказує, що намагався затримати ОСОБА_6 , внаслідок чого між ними виникла шарпанина, в ході якої вони впали на землю та між ними продовжилась шарпанина.
При цьому, він постійно повторював до ОСОБА_6 вимогу припинити протиправні дії після чого ОСОБА_6 дещо заспокоївся. В цей час на місце конфлікту приїхав інший екіпаж працівників поліції, які затримали ОСОБА_6 . Пояснив, що в ході боротьби було пошкоджено його форменний одяг та пошкоджено срібний ланцюжок з якого випав срібний хрестик, який пізніше був виявлений на землі.
Зазначив, що на даний час претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, ОСОБА_6 попросив у нього вибачення та вважає за можливе призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.
Аналізуючи покази обвинуваченого та потерпілого суд вважає їх допустимими, достовірними і достатніми для правильного вирішення справи по суті.

Доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно постанови від 09.06.2018, квитанції від 09.06.2018 вбачається, що хрестик з металу сірого кольору, зовні схожого на срібло, який вилучено в ході огляду місця події 09.06.2018 та добровільно видану ОСОБА_4 пошкоджену футболку (елемент однострою поліцейського) визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та передано на зберігання до камери схову Острозького ВП ГУНП в Рівненській області.
Відповідно до довідки КП «Острозька ЦРЛ» від 25.06.2018 встановлено, що ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні вказаного закладу з 09.06.2018 по 13.06.2018 і вартість доби перебування у відділенні складає 136,14 грн.
Згідно висновку експерта №97 встановлено, що при судово-медичній експертизі 12.06.2018 у ОСОБА_4 виявлено: припухлість м`яких тканин та синець на лівій щоці; синці: на лівому плечі по зовнішній поверхні в середній третині (2), на лівому плечі по передній поверхні в верхній третині, на лівому плечі по задній поверхні в верхній третині, на грудній клітці зліва на відстані 5,4 см нижче від середини лівої ключиці, синець розташований на 2,4 см донизу в попереднього, на правій боковій поверхні тулуба в проекції 7-9-го ребер по середньо-аксілярній лінії з переходом на передньо-аксілярну лінію (2).
Симптомокомплекс ушкоджень у ОСОБА_4 у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою м`яких тканин обличчя зліва (припухлість лівої скулової ділянки, синець на лівій щоці), забою нижньої шелепи зліва враховуючи розташування їх на суміжних ділянках, виникли не менше як від двох травматичних дій (ударів) тупих предметів (без відображення індивідуальні особливостей травмуючої поверхні), що цілком можливо при нанесенні ударів кулаками рук та згідно із п.2.3.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995 року) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Всі інші тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли не менше як від семи травматичних дій (ударів) тупих предметів (без відображення індивідуальні особливостей травмуючої поверхні), що цілком можливо при нанесенні ударів кулакам рук та згідно із п.2.3.5. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ МОЗ України №6 від 17.01.1995 року) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як кожне окремо так і в своїй сукупності і виникнення всіх зазначених тілесних ушкоджень внаслідок самопадіння з висоти власного зросту маловірогідно та зазначені тілесні ушкодження могли утворитись 09.06.2018.
Оцінивши досліджені в ході судового розгляду справи докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Згідно ч.2 ст.62 Закону України ?Про Національну поліцію?, законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами.

Згідно ч.6 ст.62 Закону України ?Про Національну поліцію?, втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальність відповідно до закону.

Сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України дане кримінальне правопорушення кваліфікується як нетяжкий злочин за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.

Одночасно, беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 по місцю проживання характеризувався негативно.
В судовому засіданні встановлено, що на даний час ОСОБА_6 працевлаштований та згідно характеристики ФОП ОСОБА_8 вбачається, що за місцем роботи ОСОБА_6 характеризується позитивно.
Згідно довідки від 22.09.2020 Релігійної громади церкви ЄХБ «Спасіння» вбачається, що з 01.02.2020 ОСОБА_6 систематично відвідує богослужіння у вказаній громаді та характеризується позитивно.
ОСОБА_6 на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті не перебуває, перебуває на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання первентину (довідка КНП "Острозька ЦРЛ" від 15.06.2018).
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст.66 КК України, як пом`якшуючі покарання обставини, суд враховує щире каяття ОСОБА_6 у вчиненому, вибачення перед потерпілим.
Також суд враховує, що згідно вироку Здолбунівського районного суду від 11.09.2020 ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.146, ч.3 ст.189 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
У даному кримінальному провадженні кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_6 09.06.2018, тобто до постановлення вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області.

За змістом ч.4 ст.70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).

Відповідно до ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Також суд враховує позицію щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду №766/39/17 від 01.06.2020, згідно правового висновку якої при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст.71 КК (за сукупністю вироків).

При цьому скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст.71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально.

Суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, враховує дані про особу обвинуваченого, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, та вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі. Водночас, суд вважає, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_6 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, при призначені покарання суд враховує і те, що поведінка ОСОБА_6 з часу вчинення кримінального правопорушення по даний час змінилась в позитивну сторону і дану обставину суд вважає такою, що вказує на можливість виправлення ОСОБА_6 без реального позбавлення волі, але в умовах нагляду за ним та дозволяє звільнити його від відбування покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України та покладення обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, при призначенні покарання суд враховує думку потерпілого, який вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, а також досудову доповідь органу пробації, який вважає, що особа обвинуваченого не становить високої небезпеки для суспільства і його виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 судом не встановлено.

Прокурор в інтересах держави в особі фінансового управління Острозької районної державної адміністрації пред`явив позов до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, обґрунтовуючи його тим, що потерпілий ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Острозької ЦРЛ з 09.06.2018 по 13.06.2018, та загальна сума витрат на стаціонарне лікування потерпілого становить 544,56 грн., які він просить стягнути з відповідача на користь держави.

ОСОБА_6 позов визнав.

Відповідно до п.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи в частині цивільного позову, вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_4 , у зв`язку з вчиненням відносно нього кримінального правопорушення та отриманням тілесних ушкоджень, перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Острозької ЦРЛ в період з 09.06.2018 по 13.06.2018.

Відповідно до довідки зазначеного закладу встановлено, що витрати на стаціонарне лікування ОСОБА_4 в період 09.06.2018 по 13.06.2018 становлять 544,56 грн.

Відповідно до ч.3 ст.128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову прокурора та стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої при вирішенні питання про долю речових доказів і документів, гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям.

Керуючись ст.118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком два роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначене за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11.09.2020, призначити остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк п`ять років .

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

Покласти на ОСОБА_6 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Острозької районної державної адміністрації до ОСОБА_6 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задоволити.

Стягнути з ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь фінансового управління Острозької районної державної адміністрації Рівненської області для перерахування КП "Острозька центральна районна лікарня" (місцезнаходження: м.Острог вул.Татарська, 185 Рівненської області, банк філія РОУАТ «Ощадбанк м.Рівне», одержувач КНП «Острозька ЦРЛ», № НОМЕР_3 , МФО 333368, ЗКПО 01999833) витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 в сумі 544,56 грн.

Речові докази: хрестик з металу сірого кольору, зовні схожого на срібло, футболку (елемент однострою поліцейського), що передані на відповідальне зберігання до камери схову речових доказів Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, після набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1