Справа № 211/5630/19
Провадження № 1-кп/211/723/20
У Х В А Л А
іменем України
14 серпня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
На підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2020 року до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло вказане кримінальне провадження.
Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав необхідним підготовче судове засідання відкласти, оскільки відсутній потерпілий ОСОБА_8 , однак розглянути подане клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів. В обґрунтування клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилається на те, що останній не має місця реєстрації, тривалий час офіційно ніде не працевлаштований та не навчається, тобто має слабкі соціальні зв`язки, раніше судимий, та враховуючи те, що в разі доведення вини ОСОБА_7 йому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7-ми років, це все дає реальні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини по кримінальному провадженню. Крім того, встановлено, що ОСОБА_7 раніше вже притягався до кримінальної відповідальності, за вчинення розбою, однак, звільнившись 14.09.2018 з виправної колонії № 89 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і, маючи не зняту та не погашену в встановленому законом порядку судимість, знову вчинив аналогічний злочин, що свідчить про існування реального ризику того, що залишаючись на свободі він може продовжити вчиняти злочини, здійснювати тиск на потерпілого від даного злочину та свідків. Вищезазначені обставини свідчать про реальне існування ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, тому просить клопотання задовольнити.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечувала, посилаючись на відсутність достатніх підстав вважати, що підозра є обгрунтованою, недоведеність ризиків прокурором, у тому числі щодо впливу на свідків, потерпілих. Вважала можливим обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Обвинувачений заперечував проти клопотання прокурора, підтримав думку свого адвоката.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, суд дійшов до наступних висновків.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового розслідування було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово було продовжено ухвалами Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, якою скасовано обвинувальний вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 15 серпня 2020 року включно.
Вирішуючи заявлені у судовому засіданні клопотання, суд приймає до уваги, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При вирішенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 суд приймає до уваги, що він, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаного з проникненням у житло, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. Обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при його продовженні не змінилися.
Обвинувачений ОСОБА_7 не має місце реєстрації в Кривому Розі, не має постійного джерела доходу, не одружений та не має дітей чи інших утриманців, доводи прокурора про відсутність міцних соціальних звязків у обвинуваченого стороною захисту та обвинуваченим не спростовані, а отже вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких стримуючих факторів від вчинення нових злочинів. Суд вважає, що залишаючись на свободі, він може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення та усвідомлюючи неминучість покарання у виді позбавлення волі, може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом.
Також суд враховує стадію провадження, а саме, що на цей час ще не проведено підготовче судове засідання та не вирішено питання щодо допиту свідків, потерпілого.
Отже суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, тому, незважаючи на презумпцію невинуватості, яка превалює над принципом поваги до свободи особистості, слід продовжити строк дії запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою на 60 днів - по 10 жовтня 2020 року включно.
Крім того, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до пункту 1 частини 4 статті 183 КПК України, не знаходить підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, так, як злочин у якому обвинувачується ОСОБА_7 був вчинений із застосуванням насильства, небезпечного для життя особи.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 177, 178, 183, 197, 309 КПК України, суд
Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів - по 10 жовтня 2020 року включно без визначення застави.
В підготовчому судовому засіданні оголосити перерву до 26 серпня 2020 року до 16.00 год.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити уповноваженій особі місць ув`язнення.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії; в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3