УХВАЛА
31 липня 2020 року

м. Київ
справа №565/1367/18
провадження № 51-3531впс20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 від участі у розгляді подання Рівненського апеляційного суду про направлення матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 з одного суду апеляційної інстанції до іншого,

встановив:
До Верховного Суду у порядку статті 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) надійшло подання Рівненського апеляційного суду, за підписом його голови, про направлення кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 307, частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України, для розгляду апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2019 року з Рівненського апеляційного суду до іншого суду апеляційної інстанції.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 27 липня 2020 року визначено склад колегії для розгляду вищезазначеного подання, а саме суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
До початку розгляду суддя ОСОБА_3 заявив самовідвід від участі у розгляді подання апеляційного суду з підстави, передбаченої частиною 2 статті 76 КПК, оскільки брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції та ухвалював вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 25 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_4 .
Заява про самовідвід обґрунтована посиланням на частину 2 статті 76 КПК, відповідно до якої суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Перевіривши доводи судді ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку, що дана заява має бути залишена без задоволення з огляду на таке.
Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КПК кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Кримінальне процесуальне провадження це цілісна відносно автономна полістадійна частина кримінального процесу, що об`єднує комплекс взаємопов`язаних і взаємообумовлених процесуальних дій, які, будучи спрямованими на вирішення загальних завдань кримінального провадження через досягнення конкретного правового результату, здійснюються уповноваженими суб`єктами з приводу процесуальних відносин (що можуть бути пов`язані чи не пов`язані безпосередньо з матеріальноправовими відносинами), які відрізняються предметною характеристикою, особливим процесуальним порядком, результати яких формалізуються у відповідних процесуальних рішеннях.
Загальним критерієм класифікації системи процесуальних проваджень є їх спрямованість. За критерієм спрямованості всі наявні в системі сучасного кримінального процесу України процесуальні провадження поділяються на дві групи: 1) провадження, предметом яких виступають кримінально-правові відносини (встановлення наявності або відсутності таких відносин, а за наявності встановлення підстав для притягнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, до кримінальної відповідальності); 2) провадження, що спрямовані на врегулювання правових відносин, які безпосередньо не пов`язані з кримінально-правовими, але їх виникнення та розвиток створюють необхідні умови для вирішення завдань кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що вирішення питань про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого належить до другої групи процесуальних проваджень, які, з огляду на наведене вище законодавче визначення кримінального провадження не є таким.
Частина 2 статті 76 КПК містить заборону повторної участі судді, який розглядав справу в суді першої інстанції, саме у кримінальному провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене, підстав для задоволення заяви про самовідвід не вбачається.
Керуючись статтями 76, 82 КПК, Верховний Суд
постановив:
Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3