Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/29/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.10.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000809 від 04 серпня 2018 року) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення раніше не судимого, у вчиненні кримінального првапорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 03 серпня 2018 року близько 18 години 00 хвилин перебуваючи неподалік будинку № 25 по вул. Шевченка в с. Чорнотисів Виноградівського району, тримаючи в руках дерев`яну палку - руків`я від лопати, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, які можуть настати після їх вчинення, з метою спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_6 , який рухався йому на зустріч, наніс йому множинні удари руків`ям від лопати в область голови, внаслідок чого ОСОБА_6 втратив свідомість та був доставлений приватним транспортом до реанімаційного відділення Виноградівської районної лікарні, де через деякий час, а саме 15 вересня 2018 року близько 21 години 45 хвилин, не приходячи до тями, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер.

Внаслідок вищеописаних протиправних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому склепіння черепа справа; багатоуламкового перелому зліва тім`яної та скроневої кісток без переходу на основу черепа; субдуральної гематоми лобно-тім`яної-скроневої ділянки зліва та епідуральної справа в скроневій ділянці, внутрішньомозкових крововиливів лобно-тім`яної долей лівої гемісфери; дислокаційного синдрому, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння і по цій ознаці, згідно п.2.1.1/а «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, та згідно висновку експерта №173 від 18.09.2018, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і є в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_6 . Наслідки важкої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа, субдуральної та епідуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, забою і розмізження мозку в подальшому спричинили енцефаломаляцію та менінго-енцефаліт, призвели до тривалої коми і ускладнилися набряком головного мозку, а в подальшому, 15 вересня 2018 року призвели до настання смерті потерпілого ОСОБА_6 .

Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України не визнав, від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України та ст. 42 КПК України відмовився.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його вина стверджується сукупністю дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями потерпілого, свідків, експерта, письмовими доказами.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала про те, що після події за наслідками якої помер її син ОСОБА_6 , додому прийшов ОСОБА_5 . Останній повідомив їй про те, що б вона пішла на вулицю та подивилась на свого сина якого він вбив. ОСОБА_5 тримав на плечі дерев`яну палицю. На її думку ОСОБА_5 вчинив такі на ґрунті ревнощів. Майнові вимоги до обвинуваченого не заявляє, таких не має, але і пробачати його не буде. Просить подальший судовий розгляд справи проводити без її участі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала про те, що її чоловіком був ОСОБА_6 . Коли вона з ним та знайомими поверталась з озера в напрямку с. Чорнотисово, їм на зустріч йшов ОСОБА_5 . Останній тримав в руці дерев`яну палицю, довжиною близько метра. Підійшовши до її чоловіка ОСОБА_5 висловившись Ти тут друже наніс йому удар палицею по голові. Коли чоловік уникаючи ударів відійшов на пару метрів, ОСОБА_5 наніс йому ще декілька ударів. Від останнього удару по голові чоловік вже підвестись із землі не зміг. Такі дії ОСОБА_5 вчинив на ґрунті ревнощів.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання ствердила про те, що безпосередньо зі слів обвинуваченого ОСОБА_5 їй відомо про те, що він спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 . Про це він говорив своїй мамі після події, а вона була поруч. ОСОБА_6 був її зять. Про те, що її зять мав якісь відносини з дружиною обвинуваченого вона не знала.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив про ті обставини, що керуючи автомобілем, рахуючись у напрямку с. Чорнотисово, на дорозі побачив двох жінок та лежачого чоловіка. У розмові з жінками зрозумів, що тілесні ушкодження потерпілому спричинив його рідний брат, який знаходився неподалік, тримаючи у руці палку. На нього вказували жінки. У подальшому він потерпілого відвіз до с. Чорнотисово.

Судово-медичний експерт ОСОБА_11 в судовому засідання зазначила про те, що нею був виготовлений висновок № 173. Експертиза проводилась на підставі ухвали слідчого судді. При проведенні експертизи досліджувалась медична документація ОСОБА_6 . Також нею проводилось зовнішнє та внутрішнє дослідження трупа ОСОБА_6 . Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_6 є наслідки важкої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа. Гнійну пневмонію виключає як причину смерті. Така на її думку розвинулась у процесі лікування за життя хворого, внаслідок того, що хворий перебував у лежачому положенні. Черепно-мозкова травма дала посилання до пневмонії, оскільки людина знаходилась у лежачому стані, у організмі понижується рівень кисню. У черепно-мозковій коробці розвивався набряк, кисень до мозку не поступав, а набряк мозку посилювався. Історія хвороби у вхідній кореспонденції Виноградівської райсудмедекспертизи не реєструється. Яким чином надійшла до експертної установи медична документація на ОСОБА_6 не памятає. На практиці після проведення експертизи медична документація повертається особі, яка її доставляла. Враховуючи те, що вона при проведенні експертизи досліджувала труп ОСОБА_6 , медична документація не була визначальною для надання висновку. Про законодавчі обмеження збирати за власної ініціативою докази вона знає і при проведенні експертизи жодних вимог закону нею не порушено.

Щодо проведення експертом ОСОБА_12 судово-медичної експертизи громадянина ОСОБА_6 повідомила, що експерт звертався із запитом до слідчого судді про надання медичної документації хворого.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Крім показів потерпілої, свідків, експерта, вина обвинуваченого доводиться дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

Досудове розслідування за фактом спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень було розпочато за повідомленням лікаря реанімаційного відділення Виноградівської районної лікарні ОСОБА_13 04 серпня 2018 року. Того ж дня відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000809 (а.п. 1, 10 т.1).

04 серпня 2018 року в.о. начальника слідчого відділення Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_14 по даному кримінальному провадженню створена слідча група у складі слідчих Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ Національної поліції в Закарпатській області; доручення на проведення досудового розслідування кримінального провадження доручено слідчому ОСОБА_15 (а.п. 3, 5 т. 1).

Постановою заступника керівника Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_16 04 серпня 2018 року призначено у кримінальному провадженні групу прокурорів у складі старшого групи прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_17 (а.п. 6 т. 1).

Протоколом огляду місця події від 04.08.2018 року з фототаблицею до нього, зафіксовано місце події де ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження (а.п.12-14 т.1).

Ухвалою слідчого судді 07.08.2018 року у кримінальному провадженні (ЄРДР № 0000809) призначено судово-медичну експертизу громадянина ОСОБА_6 , проведення експертизи доручено експертам Виноградівського районного відділення судово-медичної експертизи Закарпатського обласного бюро СМЕ (а.п. 66 т.1).

Висновком експерта № 131 від 28.08.2018 року за наслідками проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при судово-медичному огляді 22.08.2018 року ОСОБА_6 , а також даних медичної документації, заповненої на ім`я ОСОБА_6 , медичної картки № 10837 стаціонарного хворого реанімаційного відділення, встановлені тілесні ушкодження у виді: лінійного перелому склепіння черепа справа; багатоуламкового перелому зліва тім`яної та скроневої кісток без переходу на основу черепа; субдуральної гематоми лобно-тім`яної-скроневої ділянки зліва та епідуральної справа в скроневій ділянці, внутрішньомозкових крововиливів лобно-тім`яної долей лівої гемісфери; дислокаційний синдром, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння і по цій ознаці, згідно п.2.1.1/а «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, та згідно висновку експерта №173 від 18.09.2018, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження (а.п. 68-70 т.1).

Ухвалою слідчого судді 17.09.2018 року у кримінальному провадженні (ЄРДР № 0000809) призначено судово-медичну експертизу трупа громадянина ОСОБА_6 , проведення експертизи доручено експертам Виноградівського районного відділення судово-медичної експертизи Закарпатського обласного бюро СМЕ (а.п. 73 т.1).

Висновком експерта № 173 від 28.08.2018 року за наслідками проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також даних медичної документації, заповненої на ім`я ОСОБА_6 , медичної картки № 10837 стаціонарного хворого реанімаційного відділення, встановлені тілесні ушкодження у виді: важкої закритої черепно-мозкової травми (представленої відкритого перелому кісток основи черепа, субдуральною та епідуральною гематомою та забоєм та розмізженням головного мозку, що на момент дослідження представлена наслідками у вигляді енцефаломаляції та менінго-енцефаліту з тривалим коматозним станом; дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею по ударному механізму спричинення; по давності виникнення вкладаються в строк події, що мала місце 04.08.2018 року; тілесні ушкодження у вигляді: закритої черпно-мозкової травми у вигляді відкритого перелому кісток основи черепа, субдуральної та епідуральної гематоми, субарахноїдального крововилову та забою і розмізженням мозку, що має наслідки у вигляді енцефаломаляції та менінго-енцефаліту є небезпечними для життя в момент їх заподіяння і по цій ознаці, згідно п.2.1.1/а «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження і є в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_6 ; наслідки важкої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа, субдуральної та епідуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, забою і розмізження мозку в подальшому спричинили енцефаломаляцію та менінго-енцефаліт, призвели до тривалої мозкової коми і ускладнилися набряком головного мозку.

Сукупність процесуальних дій керівника органу прокуратури, керівника органу досудового розслідування, здійснених в порядку ст.ст. 37, 39 КПК свідчать про вчинення таких дій саме в межах кримінального провадження (Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000809 від 04.08.2018 року) щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_6 , а відсутність підпису реєстратора слідчого ОСОБА_15 у Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про те, що відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.

У свою чергу сторона захисту вважає, що кримінальне провадження за вказаним номером не було внесено до ЄРДР і ставить під сумнів факт такого внесення, внаслідок відсутності підпису реєстратора під витягом. Сторона обвинувачення зобовязана довести протилежний факт. Недопустимим доказом є протокол огляду місця події внаслідок того, що у постановах про призначення групи слідчих, групи прокурорів попередня кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч. 1 ст. 122 КПК України. Приєднаний в судовому засіданні 08.10.2020 року Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000809, підписаний реєстратором - прокурором ОСОБА_3 , не був відкритий стороні відповідно до ст. 290 КПК, а отже суд не має права допустити відомості, що міститься в ньому, як доказ.

Таке твердження сторони захисту, суд відхиляє.

Так, ч. 1 ст. 92 КПК України визначає, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Частина перша статті 91 КПК України визначає вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженню.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК).

Зазначена норма Закону не відносить до обовязку сторони обвинувачення доводити перед стороною захисту обставину внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, а Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань не є доказом обставини, яка підлягає доказуванню в розумінні ст. 91 КПК. У свою чергу ч. 12 ст. 290 КПК передбачає наслідки недопущення відомостей, що містяться в матеріалах, як доказів.

У свою чергу підозрюваний, обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення (п.п. 1, 15 ч. 3 ст.42 КПК України.

Підозрюваний на стадії досудового розслідування та як обвинувачений на стадії судового розгляду щодо отримання належним чином сформованого та підписаного реєстратором Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань скористався на власний розсуд, відповідно до засади диспозитивності, закріпленій у ст. 26 КПК України.

Таким чином, відсутні підстави для констатування обставини про невнесення слідчим ОСОБА_15 відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення, і що такий слідчий у подальшому не був уповноважений на здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження. Крім цього, сукупність процесуальних дій керівника органу прокуратури, керівника органу досудового розслідування та Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань підписаний прокурором ОСОБА_3 свідчать про те, що відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені.

Відсутні підстави й для визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події (за мотивами сторони захисту - у постановах про призначення групи слідчих, групи прокурорів попередня кваліфікація кримінального правопорушення визначена як - ч. 1 ст. 122 КПК України), оскільки слідчий, прокурор, які вчиняли відповідні процесуальні дії саме у цьому кримінальному провадженні, були призначені/уповноважені у порядку передбаченому ст.ст. 37, 39 КПК України, а попередня кваліфікація кримінального правопорушення у вказаних процесуальних документах є формальною, як наслідок не тягне за собою визнання такої слідчої дії недопустимим доказом.

Вирішуючи належність й допустимість досліджених в судовому засіданні висновків судово-медичних експертиз суд враховує наступне.

При проведенні судово-медичних експертиз (висновком експерта № 131 від 28.08.2018 року, висновком експерта № 173 від 28.08.2018 року) експертами, зокрема, досліджувалась медична документація на особу ОСОБА_6 .

Медична документація була надана експертам уповноваженим представником медичного закладу в якому перебувала на лікуванні особа, а у подальшому померла. За показаннями свідка ОСОБА_15 , він як слідчий з клопотанням про тимчасовий доступ до медичної документації до слідчого судді не звертався, й таку особисто експертам не надав. Відповідно до листа слідчого судді від 21.05.2020 року, питання про надання тимчасового доступу до медичної документації щодо ОСОБА_6 , яка находиться у розпорядження Виноградівської районної лікарні не вирішувалося, ухвала не виносилася (а.п.115 т. 2).

Частина 4 ст. 69 КПК України передбачає, що експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи.

На переконання суду, звернення експерта до слідчого судді із запитом на представлення медичної документації заповненої на імя ОСОБА_6 , звернення слідчого до головного лікаря районної лікарні (в межах якої проводились судово-медичні експертизи), надання уповноваженими собами Винограідвської районної лікарні медичної документації експертам, не свідчить про порушення експертами вимог ч. 4 ст. 69 КПК (а.п.67, 68-70, 74-78).

Так, п. 2.8 «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 передбачає, що при проведенні експертизи судово-медичний експерт має право ознайомлюватись з матеріалами справи, що стосуються експертизи. Якщо наданих матеріалів недостатньо для вирішення поставлених перед експертом питань, він має право порушувати клопотання перед особою, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення. Експерт також має право просити особу, яка призначила експертизу, уточнити або пояснити питання, запропоновані йому для вирішення при виконанні експертизи.

Суд погоджується із твердження сторони захисту про те, що відомості які можуть становити лікарську таємницю є документами, які містять охоронювану законом таємницю в розумінні ст. 162 КПК, отримання доступу до яких регламентовано Главою 15 КПК.

За змістом ст. 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомлюватися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Окрім дослідження експертами медичної документації стаціонарного хворого, експерт ОСОБА_12 безпосередньо оглядав особу щодо якої проводив експертизу, а експерт ОСОБА_18 при проведенні експертизи труп такої особи. При цьому, як зазначила експерт ОСОБА_18 у судовому засіданні, медична документації особи не була вирішальною для наданого нею висновку.

Посилання захисника на правову позицію ВС/ОП ККС, викладену у постанови від 27.01.2020 по справі №754/14281/17 є недоречним, оскільки у цій постанові вказано про невстановлення джерела отримання слідчим медичних документів, не зясування питання щодо джерела походження в кримінальному провадженню наданих експерту медичних документів.

ВС/ОП ККС також зазначає - "відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами".

У свою чергу суд у даній справі, за наслідками розгляду клопотання про тимчасовий доступ до документів, ухвалою суду від 29.01.2020 року забезпечив стороні захисту можливість реалізувати право на ознайомлення з медичною документацією ОСОБА_6 (а.п. 11-13, 22-23 т. 2).

Слід констатувати, що сторона захисту, як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду не порушувала питання щодо неправильності в цілому висновків експертів (мотиви сторони захисту ґрунтувались виключно на порушенні прядку отримання медичної документації), не заявляла слідчому, суду клопотання про проведення іншої (наприклад, повторної або комісійної) експертизи.

Отже відсутні підстави для визнання в цілому висновків експертів недопустимими доказами.

Поряд з цим, суд визнає недопустимим доказ слідчий експеримент проведений 13.08.2018 року за участю свідка ОСОБА_8 .

Так, ч. 7 ст. 223 КПК України передбачає проведення такої слідчої дії за участю не менше двох понятих. У свою чергу суд встановив, що слідчий експеримент проведено за участю одного понятого, тобто такий доказ отримано не у порядку, встановленому зазначеною нормою Закону.

У цілому досліджені та оцінені у своїй сукупності докази (за винятком слідчого експерименту) не свідчать про те, що такі отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, такі є належними й допустимими.

При викладених обставинах, судом встановлено, що мало місце діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Обвинувачений винний у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за його вчинення, оскільки такий ним вчинено у стані осудності.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого відсутні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст.ст. 50, 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, його тяжкість, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як тяжке. Особу обвинуваченого: у лікарів нарколога, психіатра на Д обліку не перебуває, по місцю проживання характеризується виключно негативно, неповнолітніх осіб на утриманні не має, на час вчинення кримінального правопорушення є особою раніше не судимою, з метою уникнення кримінальної відповідальності ухилявся від органу досудового розслідування, оголошувався у розшук, був засуджений вироком Мукачівського міськрайонного суду за ч. 1 ст. 382 КК України, судимість в порядку ст. 89 КПК України погашена.

З урахуванням наведеного, відсутність обставин, які передбачені ст. 69 КК України для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч. 2 ст. 121 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах тільки з ізоляцією від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано його дії у виді позбавлення волі.

Речові докази, процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Підстави для зміни запобіжного заходу на запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою відсутні.

Обвинуваченому підлягає призначенню покарання у виді позбавлення волі, у звязку з чим обраний відносно запобіжних захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 474, 475 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КПК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня його затримання 28.12.2018 року (справа № 299/2394/18).

До набрання вироком законної сили залишити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку прокурору, засудженому та потерпілому підлягає врученню негайно після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1