Справа № 159/426/19
Провадження № 1-кп/159/32/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002217 від 17.10.2018 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Козача Лопань Золочевського району Харківської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, заміжньої, не працюючої, раніше не судимої,

у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в :

Обвинувачена ОСОБА_6 16 жовтня 2018 року, близько 11-ї год. 00 хв., знаходячись на території подвір`я, що по АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно кинула близько трьох разів бетонними шматками від фундаменту по тілу ОСОБА_4 , чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді забою поперекової та клубової ділянки зліва, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй діяння не визнала повністю, як і не визнала заявлений потерпілою цивільний позов про відшкодування заподіяної шкоди. Суду показала, що між нею та потерпілою існують неприязні відносини. 16.10.2018 року, в присутності представників сільської ради та працівників поліції, ОСОБА_4 почала демонтувати її огорожу, яка розділяє їх подвір`я. В зв`язку з цим між ними виник конфлікт, в ході якого вона, перебуваючи в стані афекту, 2-3 рази кинула в сторону потерпілої грудками землі, які були біля фундаменту огорожі. Бетонними шматками не кидала. Вважає, що тілесні ушкодження в потерпілої не могли утворитись від грудок землі. В той день ніяких тілесних ушкоджень на тілі потерпілої не бачила. Свої дії пояснює тим, що потерпіла є конфліктною особою, спровокувала цей конфлікт, а вона лише захищала своє майно (огорожу) та свою дочку, яка була присутня при цьому. Просила постановити справедливе рішення.

Не зважаючи на повне невизнання своєї винуватості у вчиненому самою обвинуваченою, її винуватість у вчиненні інкримінованих протиправних діянь повністю доводиться зібраними та дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Так потерпіла ОСОБА_4 суду показала, між нею та обвинуваченою ОСОБА_6 існують неприязні відносити, в тому числі й через те, що остання побудувала огорожу з бетонним фундаментом на дуже близькій відстані від її хліва. В зв`язку з цим була створена відповідна комісія. 16.10.2018 року, близько 11-ї год., до неї приїхала комісія та працівники поліції. Комісія прийняла рішення про демонтаж огорожі ОСОБА_6 . В той час, коли вона почала демонтаж огорожі, зокрема розбивати бетонний фундамент огорожі, з`явилась ОСОБА_6 та почала кричати. В подальшому ОСОБА_6 зателефонувала до своєї дочки ОСОБА_7 , яка невдовзі приїхала на місце події. Спочатку ОСОБА_7 знімала все на телефон, а потім накинулась на неї та почала шарпати. В ході шарпанини вона впала на правий бік. В цей час ОСОБА_6 , яка стояла неподалік, почала кидати в неї бетонними брилами від фундаменту, які потрапляли їй у лівий бік (по лівій частині тулубу). Скільки саме було ударів не рахувала, однак припускає, що близько шести. Внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень в подальшому звернулась за медичною допомогою.

Показання потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні про обставини події об`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі, зокрема показаннями свідків.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожен окремо, підтвердили факт нанесення обвинуваченою ударів потерпілій при обставинах, викладених в обвинуваченні та повідомлених потерпілою. Зокрема, вказували, що були присутні під час демонтажу потерпілою огорожі ОСОБА_6 , в зв`язку з чим між ними виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 кидала брили каміння з фундаменту на потерпілу, яка в цей час лежала на землі.

Свідок ОСОБА_12 підтвердив, що після цього інциденту бачив на тілі потерпілої почервоніння, синяки.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила факт конфлікту між нею, ОСОБА_6 та потерпілою, під час якого ОСОБА_6 два-три рази кинула в сторону потерпілої грудками землі, а не камінням.

Свідок ОСОБА_7 є дочкою обвинуваченої ОСОБА_6 , а відтак заінтересованою особою, а тому суд критично оцінює її показання щодо предметів, якими обвинувачена кидала в потерпілу. Крім цього, такі її показання, як і показання самої ОСОБА_6 щодо грудок землі, які вона кидала в потерпілу, повністю спростовуються показаннями зазначених вище свідків, які категорично підтвердили, що це було саме каміння (бетонні брили) з фундаменту огорожі.

Крім цього, згідно висновку експерта № 306 від 28.11.2018 року, при судово-медичній експертизі в ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку та забоєм потиличної ділянки, забою поперекової та клубової ділянки зліва, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів рук та ніг людини, в час, вказаний в ухвалі суду та медичній документації, і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження в ОСОБА_4 утворитись внаслідок самовільного падіння з висоти власного зросту не могли. ОСОБА_4 була розміщена лівою задньо-боковою поверхнею тіла до травмуючого предмету.

Згідно висновку експерта № 306-А (додаткова) від 07.12.2018 року, оскільки індивідуальних та специфічних ознак, які б характеризували контактуючу поверхню травмуючого предмету в тілесних ушкодженнях, відмічених на тілі ОСОБА_4 , не відображено, а камінь є тупим твердим предметом, то не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку та забоєм потиличної ділянки, забою поперекової та клубової ділянки зліва від кидання каменем по тілу ОСОБА_4 .

Зазначені висновки експерта повністю підтверджують показання як потерпілої, так свідків щодо механізму утворення тілесних ушкоджень в потерпілої та повністю спростовують показання обвинуваченої про те, що тілесні ушкодження утворились не від її умисних протиправних дій.

Суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено. Про визнання будь-яких доказів недопустимими учасниками судового провадження не заявлялось.

Доводи обвинуваченої про те, що саме такі її дії були спровоковані неправомірною поведінкою потерпілої, суд визнає голослівними, оскільки провокативна поведінка потерпілої, навіть якщо така й мала місце, не давала обвинуваченій права вчиняти щодо потерпілої насильницькі дії у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень.

Категорична невизнавальна позиція обвинуваченої є її способом захисту та спрямована на уникнення, а бо ж пом`якшення, покарання за вчинене.

З огляду на викладене, суд вважає, що винуватість обвинуваченої у вчиненому повністю доведена зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами, а, з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 125 КК України.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_6 своїми умисними діями, що виразились в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винної у їх сукупності, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин справи.

Так суд враховує, що ОСОБА_6 вчинено злочин невеликої тяжкості, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України (ст. 12 КК України в редакції на час вчинення протиправних діянь). На день постановлення вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, віднесено до кримінальних проступків.

Суд враховує також те, що обвинувачена ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, в цілому позитивно характеризується по місцю проживання, на диспансерному обліку в психіатра та нарколога не перебуває.

Крім цього, при призначенні покарання суд враховує також позицію потерпілої щодо міри покарання, яка просила суворо (максимально) покарати обвинувачену.

Вирішуючи питання щодо виду покарання, яке слід призначити обвинуваченій, суд прийшов до висновку, що для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім покаранням є покарання, запропоноване прокурором, у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої в ході досудового розслідування не обирався. Підстав для застосування такого заходу до набрання вироком законної сили судом не вбачається, виходячи із даних про особу обвинуваченої та її належної поведінки.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої до обвинуваченої про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір майнової шкоди, завданої потерпілій, зокрема витрат на лікування, підтверджений відповідними письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, товарними чеками на придбання медикаментів та відповідних препаратів. Загальна сума понесених потерпілою витрат на лікування, заявлена в позові, становить 4364,16 грн.

Оскільки вина обвинуваченої у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень, а відтак у заподіянні майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої, повністю доведена, виходячи з вимог ст. 128 КПК України, суд прийшов до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в цій частині в повному обсязі, а тому з ОСОБА_6 слід стягнути в користь потерпілої ОСОБА_4 4364,16 грн. майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає переконливими твердження потерпілої про те, що внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченої їй завдана моральна шкода.

Моральна шкода, яка заподіяна потерпілій, полягає у фізичному болю та в душевних стражданнях, які вона була змушена терпіти через нанесення тілесних ушкоджень, зміну усталеного ритму свого життя, через страх за своє здоров`я, тривале погане самопочуття, тощо.

Суд вважає ці страждання відносно інтенсивними та такими, що не можуть бути компенсовані, а тому вони вимагають належного відшкодування. Протиправні дії обвинуваченої безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала потерпіла, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди для потерпілої у 4000 грн., тобто в меншій сумі, ніж просила позивач.

Крім цього, в цивільному позові потерпіла просила стягнути з ОСОБА_6 в її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5250,00 грн.

Однак, згідно вимог ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Зважаючи на вказані правові норми, зазначені вище витрати не підлягають стягненню з обвинуваченої в користь потерпілої, а тому суд відмовляє в задоволенні цивільного позову в цій частині.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 4364 (чотири тисячі триста шістдесят чотири) гривні 16 копійок у відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, та 4000 (чотири тисячі) гривень у відшкодування заподіяної немайнової (моральної) шкоди.

В решті позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий ОСОБА_1