Провадження №1-кп/523/758/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020 року Суворовський районний суд міста Одеси у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 , у присутності обвинувачених, розглянувши у судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи у кримінальному провадженні за №0003090 від 16.08.2019р. за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України, -

Встановила:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт з наданими до нього документами за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що під час судового провадження на підставі ст.331 КПК України відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 12.06.2020 року був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строк дії ухвали припиняє дію 10.08.2020 року.

За змістом ст.331 ч.3 КПК України при судовому розгляді незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У ході судового засідання прокурор надав письмове клопотання та заявив про необхідність застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання тим, що обвинувачені скоїли особливо тяжкі кримінальні правопорушення, вина їх підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, також посилаючись на те, що ОСОБА_10 є громадянином р. Польщі, не має постійного місця мешкання на території України, міцних соціальних зв`язків, факти зменшення або зникнення ризиків відсутні; стосовно ОСОБА_11 зазначив, що він є раніше судимою особою за скоєння корисних злочинів майнової спрямованості, не має постійних джерел доходів, перебуваючи на волі обвинувачені можуть впливати на не допитаних свідків, переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, ризики подовжують існувати, що у сукупності дає достатні підстави для застосування щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, більш м`які запобіжні заходи, на думку прокурора, не можуть забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти ризикам, передбаченим ст.177, 178 КПК України. Разом з цим просив не визначати розмір застави, оскільки злочин вчинений з застосуванням насильства.

Дослідивши надані до суду матеріали, приймаючи до уваги особу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачуються обвинувачені, та покарання, що загрожує у разі визнання осіб винними, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду або вдатися до спроб будь-яким чином перешкодити кримінальному провадженню; вислухавши думку учасників процесу:

представника потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала клопотання прокурора, зазначаючи, що ризики не відпали, у зв`язку з чим вважала запобіжний захід у вигляді тримання під вартою дієвим;

захисника ОСОБА_7 , яка в захист інтересів ОСОБА_11 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначаючи, що прокурор висловив загальну думку, не наводячи доказів ризиків окремо по кожному обвинуваченому, водночас заявив клопотання про зміну відносно підзахисного запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи тим, що досудове розслідування завершене, всі докази по справі зібрані, тому ризику знищення будь-яких речей взагалі не має, ніяких доказів, що ОСОБА_11 буде переховуватися не надано, крім того підзахисний має постійне місце проживання, сина, офіційно одружений, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, до затримання відвідував Синагогу, де зарекомендував себе з позитивної сторони, потребує лікування, проходження реабілітації, підтверджуючи свої доводи копіями документів, також посилаючись на те, що підзахисний майже рік перебуває під вартою, фактично відбуваючи покарання, будучи не засудженим у зв`язку з чим вважає, що є достатньо підстав для зміни відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання, що на думку сторони захисту забезпечить подальшу належну поведінку обвинуваченого;

захисника ОСОБА_8 , який в захист інтересів ОСОБА_10 зазначив, що прокурором ризики не доказані, також звертаючи увагу суду, що кваліфікація дій інкримінованого його підзахисному злочину є сумнівною, підтверджується лише припущеннями сторони обвинувачення, оскільки всім відомо, що ОСОБА_10 з потерпілою близько знайомий, тому фабула обвинувачення є вигадкою, разом з цим вказуючи, що зі спливом певного проміжку часу обґрунтована підозра не може бути підставою для застосування виняткового запобіжного заходу, відносно підзахисного діє презумпція невинуватості, взагалі є не правильним утримувати особу під вартою, коли справа відкладається, при цьому ОСОБА_10 має декілька захворювань та потребує лікування, наявне місце проживання, орендує квартиру, запевняючи, що підзахисний не буде переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню, за таких обставин просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити щодо ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту;

обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав думку свого захисника, заявивши, що потребує операції;

обвинуваченого ОСОБА_11 , який погодився з думкою свого захисника;

прокурора ОСОБА_5 , який в спростування доводів сторони захисту поставив під сумнів необхідність реабілітації ОСОБА_11 , як і характеристику з Синагоги, наданою стороною захисту; щодо ОСОБА_10 зазначив, що є кримінальне провадження з приводу крадіжки з квартири, яку наймав обвинувачений, вчинений злочин є тяжким, мали місце тяжкі наслідки, потерпіла до сих пір перебуває в сильному емоційному стані, боїться приходити у судове засідання, у зв`язку з чи просив відмовити в задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу; представник потерпілої ОСОБА_9 приєдналася до думки прокурора, в свою чергу підтверджуючи тяжкий психолого емоційний стан довірительки, вказуючи, що наданий захисником документ тільки підтверджує, що ОСОБА_11 відвідував Синагогу, взагалі не відомо, який спосіб життя він вів до затримання, щодо наявності місця проживання у ОСОБА_10 захисником не надано доказів, що дійсно існує орендована квартира, при цьому не допитані свідки, на яких обвинувачені можуть впливати з метою зміни ними показів у суді, які мають суттєве значення для справи, тому на сьогоднішній день не має підстав для зміни щодо обвинувачених запобіжного заходу; захисник ОСОБА_7 , скориставшись правом репліки заявила, що жодного доказу, що настали тяжкі наслідки внаслідок кримінального правопорушення не має, всі документи, які надані є законними; захисник ОСОБА_12 в якості репліки також вказав, що вся історія з ОСОБА_10 схожа на поділ майна подружжя, які перебували у цивільному шлюбі, вбачається, що потерпіла таким чином вирішує свої стосунки, на його думку все зроблено до того, щоб нейтралізувати ОСОБА_10 , який є іноземцем; враховуючи положення ст.331 ч.3 КПК України, оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню за наступними підставами.

За змістом вимог ст.ст.177 та 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судовий розгляд по суті по справі ще триває, за змістом пред`явленого обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_10 відносяться відповідно до положень ст.12 КК України до особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання, у разі визнання особи винною, у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна; враховуючи особу обвинуваченого, який відповідно до обвинувального акту свідомо вчинив умисні кримінальні правопорушення за попередньою змовою з застосуванням насильства, те, що ОСОБА_10 є громадянином іншої держави, не має постійного місця мешкання на території України, та як вбачається міцних соціальних зв`язків та утриманців, стороною захисту не надано доказів про наявність у обвинуваченого офіційного житла, при цьому доводи сторони обвинувачення знайшли своє підтвердження у ході судового засідання, що у сукупності дає підстави вважати, що ОСОБА_10 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно вливати на потерпілу та свідків з метою зміни ними показів під час судового засідання, необхідність дослідження яких може виникнути під час судового провадження для з`ясування певних обставин справи, які покладені в основу обвинувачення, або іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла до висновку що раніше обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих обвинуваченому діянь, на теперішній час ризики, передбачені ст.177 КПК України не втратили своєї актуальності, що на даній стадії судового провадження унеможливлює застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, крім цього будь-яких виключних обставин, які б давали підстави для зміни щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу також не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за доцільне продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Статтею 183 ч.3 КПК України регламентовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, згідно положення ст.183 ч.4 п.1 КПК України розмір застави у кримінальному провадженні не визначається щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, у зв`язку з чим колегія суддів вважає не визначати розмір застави ОСОБА_10 .

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія судів дійшла до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню, керуючись наступними підставами.

Відповідно до положень ст.178 ч.1 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно ч.1,2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у злочині, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу в вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Статтею 194 ч.5 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Разом з цим, рішенням Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року у справі «Смирнов проти Росії», п.п.61,62 питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання під вартою, не може вирішуватись абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватись в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних обставин.

Під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, при цьому слід зазначити, що у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Таким чином, з урахуванням інкримінованих ОСОБА_11 обставин вчинених кримінальних правопорушень за ст.ст.187 ч.3, 289 ч.3 КК України, викладених в обвинувальному акті, встановлених під час судового засідання даних про особу обвинуваченого, його пояснення, приймаючи до уваги доводи сторони захисту захисника ОСОБА_7 про можливість належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків в межах більш м`якого запобіжного заходу на час проведення судового провадження, ніж тримання під вартою; дослідивши надані до суду матеріали, які містять дані про особу обвинуваченого, те що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна, однак має постійне місце мешкання та реєстрації, родину, що свідчить про міцність соціальних зв`язків та знайшло своє підтвердження у ході судового засідання, також колегія суддів не підвергає сумніву ту обставину, що обвинувачений відвідував Синагогу, був зайнятий корисною працею, отримував допомогу, що говорить про бажання особи змінити свій спосіб життя, оскільки даний факт документально доведений, поведінку обвинуваченого під час розгляду клопотання, з якої вбачається, що він не буде переховуватися від суду та перешкоджати розгляду кримінального провадження, вік та стан його здоров`я, а також ту обставину, що подальше тримання під вартою буде фактичним відбуванням покаранням за злочин, за який обвинувачений ще не засуджений, що на думку колегії суддів у даному випадку є не припустимим, оцінюючи у сукупності викладені доводи, колегія суддів дійшла до висновку, що при розгляді клопотання прокурор не довів п.3 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування щодо ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючих ризиків, що клопотання сторони захисту містить обґрунтовані й сформульовані підстави щодо доцільності зміни запобіжного заходу, на даний момент ризики, передбачені ст.177 КПК України значно зменшилися, ризику переховування або перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином не вбачається, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_11 іншу міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбаченими ст.194 ч.5 КПК України, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого мешкання цілодобово, що на думку суду буде достатнім для тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та достатнім для запобігання ризиків і забезпечення належної поведінки обвинуваченим ОСОБА_11 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 132, 177-178, 181, 182, 183, 194, 196, 201, 205, 331, 369-372, 392 КПК України, колегія суддів,-

Постановила:

Клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

В задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну щодо обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - задовольнити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 5.10.2020р. включно без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали складає 60 днів з дня її проголошення та припиняє свою дію 5.10.2020 року.

Копію ухвали направити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

На підставі Рішення Конституційного Суду України №4рп-2019 від 13.06.2019 року, ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, тобто 7.10.2020р.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 такі обов`язки:

1) Зобов`язати ОСОБА_11 не залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

2) не відлучатися за межі м. Одеси та Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від можливого спілкування з потерпілою та свідками в рамках даного кримінального провадження;

5) прибувати по першому виклику до Суворовського районного суду м. Одеси в призначений час;

6) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_11 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід, а також те, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою особи, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, а також положення ч.6 ст.195 КПК України відповідно яких, відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

За змістом положень ст.202 ч.3 п.1 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Направити копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, а саме до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Відповідно до положень ч.4 ст.181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Разом з цим організацію та контроль виконання ухвали суду покласти на прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 процесуального керівника у кримінальному провадженні за №0003090 від 16.08.2019р.

Строк дії ухвали суду складає 2 місяці з дня її проголошення та припиняє свою дію 7.10.2020 року.

Ухвала суду в дані частині окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3