Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 368/1520/16-к

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Ржищів

Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ржищівського міського суду Київської області матеріали кримінального провадження № 0000158 від 23 лютого 2013 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Великі Пріцьки Кагарлицького району Київської області, громадянина України, освіта середня, пенсіонера, не одруженого, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 27 липня 2010 року близько 19 години, знаходячись в приміщені літньої кухні власного домогосподарства, що в АДРЕСА_1 , під час сварки зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, вирішив заподіяти останній тілесні ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_5 та, діючи умисно, з метою заподіяння шкоди здоров`ю останній, умисно наніс їй власною правою рукою один удар в праву частину тулуба в ділянку вище живота та один удар тією ж рукою їй в обличчя. Після цього, ОСОБА_5 , залишивши приміщення літньої кухні, пішла в будинок вказаного домогосподарства, де в приміщенні спальної кімнати ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заподіяння їй будь-яких тілесних ушкоджень, умисно знову наніс декілька ударів руками ОСОБА_5 в ділянку голови та тулуба. Після цього ОСОБА_5 взяла алюмінієву миску, в якій милась, та пішла в кухню, де в умивальник вилила воду. Потім в кухню зайшов ОСОБА_4 , взяв у неї з руки алюмінієву миску і наніс нею ОСОБА_5 два удари по спині в область поперекового відділу. Потім наносив мухобійкою з дерев`яною ручкою удари по голові та шиї ОСОБА_5 .

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 196/19 від 4 вересня 2020 року, вивчивши матеріали кримінального провадження, медичну документацію, а саме: рентгенівського знімку органів грудної порожнини з написом «№ 16 Кисилева 17.08.10 г... ребра справа», ОСОБА_5 , 1962 року народження, комісія експертів прийшла до наступного: у ОСОБА_5 , 1962 року народження, виявлено перелом 9 ребра справа по середньо-пахвовій лінії зі зміщенням уламків на ширину кортикального шару, який за давністю виникнення міг відповідати події, що сталася 27.07.2010. Враховуючи, що у ОСОБА_5 після події, що сталася 27.07.10 мав місце перелом одного ребра справа по одній лінії за відсутності переломів інших суміжних ребер, слід вважати, що перелом 9-го ребра справа, є наслідком прямої дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, що можливо за обставин, на які вказує ОСОБА_5 під час допиту 16.03.2011 «...вдарив мене... в область правого боку... почав наносити мені удари руками в області правого та лівого боків...» та під час проведення відтворення обстановки та обставин події від 10.05.2012 «...правою рукою наніс один удар в праву частину тулубу...», і не міг утворитися «від падіння», а також «при здавлені грудної клітки».

Закрита травма грудної клітки у вигляді перелому 9 ребра справа відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому необхідний період часу, що перевищує 21 день.

Дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто як вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

12 травня 2017 року потерпілою ОСОБА_5 було подано позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, у якій потерпіла просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 281 грн 56 коп., моральну шкоду у розмірі 45 000 грн та за надання юридичної допомоги кошти у розмірі 300 грн. (т.1 а.с. 230).

Прокурор ОСОБА_3 під час судових дебатів заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтримувала у повному обсязі, подану позовну заяву про стягнення матеріальної та моральної шкоди а також за надання юридичної допомоги та просила її задовольнити. Вказувала, що ОСОБА_4 її побив, внаслідок чого в неї були переломи ребер, тому просила призначити йому покарання згідно закону.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав, показав, що ніякого побиття не було, вважає, що його необхідно виправдати, оскільки злочину він не вчиняв. Проти закриття провадження у справі за закінченням строків давності заперечував, оскільки вважає себе невинуватим у вчиненні злочину. У задоволенні позову про стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу просив відмовити.

До показань обвинуваченого ОСОБА_4 та прохання винести щодо нього виправдальний вирок через відсутність в його діях складу злочину, суд розцінює як спробу обвинуваченого уникнути належної відповідальності за вчинений злочин.

Незважаючи на повне не визнання обвинуваченим своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України повністю доведена всіма матеріалами кримінальної справи і підтверджується нижчезазначеними доказами:

- Витяг з кримінального провадження № 0000158 від 14.03.2013 року (т. 3 а.с. 1), згідно з яким відомості про вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- заяву потерпілої ОСОБА_5 від 21.08.2010, згідно з якою повідомляється про вчинення 27.07.2010 щодо неї ОСОБА_4 злочину (т. 3 а.с. 2);

- Постанову про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 15 лютого 2011 року, з якої встановлено, що порушено кримінальну справу за фактом отримання середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України (т. 3 а.с. 3);

- Постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 30 серпня 2010 року, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 17 листопада 2010 року, згідно з якими було відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ст. 296 КК України (т. 3 а.с. 4, 6);

- Постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 14 лютого 2011 року, згідно якої скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 17 листопада 2010 року (т. 3 а.с. 5);

- Протокол огляду місця події від 30 серпня 2010 року, з якого встановлено, що було оглянуто домогосподарство в АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 7-8);

- Акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 81, початок дослідження 26 серпня 2010 року, закінчено 08 листопада 2010 року (т. 3 а.с. 10), акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 85 від 16 листопада 2010 року, початок дослідження 17 листопада 2010 року, закінчено 19 листопада 2010 року (т. 3 а.с. 12), висновок експерта № 21/10 від 15 березня 2011 року (т. 3 а.с. 13-14), висновок експерта № 49/21 від 21 червня 2011 року (т. 3 а.с. 15-16), висновок експерта № 45/35 від 15 травня 2012 року (т. 3 а.с.33-34), висновок експерта № 187/К, експертиза почата 27 грудня 2012 року, експертиза закінчена 24 січня 2013 року (т. 3 а.с.35-41), згідно з якими встановлено у ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до середньої тяжкості;

- Висновок експертизи № 196/19, (експертиза почата 03 серпня 2020 року, закінчена 04 вересня 2020 року) (т. 4 а.с. 32-43), з якого встановлено, що вивчивши матеріали кримінального провадження, медичну документацію ОСОБА_5 , 1962 р.н., у відповідності до поставлених питань, комісія експертів прийшла до наступного:

1,2,3,4,5,6,7,9,10,11,13. При вивченні рентгенологом ДСУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» наданого на експертизу рентгенівського знімку органів грудної порожнини з написом «№16 Кисилева 17.08.10г... ребра справа» виявлено перелом 9 ребра справа по середньо-пахвовій лінії зі зміщенням уламків на ширину кортикального шару, який за давністю виникнення міг відповідати події, що сталася 27.07.2010. Ліва частина грудної клітки при проведенні рентгендослідження не захвачена, тому судити про стан лівих ребер, неможливо.

Слід відмітити, що на цьому знімку та на 5-ти знімках органів грудної порожнини від 14.10.14., а також на контрольній рентгенограмі, яка була виконана ОСОБА_5 28.07.2020 виявлено ознаки дегенеративно-дистрофічних змін хребта, характерних для деформуючого спондилоартрозу,з найбільшою вираженістю на рівні міжхребцевого диску 10 та 11 грудних суміжних хребців у вигляді кісткових розростань замикаючих пластинок ТЫ0 та ТЫ1, направлених один до одного. Ці дані, а також інші ознаки (ідентична, на зазначених знімках, конфігурація тіней молочних залоз, форма та довжина 11,12 ребер з обох сторін), дають підстави вважати, що означені знімки належать одній особі, а саме ОСОБА_5 .

Крім того, на одному з двох наданих на експертизу рентгенівських знімках органів грудної порожнини від 01.10.10, який відображає праву частину грудної клітки, виявлено консолідуючий перелом 9 ребра справа по середньо-пахвовій лінії. Виходячи з локалізації та характеру перелому 9 ребра справа цей знімок також може належати ОСОБА_5 . На другому знімку від 01.10.2010, який відображає ліву частину грудної клітки, виявлено консолідуючий перелом 9 ребра зліва по задньо-пахвовій лінії, ступінь консолідації якого практично аналогічна ступеню консолідації 9 ребра справа. Такий ступінь консолідації ушкоджених ребер спостерігається через 1,5-3 місяці після перелому.

Оскільки на рентгенівському знімку лівої частини грудної клітки від 01.10.10 зазначені вище ідентифікаційні ознаки не візуалізуються, а рентгенологічне дослідження лівої частини грудної клітки відразу після події не виконувалось, то підтвердити належність цього знімку ОСОБА_5 , а також встановити коли саме виник перелом 9 ребра зліва, неможливо.

Рентгенограми від 21.06.11 (2 зн.) низької якості, ділянки 9-х ребер, а також 10 та 11 грудних хребців не потрапили на знімки, то судити за цими знімками про стан 9-х ребер справа та зліва та про належність знімків одній особі та зокрема ОСОБА_5 , неможливо.

Також слід відмітити, що при вивченні знімків органів грудної порожнини від 14.10.14р.(5 плівок) на рентгенограмах ребер справа в ділянці 9 ребра виявлено незначно виражене ущільнення кісткової тканини, а на рентгенограмах ребер зліва ознаки кісткової мозолі в ділянці 9 ребра зліва не виявлені. На знімку, виконаному 28.07.20, ознаки кісткових мозолів на 9-х ребрах справа і зліва відсутні, що може спостерігатися при їх розсмоктуванні з перебігом часу.

Враховуючи, що у ОСОБА_5 після події, що сталася 27.07.10 мав місце перелом одного ребра справа по одній лінії за відсутності переломів інших суміжних ребер, слід вважати, що перелом 9-го ребра справа, є наслідком прямої дії тупого предмету з обмеженою поверхнею контакту, що можливо за обставин, на які вказує ОСОБА_5 під час допиту 16.03.2011 «...вдарив мене... в область правого боку... почав наносити мені удари руками в області правого та лівого боків...» та під час проведення відтворення обстановки та обставин події від 10.05.2012 «...правою рукою наніс один удар в праву частину тулубу...», і не міг утворитися «від падіння», а також «при здавлені грудної клітки».

Закрита травма грудної клітки у вигляді перелому 9 ребра справа відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я, оскільки для загоєння перелому необхідний період часу, що перевищує 21 день.

Після отримання ушкоджень такого характеру можливість здійснення активних дій не втрачається.

Рентгенівського знімку від 28.01.14 для проведення експертизи не надано, тому відповісти на питання «Чи відповідає локалізація переломів ребер, виявлених при рентгенограмних дослідженнях від 28.01.2014 локалізації переломів ребер у ОСОБА_5 , виявлених при раніше проведених рентгенограмних дослідженнях?» неможливо;

- Протокол відтворення обстановки та обставин події від 10 травня 2012 року та фототаблиці до нього, згідно з яким зазначено обставини, за яких потерпілій ОСОБА_5 було нанесено тілесні ушкодження 27.07.2010 (т. 3 а.с.17-32).

Суд також приймає до уваги матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4

- паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Кагарлицьким РВ ГУМВС України в Київській області 11 листопада 1999 року, згідно з яким ОСОБА_4 є громадянином України (т. 3 а.с. 5); відомості про реєстрацію місця проживання від 12 листопада 1999 року, з якої встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 50 (зворот)).

- вимогу № 1345 від 01 березня 2013 року, з якої встановлено, що ОСОБА_4 був неодноразово судимий, останній раз 14 березня 2006 року вироком Кагарлицького районного суду Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (т. 3 а.с.51-52).

- довідку поліклініки Кагарлицької ЦРЛ № 87 від 13 березня 2013 року, з якої встановлено, що ОСОБА_4 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в психіатричному кабінеті не перебуває (т. 3 а.с. 53).

- довідку поліклініки Кагарлицької ЦРЛ № 43 від 13 березня 2013 року, з якої встановлено, що ОСОБА_4 за наркологічною допомогою не звертався і на обліку в наркологічному кабінеті не перебуває (т. 3 а.с. 54);

- виписку з вироку Народного суду Кагарлицького району Київської області від 11 березня 1971 року, з якого встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за ст. 101 КК УРСР до 2 років позбавлення волі (т. 3 а.с. 55).

- копію вироку Кагарлицького районного народного суду Київської області від 11 квітня 1983 року, з якого встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст. 203 КК УРСР до штрафу у розмірі 50 карбованців (т. 3 а.с. 56-57).

- копію вироку Кагарлицького районного народного суду Київської області від 16 травня 1984 року, з якого встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст. 101 КК УРСР до 7 років позбавлення волі (т. 3 а.с. 58-61).

- виписку з вироку Кагарлицького районного народного суду Київської області від 02 листопада 1992 року, з якого встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 117, ч. 1 ст. 140, з застосуванням ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі (т. 3 а.с. 62);

- копію вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 14 березня 2006 року, з якого встановлено, що ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки (т. 3 а.с. 63-64).

- характеристику, що видана виконавчим комітетом Великопріцьківської сільської ради Кагарлицького району Київської області № 16 від 18 січня 2013 року, з якої встановлено, що за час проживання в селі Великі Пріцьки ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, громадського порядку в селі не порушує, компрометуючих даних на ОСОБА_4 у виконкомі сільської ради не має (т. 3 а.с. 66);

- досудову доповідь № 3/1022 від 01 червня 2017 року, надану Кагарлицьким МРВ ПП ЦМУ ПВКПП Міністерства юстиції, у якій вказано, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень (т. 2 а.с. 42-44).

Показаннями завідувача Кагарлицьким районним відділенням судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , який був допитаний в судовому засіданні, та суду пояснив, що ним проводилось судово-медичні дослідження та надавались висновки експерта щодо потерпілої ОСОБА_5 .. Досдіження проводилися за наданими рентгензнімками та медичною документацією потерпілої. На час проведення досліджень та експертиз та відповідно до поставлених перед ним питань у потерпілої було виявлено тілесні ушкодження у вигляді перелому 9-10-го ребер справа по середній пахвовій лінії, 9-го ребра зліва по пахвовій лінії. Вказані ушкодження завдані тупим предметом з обмеженою поверхнею контакту, визначити індивідуальні особливості якого не представляється можливим (що не виключає ймовірності їх виникнення внаслідок ударів руками, ногами або іншим предметом). Приймаючи до уваги морфологічні особливості вищевказаних переломів ребер та дані матеріалів кримінальної справи, не виключається ймовірність виникнення вказаних ушкоджень в строк та при обставинах, зазначених ОСОБА_5 у протоколах допиту та під час проведення із нею слідчої дії-відтворення обстановки та обставин події, тобто внаслідок ударів кулаками по боковим поверхням грудної клітки 27.07.10.

Показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , допитаних в судовому засіданні, суд не приймає до уваги, оскільки вони не вказують на обставини вчинення злочину.

Судом встановлено, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Згідно матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 в ході досудового розслідування заходи забезпечення кримінального провадження не обирались.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, не перебуває на обліках у лікарів нарколога і психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, має на вихованні та утриманні двоє малолітніх дітей. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 не визнав свою вину у вчиненні злочину.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд з огляду на особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, те, що обвинувачений не визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, проте його вина доведена матеріалами справи, а також те, що потерпіла має претензії матеріального та морального характеру до обвинуваченого, про що подала позовну заяву, та обставини вчиненого злочину, вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Разом із цим, суд враховує те, що обвинувачений заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків, вважаючи себе невинуватим у вчиненні злочину.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження злочин вчинено ОСОБА_4 27 липня 2010 року, від явки до органів слідства, прокурора та суду не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався. Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності станом на час ухвалення вироку закінчився, оскільки з часу вчинення злочину минуло більше п`яти років.

Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину або виправдання, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні злочину, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання, а потім звільняє від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 566/554/16-к.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від явки до органів слідства, прокурора та суду, не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався, у зв`язку із чим слід визнати, що на момент постановлення вироку сплив строк давності вчиненого ним злочину за ч. 1 ст. 122 КК України, однак зважаючи на те, що обвинувачений заперечує проти закриття провадження у справі за нереабілітуючими підставами та вимагає його виправдати, суд вважає за необхідне визнати його винним у вчиненні злочину, призначити покарання, а потім звільнити від призначеного покарання за цим вироком у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження стосовно нього закрити.

Що стосується вирішення цивільного позову, то суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Дослідивши позовну заяву ОСОБА_5 , заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що позивачкою не доведено як того вимагає ч. 1 ст. 129 КПК України підстави і розмір позову щодо стягнення матеріальної шкоди у сумі 281 грн 56 коп., моральної шкоди у розмірі 45000 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн, а тому позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст. 100, 118-122, 128-129, 284-286, 288, 369- 371, 373 -376 КПК України, ст.12, 44, 49, 74 КК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та закриття кримінального провадження - задовольнити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного за даним вироком покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000158, внесене 23 лютого 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, - закрити.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирався.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, - відмовити.

Процесуальні витрати відсутні.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Ржищівський міський суд Київської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя