Справа № 487/2825/20
Провадження № 1-кс/487/4879/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №0000408 від 30.04.2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 20.07.2020 року про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000408 від 30.04.2020 року, в якій просив скасувати вказану постанову.
В обґрунтування скарги вказав, що він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із заявою визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000408 від 30.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України. 19.05.2020 року на поштову адресу ОСОБА_3 надійшла постанова слідчого про відмову у залученні його як потерпілого. Ухвалою слідчого судді від 03.07.2020 року зазначену постанову скасовано. 17.07.2020 він звернувся до відділу ДБР, розташованого у м. Миколаєві із заявою про визнання його потерпілим. 23.07.2020 року на його електронну адресу надійшла постанова про відмову у визнанні потерпілим. З вказаною постановою він не згоден, оскільки слідчим ДБР при винесенні постанови від 20.07.2020 року не проведено слідчих дій про необхідність яких зазначено в ухвалі суду від 03.07.2020, не враховано підстави, які послугували для визнання постанови про відмову у визнанні потерплим передчасним.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, у скарзі просив розглянути скаргу без його участі.
Слідчий у судове засідання не з`явився, матеріали кримінального провадження для розгляду скарги не надав. Згідно частини 3 статті 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст.21КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000408 від 30.04.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.
28.04.2020 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого із заявою про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 05.05.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 було відмовлено.
Ухвалою слідчого судді від 03.07.2020 року зазначену постанову скасовано.
17.07.2020 ОСОБА_3 звернувся до Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві із заявою про визнання його потерпілим. Постановою слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 20.07.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення в якості потерпілого було відмовлено.
Положеннями частин 1 та 2 ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, діючий КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст.55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

У той же час, за змістом ч. 5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України вказана постанова не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_3 в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

В оскаржувані постанові, слідчий вказує, що не надано підтверджуючих документів щодо завдання йому моральної, фізичної або майнової шкоди, а в ході досудового розслідування на теперішній час не здобуто підтвердження викладених у його заяві про кримінальне правопорушення фактів та обставин.
Разом з тим згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З такого, суд приходить до переконання, що постанова слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 20.07.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000408 від 30.04.2020 року є передчасною, без проведення допиту ОСОБА_3 , такою, що не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, тому підлягає скасуванню.
З урахуванням викладеного, скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 220, 303, 306, 307, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 20.07.2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000408 від 30.04.2020 року - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1