УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000659 від 26.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2020 за №0000659 за фактом протиправних дій державним реєстратором, який діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, здійснив протиправну реєстрацію прав власності по об`єкту нерухомого майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 , про те, що державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» протиправно здійснив реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 07.04.2014 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна 208/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .

21.06.2017 між ОСОБА_9 , яка діяла від ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено договір дарування, згідно якого представник дарувальника ОСОБА_9 передає, а обдарований ОСОБА_7 приймає майно у власність, а саме 208/2000 часток квартири АДРЕСА_1 , про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості за номером 21028774.

У 2019 році, більш точна дата в ході проведення досудового слідства не встановлена, у зв`язку із сімейними обставинами, ОСОБА_7 вирішила здійснити продаж вищезазначеного об`єкту нерухомості, у зв`язку з чим видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_5 діяти в її інтересах щодо розпорядження належній їй частиною квартири АДРЕСА_2 .

Так, в жовтні 2019 року, більш точна дата в ході проведення досудового слідства не встановлена, ОСОБА_5 направилась до квартири АДРЕСА_1 , однак потрапити всередину вищезазначеного об`єкту нерухомості не змогла, оскільки невстановлені в ході досудового слідства особи здійснили заміну вхідних дверей.

Крім того, в ході досудового слідства встановлено, що 06.10.2017 державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_10 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_11 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) після чого, 14.11.2017 державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської Області» ОСОБА_10 внесено зміни у розділ «Інформація про зміни об`єкти нерухомого майна» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у якому номер квартири АДРЕСА_1 змінено на номер 54Г.

Крім того, в подальшому, 24.10.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Таким чином, є підстави вважати, що невстановлені особи та державні реєстратори здійснили протиправну реєстрацію прав власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_3 .

Враховуючи вищевикладене, є достатньо підстав вважати, що за допомогою завідомо підроблених офіційних документів був скоєний злочин, а саме незаконне заволодіння майном, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №225486898 частка права власності у розмірі 208/2000 на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_15 .

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
На теперішній час існує ризик того, що вказаний об`єкт нерухомості з метою зміни його правового статусу, тобто приховування, перетворення, відчуження, можуть бути протиправно переоформлені на третіх осіб або реалізовані добросовісним вигодонабувачам.
Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В даному випадку, вищевказаний об`єкт нерухомості є предметом кримінально протиправних дій, право власності на який є безпосереднім об`єктом правопорушення.
Крім того, щодо вказаних об`єктів нерухомого майна існує сукупність достатніх підстав вважати, що вони є доказом злочинів, тобто містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існує необхідність у їх збереженні, в тому числі з метою забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Таким чином, з метою забезпечення збереження доказів у кримінальному провадження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, приховування вищевказаного об`єкту нерухомості, а також з метою забезпечення можливості застосування спеціальної конфіскації, існує необхідність в накладені арешту у кримінальному провадженні на зазначений об`єкт нерухомості для забезпечення унеможливлення переходу майнових прав на зазначений об`єкти до третіх осіб або добросовісних вигодонабувачів.
Вартість майна, на яке належить накласти арешт є співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, адже саме зазначені об`єкти нерухомості є предметом злочинного посягання.
До суду надійшла заява про розгляд клопотання у відсутність слідчого.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як вбачається матеріалів клопотання, слідчий посилається на те, що 208/2000 квартири АДРЕСА_1 є доказом злочину, тобто містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існує необхідність у її збереженні, в тому числі з метою забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Слідчий вважає, що з метою забезпечення збереження доказів у кримінальному провадження, виключення можливості перепродажу або іншого відчуження, приховування вищевказаного об`єкту нерухомості, а також з метою забезпечення можливості застосування спеціальної конфіскації, існує необхідність в накладені арешту у кримінальному провадженні на зазначений об`єкт нерухомості для забезпечення унеможливлення переходу майнових прав на зазначений об`єкти до третіх осіб або добросовісних вигодонабувачів.
Згідно матеріалів, долучених до клопотання 208/2000 квартири АДРЕСА_1 , на яку слідчий просить накласти арешт, не визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ні в клопотанні, ні в доданих до клопотання матеріалах, слідчим жодним чином не обґрунтовується можливість досягнення завдань застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

В судовому засіданні не доведено, що на теперішній час існує загроза можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження зазначеного в клопотанні слідчого нерухомого майна.

Також, у даному кримінальному провадженню жодній особі не повідомлено про підозру, та не заявлено цивільний позов.

На підставі досліджених матеріалів, слідчий суддя приходить до переконання, що зазначений об`єкт нерухомого майна не відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, як доказ у кримінальному провадженні, тобто який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного, враховуючи, що слідчим не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, тому з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим у клопотанні не доведено необхідність в накладенні арешту на зазначене майно, у зв`язку із чим клопотання слідчого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000659 від 26.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1