КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарях ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
засуджених ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_18 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 13.01.2003 року Слов`янським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 141 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі, звільнений 14.06.2005 року по відбуттю покарання,

_____________________________________
Справа №11/824/14/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_19
Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання:
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 3 років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 358 КК України у виді 3 років обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_17 остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Славута Хмельницької області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні малолітню дитину, 2011 р.н., працюючий сушистом в ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_3 », зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання:
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_18 остаточно призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Також частково задоволено цивільний позов ОСОБА_20 та постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на користь ОСОБА_20 моральну шкоду в сумі 250 000 грн.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_17 за попередньою змовою з ОСОБА_21 , з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, з метою полегшення вчинення іншого злочину, вчинили умисне вбивство ОСОБА_22 , вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_23 , вчинили незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) в особливо великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_17 незаконно заволодів паспортом ОСОБА_22 та іншими її важливими документами, підробив за попередньою змовою з невстановленими особами документ (довіреність на ім`я ОСОБА_17 щодо права розпоряджатися квартирою ОСОБА_22 ), який посвідчується приватним нотаріусом, з метою його використання.
Злочини вчинені при наступних обставинах:
На початку липня 2008 року ОСОБА_17 познайомився з ОСОБА_22 та увійшов до неї в довіру. З метою підтримання стосунків ОСОБА_24 неодноразово запрошувала ОСОБА_17 до себе додому. Будучи обізнаним про те, що ОСОБА_22 не має близьких родичів, є самотньою, матеріально забезпечена, оскільки нещодавно продала квартиру АДРЕСА_4 , має на особистому рахунку в банківській установі ВАТ «Універсал Банк» грошові кошти і володіє на праві власності квартирою АДРЕСА_5 , ОСОБА_17 на початку грудня 2008 року з корисливих мотивів вирішив шляхом обману заволодіти вказаною квартирою ОСОБА_22 та її грошовими коштами, а саме: - вирішив заволодіти технічною документацією на квартиру ОСОБА_22 , підробити довіреність від імені останньої на своє ім`я на право розпоряджатися цією квартирою та в подальшому розпорядитися цією квартирою за власним розсудом, крім того, будучи обізнаним, що ОСОБА_22 зберігає грошові кошти в банківській установі ВАТ «Універсал Банк» та користується банківською платіжною пластиковою карткою, дізнавшись від ОСОБА_22 код доступу до рахунку, вирішив заволодіти цією карткою, щоб отримати доступ до грошових коштів потерпілої. Розуміючи, що в разі заволодіння квартирою та грошовими коштами потерпілої, ОСОБА_22 може в будь-якій формі перешкодити йому вчинити задумане, ОСОБА_17 вирішив перед вчиненням інших злочинів, спрямованих на заволодіння майном ОСОБА_22 , умисно позбавити останню життя.
Обміркувавши план реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_17 прийняв до уваги, що потерпіла ОСОБА_22 має значну фізичну силу, великий зріст та масу тіла, у зв`язку з чим могла б чинити йому реальний фізичний опір, що ставило б під сумнів досягнення ним злочинної мети, тому запропонував своєму знайомому ОСОБА_25 за грошову винагороду, для продажу квартири ОСОБА_22 , спільно з ним вчинити умисне вбивство останньої.
ОСОБА_26 , будучи матеріально зацікавленим, погодився на пропозицію ОСОБА_17 та вступив з ним у злочинну змову, після чого вони розробили план спільних злочинних дій та розподілили ролі при вчиненні вбивства ОСОБА_22 . Планом передбачалось, що ОСОБА_26 мав визначити місце, сприятливе для вчинення вбивства та на власному автомобілі марки «Шкода-Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1 , повинен відвезти ОСОБА_22 та ОСОБА_17 до цього місця. З метою створення сприятливої обстановки для вчинення злочину та відвернення підозри з боку ОСОБА_22 , ОСОБА_26 повинен був повідомити ОСОБА_17 та ОСОБА_22 , що запрошує їх відпочивати до свого дачного будинку в районі с. Ровжі Вишгородського району Київської області, якого насправді не мав. Також ОСОБА_26 при прибутті на визначене ним місце мав спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб, в разі загрози викриття, забезпечити залишення місця злочину, а також в разі вчинення ОСОБА_22 опору, допомогти ОСОБА_17 подолати його для доведення злочину - умисного позбавлення життя потерпілої, до кінця. Після цього ОСОБА_26 мав допомогти ОСОБА_17 приховати сліди злочину та знищити труп потерпілої шляхом підпалу. Планом передбачалось, що ОСОБА_17 повинен, застосувавши ножа, позбавити потерпілу ОСОБА_22 життя, після чого спільно з ОСОБА_21 приховати сліди злочину та знищити труп шляхом спалення.
Реалізуючи злочинний намір, 04.12.2008 року близько 19 год. ОСОБА_17 та ОСОБА_26 , будучи обізнаними, що ОСОБА_22 перебуває в салоні ігрових автоматів біля супермаркету «Велика Кишеня» по площі Дружби народів, 6 в м. Києві, на вказаному автомобілі прибули за вказаною адресою, де ОСОБА_17 , з відома ОСОБА_27 , у зазначеному супермаркеті придбав кухонний ніж з пластиковою рукояткою, який поклав у поліетиленовий пакет. Приготувавшись до вчинення умисного вбивства, ОСОБА_17 та ОСОБА_26 , приблизно о 23 год., запросили до салону автомобіля ОСОБА_22 та запропонували останній відпочити на дачі ОСОБА_27 , яка, начебто, знаходиться в с. Ровжі Вишгородського району Київської області. Довіряючи ОСОБА_17 , ОСОБА_22 погодилась на пропозицію та сіла на заднє пасажирське сидіння автомобіля ОСОБА_18 . Після цього ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та ОСОБА_26 на автомобілі останнього «Шкода-Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1 , поїхали в напрямку с. Ровжі. ОСОБА_26 , діючи, згідно раніше розробленого плану та розподілення ролей, визначив місце вчинення злочину - лісову і безлюдну місцевість в районі 16-го кілометру автодороги Київ Вишгород - Ровжі. Коли ОСОБА_26 довіз ОСОБА_22 та ОСОБА_28 до визначеного ним місця, зупинив свій автомобіль і розвернув його в напрямку м. Вишгорода, під`їхав до бетонного парапету і щоб не викликати ніяких підозр потерпілої, запропонував пасажирам перекурити на свіжому повітрі, поза салоном автомобіля. ОСОБА_17 , ОСОБА_26 та ОСОБА_22 вийшли з автомобіля та запалили. ОСОБА_26 став спостерігати за навколишньою обстановкою та за діями ОСОБА_22 , а ОСОБА_17 , з метою вчинення умисного вбивства ОСОБА_22 , дістав придбаний ним ніж та наніс ним ОСОБА_22 ряд ударів в область живота. Остання, відчуваючи біль, усвідомлюючи реальну небезпеку своєму життю, намагаючись врятувати власне життя, вчинила спробу втекти від ОСОБА_17 , почала голосити від болю та жаху, побігла вздовж бетонного парапету у напрямку м. Вишгорода. Однак ОСОБА_17 наздогнав ОСОБА_22 і продовжуючи завдавати потерпілій особливих фізичних страждань, наніс останній ножем велику кількість ударів в область грудей, живота та голови. Під час спричинення ОСОБА_22 ножових поранень, остання, відчуваючи біль, намагалась захистити власне життя, закриваючись руками. Однак, ОСОБА_17 подолав цей опір і продовжував наносити потерпілій ОСОБА_22 численні ножові поранення, доки остання не впала на землю та припинила подавати ознаки життя.
ОСОБА_26 спостерігав за навколишньою обстановкою та діями ОСОБА_17 .
Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_22 померла на місці події.
Впевнившись, що ОСОБА_22 не подає ознак життя, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_21 , затягнули труп потерпілої до лісосмуги, де приховали його, залишивши у місці, яке не проглядається з проїжджої частини. ОСОБА_17 перевірив кишені ОСОБА_22 і забрав ключі від вхідних дверей до її квартири. Після цього ОСОБА_17 забрав реглан ОСОБА_22 і сів у автомобіль ОСОБА_27 , після чого вони поїхали у напрямку м. Києва. Проїхавши від місця вбивства ОСОБА_22 деяку відстань, ОСОБА_17 , викинув реглан ОСОБА_22 у вікно автомобіля. Під`їхавши до вул. ІІрирічної, 5 в м. Києві, ОСОБА_17 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_29 та попросив останню винести йому змінний одяг. ОСОБА_29 принесла ОСОБА_17 змінний одяг, у який він переодягнувся, а одяг, у якому був одягнутий та який був забруднений кров`ю ОСОБА_22 , викинув у сміттєвий бак. ОСОБА_17 повідомив ОСОБА_29 , що забруднив свій одяг у мазут.
Цього ж дня, 05.12.2008 року близько 08 год., діючи згідно плану, ОСОБА_17 та ОСОБА_26 , на автомобілі останнього, поїхали до АЗС на вул. Озерній, 3 у м. Києві, де ОСОБА_17 , з метою знищення трупу ОСОБА_22 , придбав у пластикову пляшку з-під води приблизно 5-6 літрів бензину, поклав до салону автомобіля, після чого ОСОБА_17 та ОСОБА_26 поїхали на 16-й км автодороги Київ Вишгород - Ровжі, де було вчинено вбивство. На місці скоєння злочину ОСОБА_17 вийшов із автомобіля, взяв пластикову пляшку з бензином, пішов до група ОСОБА_22 , облив труп бензином та підпалив його. ОСОБА_18 спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб в разі небезпеки повідомити про це ОСОБА_17 і разом з ним зникнути з місця злочину. Після підпалу трупа ОСОБА_22 , ОСОБА_17 сів у салон автомобіля ОСОБА_27 і вони повернулись до м. Києва.
Після вчинення вбивства ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , у період з 05.12.2008 року до 18.12.2008 року, проживав у її квартирі АДРЕСА_5 , де заволодів банківською платіжною пластиковою карткою ОСОБА_22 та знаючи код, 15.12.2008 року в період з 11 год. 44 хв. до 15 год. 06 хв., користуючись банківською платіжною пластиковою карткою ОСОБА_22 , зняв з рахунку останньої, через банкомат АБ «Укрсоцбанк» в м. Києві за адресою: вул. Жилянська, 9/11, гроші на загальну суму 1870 грн.
Проживаючи після вбивства ОСОБА_22 з 05.12.2008 року до 18.12.2008 року у квартирі останньої, ОСОБА_17 взяв там договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , виданий 15.07.2008 року, серії ВКМ № 956064, ідентифікаційний код потерпілої № НОМЕР_2 та паспорт громадянина України, серії НОМЕР_3 , виданий 04.08.1998 року Оболонським РУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та після цього вступив з невстановленими слідством особами на ім`я « ОСОБА_30 » та « ОСОБА_31 », а також невстановленою особою жіночої статі, у злочинну змову щодо виготовлення підробленої довіреності на ім`я ОСОБА_17 від імені ОСОБА_22 на право розпоряджатись квартирою останньої для подальшого використання цієї довіреності з метою отримання шляхом обману грошових коштів в особливо великих розмірах від продажу вказаної квартири.
Діючи відповідно домовленості з вказаними особами, у період з 05.12.2008 року по 18.12.2008 року ОСОБА_17 передав паспорт ОСОБА_22 та вказані правоустановчі документи на її квартиру невстановленим досудовим слідством особам, а останні доставили зазначені документи в м. Дружківка Донецької області, де 28.12.08 року ввели в оману приватного нотаріуса ОСОБА_32 , представили їй невстановлену досудовим слідством особу жіночої статі як ОСОБА_22 та посвідчили у неї довіреність від імені ОСОБА_22 на ім`я ОСОБА_17 на право розпорядження квартирою потерпілої. При цьому невстановленими досудовим слідством особами були внесені неправдиві відомості в документ - довіреність на бланку серії ВМВ № 511136 від 28.12.08 року, зареєстровану в реєстрі за № 8362, а саме: невстановлена особа жіночої статі, діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, представилась як ОСОБА_22 та поставила в довіреності підроблений підпис.
Згідно висновку почеркознавчої експертизи № 4072 від 15.06.09 року, рукописні записи « ОСОБА_22 » у рядку «ПІДПИС» в одному з примірників довіреності на бланку серії ВМВ № 511136 від 28.12.08 року, зареєстрованій в реєстрі за № 8362, від імені ОСОБА_22 на ім`я ОСОБА_17 , виконані не ОСОБА_22 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_22 .
Після цього вказані невстановлені досудовим слідством особи доставили зазначену підроблену довіреність у м. Київ, де на залізничному вокзалі за грошову винагороду передали її ОСОБА_17 .
Отримавши довіреність на право розпорядження квартирою АДРЕСА_5 , вартість якої станом на 04.12.08 року становила 483 523 грн., яка належала ОСОБА_22 , ОСОБА_17 та ОСОБА_26 мали намір продати її, використовуючи вказану підроблену довіреність, і з цією метою розпочали пошуки покупців на квартиру.
Однак, ОСОБА_17 та ОСОБА_25 стало відомо, що їх розшукують працівники правоохоронних органів, у зв`язку з цим вони стали переховуватися, а пошук покупців квартири та продаж цієї квартири з використанням підробленої довіреності відклали на невизначений час з метою уникнути затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки усвідомлювали, що, в разі таких дій, можуть бути викриті.
Згодом ОСОБА_17 та ОСОБА_26 були затримані.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи кваліфікації дій засуджених та доведеність їх вини, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особам засуджених, внаслідок його м`якості, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_17 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 3 років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 358 КК України у виді 3 років обмеження волі;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_17 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_18 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;
- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_18 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що при призначені покарання суд не додержав вимог ст. 65 КК України, оскільки призначив засудженим ОСОБА_17 та ОСОБА_25 покарання, яке явно не відповідає тяжкості вчинених ними злочинів та особам засуджених.
Зокрема, при призначені покарання ОСОБА_17 належним чином не враховано, що злочини, вчинені засудженим, відносяться до категорії особливо тяжких; після вчинення жорстокого вбивства потерпілої намагався спільно з ОСОБА_21 знищити докази вчиненого та спалити тіло загиблої, та незважаючи на тривалий термін, що минув з моменту вказаної події, жодної допомоги потерпілій стороні не надав, а також не враховано і відсутність будь-яких обставин, що пом`якшують покарання засудженого.
Також і при призначені покарання ОСОБА_25 судом належним чином не враховано, що злочини, вчинені засудженим, відносяться до категорії особливо тяжких; після вчинення жорстокого вбивства потерпілої намагався спільно з ОСОБА_17 знищити докази вчиненого та спалити тіло загиблої, та незважаючи на наявність беззаперечних доказів, що доводять його вину, у вчиненому не розкаявся, готовність нести відповідальність за вчинене не висловив, своїми показаннями намагався ввести в оману суд, шкоду завдану злочином не відшкодував та готовність її відшкодувати не проявив.
Крім того, судом не враховано, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2013 року ОСОБА_17 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358 , п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ст. 70 КК України, та призначено йому остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
При цьому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 23.12.2014 року рішення в частині призначення покарання ОСОБА_17 у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, визнано законним.
Також, при призначені покарання засудженим ОСОБА_17 та ОСОБА_25 , судом належним чином не враховано обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме планування вчинення злочинів та послідовність дій, які були направлені на вчинення умисних, в тому числі, корисливих злочинів, а тому посилання суду на те, що при призначенні покарання засудженим враховано характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, є формальним і не відповідає призначеному покаранню.

Таким чином, на думку апелянта, вказані факти свідчать про підвищену суспільну небезпеку засуджених, неможливість їх виправлення внаслідок відбуття покарання в межах встановлених судом, а отже, остаточне покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

В апеляції засуджений ОСОБА_18 , вважаючи вирок суду незаконним, просить його змінити, змінивши кваліфікацію злочину та застосувавши закон про менш тяжкий злочин, а саме перекваліфікувати його дії з ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 396 КК України.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в даному випадку його засуджено тільки на підставі показань ОСОБА_17 , які він давав під час досудового слідства, та немає жодних фактичних даних, що він домовлявся з ОСОБА_17 стосовно отримання грошей після продажу квартири ОСОБА_22 .
Крім того, судом не було взято до уваги, що він мав постійну роботу та достатній рівень заробітної плати, яка перевірялася банком при отриманні ним кредиту на транспортний засіб «Шкода-Фабія», державний номер НОМЕР_4 . При цьому заборгованості за кредитом в нього не було, тому твердження про тяжке матеріальне становище нічим не підтверджується, і навпаки, це ОСОБА_17 не мав постійного заробітку та постійно позичав гроші, а в нього не було такої нагальної потреби в грошах.
Разом з тим, корисливі мотиви були саме у ОСОБА_17 , який, після вбивства ОСОБА_22 , проживав в її квартирі, користувався її мобільним телефоном, яким заволодів та платіжною карткою АБ «Укрсоцбанк», знявши з її рахунку кошти на загальну суму 1870 грн.
Також у вироку не зазначено, що свідок ОСОБА_33 характеризувала його не тільки як сумлінного працівника, який веде законослухняний спосіб життя, але й те, що, всупереч своїй волі, він повністю підкоряється ОСОБА_17 , і ці показання повністю підтверджують його твердження про те, що він боявся ОСОБА_17 . Тобто непідтверджені показання ОСОБА_17 судом приймаються до уваги, а його, які підтверджуються показаннями свідків, ні.
Крім того, вказує й на те, що він був свідком вбивства та знав, що особа, яка знаходиться поруч, може легко його вбити або когось із його рідних, тому він боявся, що якщо піде до міліції, то його ніхто не зможе захистити, тим більше, що він знав, що у ОСОБА_17 є друзі з кримінальним минулим.

Також суд не визнав показання ОСОБА_17 , які він дав під час судового засідання, хоча вони відповідають не тільки його показанням, які він не змінював ні протягом досудового слідства, ні під час судового розгляду справи, але й обставинам справи взагалі.
При цьому, ОСОБА_17 визнав те, що він вбив ОСОБА_22 , а він ( ОСОБА_18 ) не міг знати про його наміри заздалегідь, що він сам перетягнув її до лісу, і ці показання співпадають зі схемою до додаткового огляду місця події, де зазначені сліди волочіння.
Окрім цього, вважає призначене йому покарання невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого, що за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. При цьому судом не враховано його позитивні характеристики, відсутність судимості в минулому, наявність малолітньої дитини та його стан здоров`я, який суттєво погіршився за час перебування під вартою, а також те, що він сприяв розкриттю злочину та допомагав правоохоронним органам.
Таким чином, на думку апелянта, вирок відносно нього повинен бути змінений, оскільки він завжди визнавав, що винуватий у тому, що не повідомив про злочин, який було скоєно ОСОБА_17 та допоміг його приховати, а саме допомагав ОСОБА_17 позбавитися слідів, які він залишив в квартирі, що належала ОСОБА_22 , а також після скоєння ОСОБА_17 вбивства надав транспортний засіб, а саме - повторно вивіз його на місце скоєння злочину, але він ніколи не був співучасником вбивства, його показання не змінювалися ні під час досудового слідства, ні під час судового розгляду справи.

Під час апеляційного розгляду справи засуджений ОСОБА_18 подав зміни до своєї апеляції, в яких, не оспорюючи кваліфікації своїх дій та доведеності своєї вини, просить вирок суду змінити та пом`якшити йому призначене покарання, у зв`язку з тим, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Засуджений ОСОБА_18 подав заперечення на апеляцію прокурора, яку вважаючи необґрунтованою, просить залишити без задоволення.

Інші учасники процесу даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію прокурора, та заперечував щодо задоволення апеляції зі змінами засудженого ОСОБА_18 , пояснення засудженого ОСОБА_18 та його захисника ОСОБА_16 , які наполягали на задоволенні апеляції зі змінами засудженого ОСОБА_18 та просили вирок суду змінити і пом`якшити ОСОБА_18 призначене покарання, та заперечували щодо задоволення апеляції прокурора, а також пояснення засудженого ОСОБА_17 та його захисника ОСОБА_12 , які заперечували проти апеляції прокурора та поклалися на розсуд суду щодо апеляції зі змінами засудженого ОСОБА_18 , провівши часткове судове слідство, судові дебати, заслухавши останнє слово засуджених, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора задоволенню не підлягає, а апеляція засудженого ОСОБА_18 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_17 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а також ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 67 КПК України (1960 року).
Зокрема, висновки суду про винуватість ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованих їм злочинів підтверджуються даними, що містяться у показаннях потерпілого ОСОБА_34 , який є рідним дядьком загиблої ОСОБА_35 , та свідка ОСОБА_36 , який є сусідом ОСОБА_22 , в суді першої інстанції про те, що бачили ОСОБА_22 разом з ОСОБА_17 04 грудня 2008 року в ігрових автоматах, після чого потерпіла зникла, а її мобільний телефон не відповідав. Потім, 09 січня 2009 року йому, ОСОБА_37 , ОСОБА_17 по телефону повідомив, що ніби дзвонила ОСОБА_22 та повідомила, що знаходиться на заробітках в м. Cанкт-Петербурзі.
Також у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , та оголошені у судовому засіданні, на підставі ст.ст. 306, 314 КПК України (1960 року), показання свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , яким суд у вироку наряду з іншими доказами дав належну оцінку, тому твердження засудженого ОСОБА_17 , під час апеляційного розгляду, про неповноту і однобічність досудового і судового слідства не відповідає фактичним даним, оскільки судом першої інстанції досліджені показання свідків, котрі викривали або свідчили на користь засуджених.
За таких даних вимоги засудженого ОСОБА_17 про виклик та допит апеляційним судом свідків є необґрунтованими, так як вказані ним свідки були допитані судом першої інстанції і суд у вироку дав їм оцінку, яка не співпадає з позицією засудженого, але це його власна точка зору, яку суд обґрунтовано розцінив як захисну позицію засудженого.

Посилання засудженого ОСОБА_17 про відсутність між ним та ОСОБА_21 попередньої змови на вчинення інкримінованих ним злочинів та й така ж фактично позиція в апеляційній скарзі ОСОБА_18 щодо відсутності у нього будь-яких домовленостей з ОСОБА_17 , з урахуванням чого він має нести відповідальність за неповідомлення про злочин, який скоїв ОСОБА_17 , і допоміг його приховати, суперечать матеріалам справи, оскільки про їх попередню змову свідчать фактичні дії засуджених, які вивезли потерпілу з м. Києва на автомобілі ОСОБА_27 , під його ж керуванням, який спостерігав під час вбивства за навколишньою обстановкою, брав участь у переміщенні вбитої, котра мала вагу понад 120 кг і ОСОБА_17 самостійно не міг її перемістити до місця підпалення трупа загиблої, а наступного дня ОСОБА_18 спільно з ОСОБА_17 їздили спалювати труп вбитої, тобто знищувати сліди злочину.
Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що узгодженість дій засуджених як під час вчинення злочинів, так і після їх вчинення, характер взаємовідносин між ОСОБА_17 і ОСОБА_21 , спосіб вчинення злочину, знаряддя і транспорт під час вчинення злочину, свідчать про спільність їх дій за попередньою домовленістю, що суд належним чином мотивував у вироку. Тим більше, що кінцевою метою злочинів було заволодіння квартирою ОСОБА_22 з подальшим її продажем для матеріальної наживи, що судом з належною повнотою досліджено та мотивовано у вироку.

Також про попередню змову між ОСОБА_17 та ОСОБА_21 на вчинення інкримінованих їм злочинів, свідчать і показання самого ОСОБА_17 , які він давав у ході досудового слідства, будучи неодноразово допитаним у якості підозрюваного та обвинуваченого, про те, що між ним та ОСОБА_21 дійсно відбулася домовленість на вбивство ОСОБА_22 , за вчинення вбивства останньої він пообіцяв ОСОБА_25 винагороду після продажу квартири ОСОБА_22 , який, погодившись на участь у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_22 , на власному автомобілі відвіз його та ОСОБА_22 у безлюдне місце, та спостерігав за навколишньою обстановкою в момент, коли він ( ОСОБА_17 ) безпосередньо завдавав ОСОБА_22 тілесних ушкоджень за допомогою ножа, відтягнув труп ОСОБА_22 у місце, яке не проглядається із дороги, а через деякий час ОСОБА_26 разом із ним приїхав на місце події з метою вчинення певних дій, направлених на приховування слідів злочину.

Зазначені вище показання ОСОБА_17 , на противагу його твердженням під час апеляційного розгляду, були здобуті у процесуальному порядку із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, зокрема, вони були дані уповноваженій процесуальній особі, давались у присутності захисника, будь-яких скарг із приводу проведення допитів, на яких ці показання були відібрані, ні від засудженого (обвинуваченого чи підозрюваного на момент допиту), ні його захисника не надходило, будь-яких сумнівів у добровільності цих показань не виявлено, тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв саме ці показання ОСОБА_17 та поклав їх в основу вироку в частині доведеності вини засуджених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Крім того, вищезазначені показання засудженого ОСОБА_17 , які є логічними і послідовними, об`єктивно підтверджуються іншими доказами по справі, а саме даними, що містяться у:

- протоколі усної заяви про злочин від 08.01.2009 року, відповідно до якої ОСОБА_49 повідомила про зникнення ОСОБА_22 (т. 1 а.с. 71);
- протоколах огляду місця події від 07.12.2008, в ході яких виявлено та оглянуто труп жінки, а також її одяг та особисті речі (т.1 а.с.82-98);
- протоколі впізнання трупа ОСОБА_22 від 09.01.2009, відповідно до якого ОСОБА_50 впізнав в трупі племінницю ОСОБА_22 (т. 1, а.с.81);
- протоколі огляду місця події від 12.01.2009 року, відповідно до якого оглянуто квартиру АДРЕСА_5 (т. 1 а.с. 99-116);
- висновку експерта про вартість майна, відповідно до якого вартість квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , станом на 04.12.2008 року, становить 483 523 грн. (т. 1 а.с. 135-145);
- протоколі відтворення обстановки та обставин події від 03.02.2009 року за участю підозрюваного ОСОБА_27 , в ході якого він на місці вказав та детально розповів про обставини вбивства ОСОБА_22 (т. 4 а.с. 64-66 );
- протоколі відтворення обстановки та обставин події від 24.06.2009 за участю обвинуваченого ОСОБА_17 , згідно якого він на місці вказав та детально розповів про обставини вбивства ОСОБА_22 (т. 4. а.с 165-168);
- протоколі очної ставки між ОСОБА_17 та ОСОБА_21 від 24.06.2009, під час якої ОСОБА_17 розповів про обставини вбивства ОСОБА_22 , а також розповів як ОСОБА_26 допомагав йому відтягувати тіло ОСОБА_22 до лісосмуги, оскільки ОСОБА_22 мала вагу за 120 кг і він сам фізично з цим впоратись не міг (т. 4 а.с. 172-176);
- протоколі очної ставки між ОСОБА_17 та ОСОБА_51 від 10.07.2009 року, під час якої ОСОБА_17 підтвердив показання ОСОБА_52 щодо подій 04.12.2008 року та спільного перебування ОСОБА_17 та ОСОБА_22 того дня в ігрових автоматах біля станції метро "Оболонь" (т. 4 а.с. 178-180);
- висновках судово-медичної експертизи №327-2008г. від 14.01.2009 року, №15/д/327 від 14.03.2009 року та №16/д/327 від 02.04.2009 року щодо характеру, локалізації та ступеня тяжкості виявлених у ОСОБА_22 тілесних ушкоджень, причин та часу її смерті, та можливості виникнення ушкоджень в області грудної клітини трупа ОСОБА_22 при обставинах, на які вказав ОСОБА_18 03.01.2009 року під час відтворення обстановки та обставин події (т. 5 а.с. 90-94, 104-105);
- висновку судово-імунологічної експертизи № 88 від 22.04.2009 року, де зазначено, що у змивах на марлевий тампон, вилучених з салону автомобіля «Шкода-Фабія», державний номерний знак НОМЕР_1 , є кров ОСОБА_22 (т. 5 а.с. 106-107);
- висновку судово-імунологічної експертизи № 321 від 29.12.2009 року, згідно якого в змивах, вилучених під час огляду місця події 07.12.2008 року з бетонного парапету, є кров ОСОБА_22 (т. 5 а.с. 108-109);
- висновках криміналістичної експертизи волокнистих матеріалів № 12423 від 29.12.2009 року та № 3458 від 12.05.2009 року, де зазначено, що на кофті, куртці та обгорілій частині брюк потерпілої ОСОБА_22 виявлено сторонні волокна-нашарування різні за природою та кольором, серед яких є волокна бавовни світло-синього кольору, що мають спільну родову належність з відповідними волокнами, що входять до складу джинсів ОСОБА_27 (т. 5 а.с 112-114, 122-124);
- висновку судово-цитологічної експертизи № 34 від 27.02.2009 року, де зазначено, що при дослідженні недопалків цигарок «Вінстон», вилучених під час огляду місця події з квартири АДРЕСА_5 , знайдена слина особи чоловічої генетичної статі; на недопалках трьох цигарок «Мальборо» знайдена слина жіночої генетичної статі; при цитологічному дослідженні недопалків цигарок «Честерфілд» також знайдена слина чоловічої генетичної статі (т. 5 а.с. 125-128);
- висновку дактилоскопічної експертизи № 39 від 04.08.2009 року, відповідно до якого, виявлені та вилучені 12.01.2009 року під час огляду місця події в квартирі АДРЕСА_5 , слід під №16 залишено вказівним пальцем правої руки, сліди під № 17, 21, 22, залишено середнім пальцем правої руки, слід під № 23 залишено великим пальцем лівої руки ОСОБА_17 (т. 5 а.с.148-158);
- висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4072 від 15.06.2009 року, де зазначено, що рукописні записи « ОСОБА_22 » у рядку «Підпис»: в одному з примірників довіреності від 28.12.2008 від імені ОСОБА_22 на ім`я ОСОБА_17 виконані не ОСОБА_22 , а іншою особою (т. 5 а.с. 159-165);
- висновках цитологічної експертизи № 98/09р./ц від 08.05.2009 року та № 147 від 14.07.2009 року, відповідно до якого, враховуючи отримані результати досліджень та групу крові ОСОБА_27 та ОСОБА_17 можна прийти до висновку, що цигарки «Вінстон» та «Честерфілд», вилучені під час огляду місця події з квартири АДРЕСА_5 могли бути викурені як ОСОБА_21 , так і ОСОБА_17 (т. 5 а.с. 166-169, 170-174);
- акті амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи № 411 від 11.04.2009 року, відповідно до якого - ОСОБА_26 в період вчинення злочину якою-небудь хронічною психічною хворобою чи тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав. ОСОБА_26 в період інкримінованого йому діяння за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого діяння ОСОБА_26 не знаходився у стані фізіологічного афекту, а також в іншому вираженому емоційному стані (т. 5 а.с. 177-178);
- акті амбулаторної комплексної психолого-психіатричної експертизи № 717 від 09.06.2009, відповідно якого ОСОБА_17 в період вчинення злочину якою-небудь хронічною психічною хворобою чи тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав. ОСОБА_17 в період інкримінованого йому діяння за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період інкримінованого діяння ОСОБА_17 не знаходився у стані фізіологічного афекту, а також в іншому вираженому емоційному стані (т. 5 а.с. 179-181).
- протоколі виїмки довіреності виданої від імені ОСОБА_22 на ім`я ОСОБА_17 , засвідченої нотаріально на право розпорядження квартирою АДРЕСА_5 (т. 6 а.с. 2);
- протоколі виїмки та огляду автомобіля «Шкода-Фабія», реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 06.04.2009 року, під час якого з салону автомобіля вилучено змиви крові ОСОБА_22 (Т. 6 а.с. 12, 13-14 );

- протоколі виїмки та огляду 14.01.2009 року історії авторизації банківської платіжної картки ОСОБА_22 (т. 6 а.с. 18-19, 20-21);
- протоколі виїмки та огляду кофти з капюшоном та джинсових штанів, вилучених у ОСОБА_27 09.02.2009 року (т. 6 а.с. 26-27);
- протоколі виїмки та огляду з приміщення АКБ «Укрсоцбанк» та АБ «Енергобанк» двох компакт-дисків із записом особи, що знімала гроші з платіжної картки ОСОБА_22 (т. 6 а.с. 36, 37);
- аналізі телефонних з`єднань, згідно якого, в день вчинення вбивства - 04.12.2008 року ОСОБА_17 з`єднувався по мобільному телефону зі свого абонентського номеру ( НОМЕР_5 ) з іншими операторами в районі, де було вчинено вбивство ОСОБА_22 , крім того вказаний абонентський номер ОСОБА_17 05.12.2008 року в 0 год. 46 год. вже знаходився в мобільному телефоні потерпілої ОСОБА_22 (ІМЕІ НОМЕР_6 ) (т. 6 а.с. 77, т. 7 а.с. 245-246).

Таким чином, аналізуючи зазначені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про правдивість зазначених вище показань засудженого ОСОБА_17 , які є доказом вини ОСОБА_17 та ОСОБА_27 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відкинув ті показання засудженого ОСОБА_17 , у яких він заперечував участь ОСОБА_27 у вчиненні злочинів, оскільки ці показання є непослідовними, спростовуються належно зібраними у справі доказами, а також давалися засудженим з метою зменшення ступеня своєї участі у вчиненні злочинів, що дає підстави для не прийняття цих показань.
Аналогічним чином колегія суддів ставиться і до показань ОСОБА_17 при апеляційному розгляді, в яких він заперечував свою участь у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_22 із вказівкою на його вчинення виключно та самостійно ОСОБА_18 , адже вони не лише суперечать його ж позиції при розгляді справи в суді першої інстанції і беззаперечно є непослідовними, але й спростовуються належно зібраними у справі доказами, що наведені вище.
Посилання під час апеляційного розгляду засудженого ОСОБА_17 на застосування до нього працівниками міліції недозволених методів з метою отримання від нього визнання провини в скоєних злочинах та складання явки з повинною, є безпідставними, оскільки ці доводи були належним чином перевірені судом першої інстанції, однак свого підтвердження не знайшли. Це підтверджується тим, що на різних стадіях досудового слідства ОСОБА_17 відмовлявся давати показання, змінював їх, заперечував або визнавав свою винність частково, що свідчить про вільний вибір ОСОБА_17 тактики захисту та про відсутність зовнішнього впливу на формування вказаної позиції.
При цьому посилання засудженого ОСОБА_17 про застосування відносно нього психологічного та фізичного тиску працівниками міліції, зокрема заступника начальника Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_53 , внаслідок чого він обмовив себе та ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, не знайшли свого підтвердження і в ході проведеної прокуратурою Вишгородського району Київської області перевірки, за результатами якої 01 жовтня 2010 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи по заяві ОСОБА_17 щодо неправомірних дій ОСОБА_53 у зв`язку з відсутністю події злочину (т. 7 а.с 255-256).
Крім того, під час апеляційного розгляду було оглянуто і відмовний матеріал № 1-130 пр-09 за заявою ОСОБА_17 , який був витребуваний судом апеляційної інстанції з прокуратури Вишгородського району Київської області за клопотанням засудженого ОСОБА_17 , відповідно до якого, за результатами проведеної прокуратурою Вишгородського району Київської області додаткової перевірки 18 грудня 2009 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи щодо першого заступника начальника Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_53 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України.

Даних же про те, що вказані постанови скасовані, стороною захисту в суді апеляційної інстанції надано не було.

Водночас, на противагу твердженням ОСОБА_17 в апеляційному суді, не вказує на протилежне і та обставина, що свідок ОСОБА_29 на початковому етапі досудового слідства надавала показання, що вона була очевидцем вбивства ОСОБА_18 та ОСОБА_17 потерпілої ОСОБА_22 , оскільки вона від цих показань відмовилась, повідомивши, що давала їх під тиском працівників міліції, а їх неправдивість підтверджується і постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 22.09.2010 року (т. 7 а.с. 247-248), адже, як зазначалось вище, як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду, ОСОБА_17 неодноразово змінював свої показання - від категоричного невизнання вини до повного визнання вини або визнання її частково, що свідчить про вільний вибір ОСОБА_17 у наданні своїх показань за відсутності на це зовнішнього впливу, а ті показання ОСОБА_17 , які він надавав під час досудового слідства, в тій частині, де він вказує на вчинення злочинів у співучасті з ОСОБА_18 , узгоджуються з іншими встановленими судом першої інстанції обставинами справи, як то спосіб вчинення злочину шляхом вивезення ОСОБА_22 для вбивства на значну відстань від м. Києва на автомобілі, належному та під керуванням ОСОБА_18 , в салоні якого в подальшому виявлені сліди крові ОСОБА_22 , спосіб приховування слідів злочину - спільна поїздка ОСОБА_17 та ОСОБА_18 на автомобілі останнього на місце вчинення вбивства, де вони шляхом підпалу намагалися знищити труп ОСОБА_24 , використання ОСОБА_17 квартири ОСОБА_22 після її смерті для власного проживання, про що також було відомо ОСОБА_18 , що об`єктивно підтверджуються наведеними вище доказами.
І, оскільки зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, що проаналізовані судом у вироку, в повному обсязі доводять винуватість ОСОБА_17 та ОСОБА_27 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, то такі твердження ОСОБА_17 про застосування відносно нього психологічного та фізичного насильства працівниками міліції під час проведення досудового слідства, суд першої інстанції у вироку правильно розцінив, як обрану ним позицію захисту з метою уникнення його від кримінальної відповідальності.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і посилання засудженого ОСОБА_17 на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, оскільки такої невідповідності висновків суду, викладених у вироку, яка могла би вплинути на вирішення питання про винуватість ОСОБА_17 та ОСОБА_27 у вчиненні злочинів, правильності застосування кримінального закону та на призначення їм покарання, колегією суддів не встановлено. Зокрема усі висновки суду стверджуються зібраними у справі та дослідженими у судовому засіданні доказами, судом прийняті до уваги усі докази, які могли істотно вплинути на його висновки, при наявності суперечливих доказів судом у вироку наведено належні мотиви, із яких він прийняв одні та відкинув інші докази, висновки суду, які викладені у вироку, не містять суперечностей.

Щодо посилання засудженого ОСОБА_17 на те, що суд грубо порушив його право на захист, так як під час досудового слідства у справі брали участь адвокати запрошені слідчим, то колегія суддів не вбачає в цьому порушення права ОСОБА_17 на захист, так як він під час досудового слідства обвинувачувався за ч. 2 ст. 115 КК України, тому саме на виконання вимог ст. 45 КПК України (1960 року) слідчий забезпечив участь захисника при виконанні слідчих дій з ОСОБА_17 , який не заперечував проти їх участі, а клопотань про призначення конкретного захисника із зазначенням прізвищ не заявляв.

Також з огляду на обставини нанесення тілесних ушкоджень, спосіб і знаряддя вчинення злочину, характер та локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_22 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №327-2008г. від 14.01.2009 року, що був досліджений і при апеляційному розгляді, та відповідно до якого ОСОБА_22 отримала наступні тілесні ушкодження, а саме:
а) 3 проникаючі колото-різані рани: Рана № 8 розміщена косо-горизонтально в проекції на шкіру очевидного відростку грудини на висоті 137 см від підошв; в м`яких тканинах і області вказаної рани в підшкірно-жировій клітчатці очагові крововиливи без перифокальної клітинної реакції (гістологічно); від рани бере початок раньовий канал (по ходу раньового каналу крупноочагові крововиливи з лейкостазами-гістологічно) загальною протяжністю близько 10 см, направлений спереду-назад, знизу-вверх і дещо справа-наліво, проникає в плевральну порожнину, утворюючи на своєму шляху пересічення лівої реберної дуги на відстані 0,3 см вліво від мечевидного відростку, далі проникає в порожнину навколосерцевої сумки і утворює сквозне поранення правого шлуночка серця без перифокальної клітинної реакції (гістологічно). Рана № 9 розміщена косо-горизонтально по правій середньоключичній лінії в проекції 7-го ребра на фоні опікової поверхні; від рани бере початок раньовий канал загальною протяжністю близько 11 см, направлений спереду-назад, зверху-вниз і дещо справа-наліво, проникає в черевну порожнину, де утворює проникаюче поранення петлі тонкого кишечника, брижейки тонкого кишечника і сліпо закінчується в навколоаортній клітчатці; Рана № 10 розміщена косовертикально в проекції нижніх ребер на границі лівої середньо-ключичної і передньопідмишечної лінії на висоті 113 см від підошв; від рани бере початок раньовий канал загальною протяжністю близько 9 см, направлений зверху-вниз, зліва-направо, спереду-назад, проникає в черевну порожнину, не утворюючи пошкоджень внутрішніх органів. Вказані тілесні ушкодження (кожне окремо і у своїй сукупності) мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.
б) не проникаючі колото-різані: Рана № 1 розміщена у зовнішнього кута лівого ока на фоні опікової поверхні; глибиною до 0,6 см, сліпо закінчується в підшкірно-жировій клітчатці; рана № 5 в лівій підключичній області на висоті 153 см від підошв, розміщена косовертикально на фоні опікової поверхні, розміром 2,3х1 см, від рани бере початок раньовий канал загальною протяжністю близько 7-8 см, направлений підшкірно різко зліва-направо, дещо зверху-вниз, на своєму шляху проходить через підшкірно-жирову клітчатку і сліпо закінчується в районі рукоятки грудини, не пошкоджуючи останню. Рана № 6 розміщується в районі верхньовнутрішнього квадранту лівої грудної залози на висоті 143 см від підошв, розміром 2,3х1 см, розміщується косогоризонтально на фоні опікової поверхні в м`яких тканинах із області вказаної рани морфологічні ознаки дії високої температури з наявністю небагаточисельних еритроцитів в підшкірно-жировій клітчатці без перифокальної клітинної реакції (гістологічно); від рани бере початок раньовий канал загальною протяжністю близько 5 см, направлений спереду-назад, зверху-вниз і справа-наліво, сліпо закінчується в тілі лівої грудної залози, не проникаючи в плевральну порожнину. Рана № 7 розміщується косовертикально на фоні опікової поверхні і по правій середньо-підмишечній лінії в проекції 4-го ребра на висоті 136 см від підошв; від рани бере початок раньовий канал загальною протяжністю близько 10 см, направлений ззаду-наперед, зверху-вниз і дещо справа-наліво, на своєму шляху проходить підшкірно і сліпо закінчується в районі 8-го міжребер`я на границі правої середньоключичної і передньопідмишечної лінії. Дані тілесні ушкодження (кожне окремо і в своїй сукупності) мають ознаки легких тілесних ушкоджень, не знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті, але могли сприяти її настанню.
в) не проникаючі поверхневі різані: Рана №2 розміщена від кінчика носу вліво-доверху, через ліве крило носу на ліву підочну область, глибина рани до 0,6 см, в глибині рани пересічені хрящі носу; в м`яких тканинах із області вказаної рани ушкодження з наявністю часток копоті без перифокальної клітинної реакції (гістологічно). Рана № 3 розміщена горизонтально по правій передньобоковій поверхні шиї на рівні верхнього краю щитовидного хряща; в м`яких тканинах із області вказаної рани морфологічні ознаки дії високої температури (припущено посмертні - гістологічно). Рана № 4 розміщується горизонтально на відстані 1 см донизу від рани №3 на лівій передньобоковій поверхні шиї. Рана № 11 на фоні опікової зони тильної поверхні лівої кисті, дно рани - не пошкоджені сухожилля розгибачів кисті, в м`яких тканинах із вказаної рани ушкодження без перифокальної кліткової реакції морфологічні ознаки дії високої температури (гістологічно). Дані тілесні ушкодження (кожне окремо і в своїй сукупності) мають ознаки легких тілесних ушкоджень, в причинному зв`язку з настанням смерті не виступають. Рана № 11 могла виникнути під час захисту при нанесені ударів.
г) ознаки крововтрати: блідість шкіряних покривів і слизових оболонок трупа, незначні у вигляді окремих острівків трупні плями; понижене кровонаповнення досліджуваних внутрішніх органів; смугасті червоного кольору крововиливи під внутрішньою оболонкою лівого шлуночка серця; наявність у лівій плевральній порожнині близько 150 мл, в черевній порожнині близько 80 мл рідкої темно-червоної крові та рихлих темно-червоних згустків крові.
д) опікові поверхні 4-го ступеню: в правій тім`яно-скроневій області голови на ділянці розміром 14х8 см з повним прогоранням м`яких тканин до кісток зводу черепа; по внутрішній поверхні лівого плеча і верхньої третини лівого передпліччя; по внутрішній поверхні правого плеча і передпліччя; по передньовнутрішній поверхні нижньої третини правого стегна, верхньої та середньої третини правої гомілки, по внутрішній поверхні нижньої третини лівого стегна і верхньої третини лівої гомілки, опікові поверхні 3-А-Б ступеню в районі обох вушних раковин, на лобі справа і зліва в районі правої навколоочної області, правої щочної області по ходу нижньої шелепи справа і зліва, частково в районі нижньої і правої губи; в районі правої і лівої кисті з великою інтенсивністю в районі фаланг пальців; передньобокової поверхні грудей та живота ( в районі грудей - від рівня надключичних областей до верхньої границі грудних залоз), по зовнішній поверхні обох стегон передньої поверхні обох гомілок в нижній їх третині (т. 5 а.с. 90-94),
колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у вироку дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_54 та ОСОБА_18 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_22 з особливою жорстокістю.

Так, вчиненим з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК), умисне вбивство вважається тоді, коли винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин,
отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних

(шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких

душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Зважаючи на кількість тілесних ушкоджень, що були спричинені ножем потерпілій ОСОБА_22 , які, хоча й були нанесені протягом нетривалого періоду часу, але наносились в різні частини тіла, в тому числі і життєво важливі, з різною силою, на що вказує глибина ранових каналів, та встановлені з показань засуджень ОСОБА_17 та ОСОБА_18 обставини вчинення вбивства ОСОБА_22 , як то, що після нанесення ОСОБА_17 ножем ОСОБА_22 ряду ударів в область живота, остання, відчуваючи біль, усвідомлюючи реальну небезпеку своєму життю, намагаючись врятувати власне життя, вчинила спробу втекти від ОСОБА_17 , почала голосити від болю та жаху, побігла вздовж бетонного парапету у напрямку м. Вишгорода, однак ОСОБА_17 наздогнав ОСОБА_22 і продовжуючи завдавати потерпілій особливих фізичних страждань, наніс останній ножем велику кількість ударів в область грудей, живота та голови, під час чого ОСОБА_22 , відчуваючи біль, намагалась захистити власне життя, закриваючись руками, але ОСОБА_17 подолав цей опір і продовжував наносити ОСОБА_22 численні ножові поранення, доки остання не впала на землю та припинила подавати ознаки життя, вказує на те, що заподіяння цих тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_22 було болісним та завдавало їй особливих фізичних страждань, а отже, всупереч твердженням ОСОБА_17 під час апеляційного розгляду, свідчать про вчинення вбивства з особливою жорстокістю.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в процесі досудового слідства та при розгляді справи в суді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення, наведені у вироку докази зібрані у відповідності до вимог КПК України 1960 року, обґрунтовано визнані належними і допустимими та такими, що доводять винуватість засудженого ОСОБА_17 у вчиненні - умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі, вчиненого з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, з метою полегшити вчинення іншого злочину, за попередньою змовою групою осіб; нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом та іншими важливими особистими документами; підроблення документа, який посвідчується приватним нотаріусом, з метою використання його підроблювачем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб; незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого в особливо великих розмірах, та засудженого ОСОБА_27 у вчиненні - умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі, вчиненого з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, з метою полегшити вчинення іншого злочину, за попередньою змовою групою осіб; нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненого в особливо великих розмірах, а отже, дії ОСОБА_17 правильно кваліфіковані за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358 КК України, а ОСОБА_27 - за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покарання, то, призначаючи його, суд першої інстанції, на противагу доводам прокурора, врахував і ступінь тяжкості скоєних кожним із засудженим злочинів, і дані про особу кожного засудженого, відсутність обставин, що пом`якшують їх покарання, а також обставину, що обтяжує покарання засудженого ОСОБА_17 рецидив злочинів, при цьому враховано судом і конкретні обставини вчинення злочинів, і роль кожного з них у їх вчиненні, і їх позицію та відношення до вчиненого.
Тому, на думку колегії суддів, безпідставними є посилання прокурора на необхідність посилення засудженим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покарання, з урахуванням вчинення ОСОБА_17 та ОСОБА_18 злочинів, що в тому числі відносяться до категорії особливо тяжких, та того, що після вчинення жорстокого вбивства потерпілої вони намагалися знищити докази вчиненого та спалити тіло загиблої, невідшкодування потерпілій стороні шкоди завданої злочином, відсутність обставин, що пом`якшують покарання засуджених, оскільки всі ці обставини суд врахував при призначенні ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покарання.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покарання за кожен злочин окремо, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення кожному з них покарання, як за злочин, передбачений п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, так і остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, у виді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна, проте підстав для призначення покарання за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та на підставі ст. 70 КК України остаточного покарання за сукупністю злочинів - ОСОБА_17 - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а ОСОБА_18 - у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, як про це ставиться питання в апеляції прокурора, не вбачає.

Інших обставин, що заслуговували б на увагу і які свідчать про м`якість призначеного ОСОБА_17 та ОСОБА_18 покарання, в апеляції прокурора не приведено, у зв`язку з чим апеляція прокурора задоволенню не підлягає.

Водночас, зважаючи на позицію засудженого ОСОБА_18 в апеляційній інстанції про те, що він повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах, постійно давав послідовні та незмінні показання щодо вчинених злочинів як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи, самовільно прибув до правоохоронних органів з явкою з повинною, дає належну оцінку своїй поведінці, має позитивні характеристики з місця роботи, місця проживання та місця утримання під вартою, раніше не судимий, а також має родину, сім`ю та на утриманні малолітню дитину, що слід визнати обставинами, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає можливим пом`якшити покарання, призначене ОСОБА_18 за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, та вважати ОСОБА_18 засудженим, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у виді 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки саме таке покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
За викладеним, колегія суддів вважає необхідним змінити вирок суду в частині призначеного ОСОБА_18 покарання, у зв`язку з чим апеляція засудженого ОСОБА_18 підлягає частковому задоволенню.
Водночас, колегія суддів вважає, що, в порядку ст. 365 КПК України (1960 року), ОСОБА_17 слід звільнити від кримінальної відповідальності за злочини, передбачені ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 357 КК України, згідно з положеннями ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 7 КПК України (1960 року), особа може бути за вироком суду звільнена від відповідальності чи покарання на підставах, передбачених статтями 49 і 74 КК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили, минуло три роки.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, злочини, передбачені ч. 3 ст. 357 та ч. 2 ст. 358 КК України, за які засуджено ОСОБА_17 , належать до злочинів невеликої тяжкості та були вчинені у період з 05.12.2008 року до 18.12.2008 року, тобто з дня їх вчинення і до дня набрання вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року законної сили минуло понад 3 роки, а отже, сплинув визначений законом строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за ці злочини.
Будь-які дані про переривання або зупинення перебігу давності в матеріалах кримінальної справи відсутні, як не було надано таких даних учасниками процесу і в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, на час апеляційного розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_17 минули строки давності, передбачені ст. 49 КК України, відносно вчинених ним злочинів, передбачених ч. 3 ст. 357 та ч. 2 ст. 358 КК України, а тому постановлений вирок в частині засудження ОСОБА_17 за ч. 3 ст. 357 та ч. 2 ст. 358 КК України підлягає скасуванню, а кримінальна справа в цій частині - закриттю на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Крім того, колегія судів, керуючись положеннями ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_18 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29.01.2009 року по 10.06.2009 року, з 25.06.2009 року по 03.07.2009 року, з 05.07.2013 року по 15.01.2014 року, з 23.12.2014 року по 23.02.2017 року, з 06.02.2019 року по 03.09.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року), зарахувати ОСОБА_17 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2009 року по 15.01.2014 року, з 23.12.2014 року по 23.02.2017 року, з 06.02.2019 року по 03.09.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у зв`язку з чим вважати його таким, що повністю відбув покарання, призначене вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (1960 року), колегія суддів,
у х в а л и л а:
апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого ОСОБА_18 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_18 змінити в частині призначеного покарання, пом`якшивши призначене йому покарання за п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, та вважати ОСОБА_18 засудженим, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у виді 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.

В порядку ст. 365 КПК України (1960 року), на підставі ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_17 від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, скасувавши вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_17 щодо засудження його за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358 КК України і кримінальну справу в цій частині закрити.

Вважати ОСОБА_17 засудженим, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених п.п. 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_18 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 29.01.2009 року по 10.06.2009 року, з 25.06.2009 року по 03.07.2009 року, з 05.07.2013 року по 15.01.2014 року, з 23.12.2014 року по 23.02.2017 року, з 06.02.2019 року по 03.09.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_17 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.06.2009 року по 15.01.2014 року, з 23.12.2014 року по 23.02.2017 року, з 06.02.2019 року по 03.09.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_17 з-під варти в залі суду, у зв`язку з фактичним повним відбуттям покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ __________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3