Дата документу 09.09.2020 Справа № 323/1364/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/1364/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1424/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Оріхівська ВК (№88),

розглянула 9 вересня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куляб, Таджикистан, особи без громадянства, не одруженого, не працевлаштованого, який має середньотехнічну освіту, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого 25.06.2018 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 71 КК України, до 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк попереднього ув`язнення з 11 червня 2017 року до 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:
До Оріхівського районного суду Запорізької області начальник ДУ «Оріхівська ВК (№88)» звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_7 , обґрунтувавши його тим, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 допустив три порушення встановленого режиму утримання, стягнення погашені, але негативно характеризують поведінку засудженого за час відбування ним покарання, на виробництві установи не працевлаштований, тим самим не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання, прийшов до висновку про відмову у застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вказує, що суду були надані адміністрацією установи документи, які підтверджують його виправлення, а саме стосовно того, що він режим утримування не порушує, активно приймає участь у життєдіяльності установи, залучався до ремонтних робіт з благоустрою установи, має заохочення, не заперечую щодо накладених стягнень, проте дуже жалкує з цього приводу. Вважає, що став на шлях виправлення. В разі застосування до нього положень ст. 81 КК України, обв`язується працевлаштуватися.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вказав, що виправився та був залучений до роботи, просив про умовно-дострокове звільнення.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою засудженого, пославшись на непрацевлаштованість засудженого, вказав про законність та обґрунтованість ухвали суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.06.2018 року за ч.1 ст. 187, ч.1 ст. 71 КК України до 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Оріхівська ВК (№ 88) характеризується позитивно.

При цьому слід враховувати, що однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час перебування в установі, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, поряд із заохоченнями наявний факт неодноразового притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено стягнення (а.п. 4).

Аргументи ОСОБА_7 з приводу виявлення останнім жалю щодо порушення вимог режиму відбування покарання не є тією обставиною, що вказувала би безумовно на виправлення засудженого.

За часу відбування покарання засуджений в установі виконання покарань не був працевлаштований. Згідно довідки щодо виконання засудженим норм виробітку відсутні виходи ОСОБА_7 на роботу та нарахування заробітної плати (а.п. 9).

При цьому, в матеріалах провадження наявна довідка про працездатність засудженого та відсутність будь-яких обмежень щодо працевлаштованості із-за стану здоров`я (а.п. 5).

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, непрацевлаштованість ОСОБА_7 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Одночасно колегія судів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення подання начальника державної установи «Оріхівська виправна колонія (№ 88)», оскільки поряд з наявністю як позитивних відомостей так і негативних щодо особи засудженого зазначених у характеристиці, встановлено, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень.

Одночасно звертає увагу застосування по відношенню до ОСОБА_7 інституту умовно-дострокового звільнення, що позитивно не вплинуло на засудженого та не спонукало останнього стати на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

Аргументи засудженого стосовно позитивних відомостей щодо його особи у виглядів наявності заохочень, прийняття участі у життєдіяльності установи та ремонтних робіт з благоустрою установи, як підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , поряд із визначеними законом правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення зокрема сумлінною поведінкою за весь час відбування покарання та ставленням до праці, судова колегія знаходить необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_7 щодо бажання після звільнення працевлаштуватися, не спроможний спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 81 КПК України.

Доводи засудженого, що він став на шлях виправлення є необґрунтованими, оскільки місцевий суд за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи та посилаючись на сукупність відомостей щодо особистості засудженого, прийшов до висновку, що за час відбування покарання перебування в державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88)»ОСОБА_7 не довів своє виправлення та перевиховання.

Надані начальником державної установи «Оріхівська виправна колонія (№ 88)»при апеляційному розгляді відомості щодо отримання засудженим ОСОБА_7 заохочення, які, на його думку, є підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого не спроможні спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України, з правильністю якого погоджується колегія суддів.

Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4