Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1429/20
Провадження № 1-кп/553/227/2020
В И Р О К
Іменем України

25.11.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченої: ОСОБА_4 ,
потерпілого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Полтави, розлученої, непрацюючої, із вищою освітою, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої АДРЕСА_2 , раніше судимої:
-09.09.2015 року Київським районним судом м. Полтави, за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 1 рік;

-11.07.2016 року Київським районним судом м. Полтави, за ст. 15 ч.3 ч.1 ст.186 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

-09.03.2017 р. Апеляційним судом Полтавської області за ч. 1 ст.186, 71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

-22.09.2020 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

25.06.2020 року, близько 10.00 год., обвинувачена ОСОБА_4 , правомірно перебуваючи в приміщенні сервісного центру IT Сервіс, розташованого за адресою: м. Полтава вул. Анатолія Кукоби, 27, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу, із стійки, таємно викрала мобільний телефон марки Huawei Р Smart Pro 6/128 GB Chrystal в чохлі, вартістю 5740 гривень (згідно висновку експерта № 1506 від 07.07.2020 року). Після цього обвинувачена ОСОБА_4 з місця злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальної шкоди на загальну суму 5740 гривень.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїла кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, що виразилося у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.
Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаялась у вчиненому та просила її суворо не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі, щодо призначеного обвинуваченій покарання покладалась на розсуд суду, цивільний позов по справі не заявляла.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185, КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченої, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , яка повинна нести кримінальну відповідальність за вчинений нею злочин.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні нею злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої.
Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_4 :

-за ч. 2 ст. 185 КК України, як умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні злочину і щиро розкаялася у цьому, її характеристику, враховуючи позицію по справі потерпілої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст.70 ч.4 та ст. ст. 75,76 КК України, яке буде необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
По справі цивільні позови не заявлялись.
Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з ОСОБА_4 .
Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим призначеним за вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 22.09.2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного їй покарання з випробуванням, якщо вона протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 у період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати пов`язані із проведенням експертиз по кримінальному провадженні у сумі 653,80 грн.
Речові докази по справі мобільний телефон марки Huawei P Smart Pro 6/128GB Chrystal в чохлі, вилучений під час огляду 02.07.2020 року та який переданий було під зберігальну розписку потерпілій ОСОБА_5 - залишити потерпілій як її власність.
Речові докази ДВД диск з відеозаписом з камер відеоспостереження сервісного центру ІТ Сервіс за 25.06.2020 року залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1