ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3076/20 Справа № 208/254/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000952 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , 2005 року народження, працббчого приймальником товару в магазині «АТБ» № 272, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_11 ,

прокурора ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілих ОСОБА_13 ,
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинення пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Позовні вимоги потерпілого , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 8 111 гривень та 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
21.11.2019 року, о 18.02 годині, ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, у темний час доби здійснював рух по освітленому сухому дорожньому покриттю крайньої правої смуги вул. Криворізької, в м. Кам`янське Дніпропетровської області, проїжджа частина якого має дві смуги для руху в одному напрямку, з боку вул. Ціолковського, у напрямку вул. Івана Франка.
Рухаючись в районі будинку № 38 вул. Криворізької, водій ОСОБА_6 , проявляючи злочинну самовпевненість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України (ПДР України далі по тексту), не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, при виявлені небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_14 , яка йшла по проїжджій частині у попутному з ним напрямку по смузі його руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та допустив наїзд передньою частиною свого автомобіля на задню частину тіла потерпілої ОСОБА_14 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді сполученої тупої травми тіла (закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток носу, уривчастою ділянкою осадження в лобній області по центру, що розповсюджується на обличчя, крововиливом в м`які тканини голови в лобній області по центру, дифузними крововиливами під м`якими мозковими оболонками; тупа травма шиї з розривом хребта між 1-м та 2-м шийними хребцями та переломом зубовидного відростку 2-го шийного хребця з розривом спинного мозку; відкритий перелом обох кісток правої гомілки в нижній треті з утворенням відламку малогомілкової кістки у вигляді піраміди, яка основою звернута до заду (бампер-перелом), синці на задній поверхні обох гомілок, садна на передній поверхні обох колінних суглобів, на задній поверхні кістей та променево-зап`ястних суглобах, крововилив в поперековій області по центру).
Характер пошкоджень, їх локалізація, свідчать про те, що пошкодження могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок наїзду легкового автомобілю на пішохода при ударі виступаючими частинами автомобілю в напрямку ззаду на перед (відносно тіла), з місцем первинного контакту в області задній поверхні обох гомілок, внаслідок чого утворились пошкодження у вигляді синців та переломів обох кісток правої гомілки (бампер-перелом), з послідуючим закиданням на автомобіль та ударом об нього, в наслідок чого утворились пошкодження в поперековій області з послідуючим відкиданням та падінням на дорожнє покриття з ударом передньою поверхнею голови та кінцівками на дорожнє покриття, переломом шийного відділу хребта. Пошкодження виникли не задовго до настання смерті.
Смерть потерпілої настала на місці події, а причиною смерті є вищезазначені тілесні ушкодження, які призвели до розвитку шоку та морфологічні ознаки виявлені при дослідженні тіла. Виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті на місті події о 18.02 годині 21.11.2019 року.
Своїми діями водій автомобіля ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3 (б), 2.9 (а) та 12.3 ПДР України.
Порушення вимог п. 12.3 ПДР України водієм ОСОБА_6 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляції:
- захисник просить вирок суду - змінити, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування свої вимог посилається на те, що суд першої інстанції у вироку послався на загальні тлумачення, без зазначення конкретних обвинувальних аргументів доведення винуватості ОСОБА_6 , наявність яких стороною обвинувачення доведено не було.
Вважає, що до показів потерпілих і слідчого ОСОБА_15 про те, що на вулиці Криворізькій в м. Кам`янське в нічний час доби добре освітлення та видимість не обмежена, слід відноситись критично, оскільки вони є заінтересованими особами. Крім того, слідчий не зміг пояснити суду, чому він в протоколі огляду місця ДТП вказав ОСОБА_6 як учасника огляду місця події, а в суді дав пояснення, що огляді місця ДТП було проведено без обвинуваченого, тому протокол та схема останнім не підписані. Також не зміг пояснити чому схема ДТП не була підписана експертом та в протоколі не зазначено факт пошкодження рульового керування, виходячи з того, що передні колеса автомобіля перебували в різних напрямках руху. Крім того, слідчий особисто, без будь-яких експертних знань, встановив швидкість автомобіля Шевроле - 80 км/год на момент вчинення ДТП, про що вказав в постанові про призначення експертизи.
Вважає, що в показах свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не вказано, що безпосередньо після ДТП між стовпами з ліхтарями була темрява на проїзній частині вул. Криворізьків, а відеозапис ДТП, який показав свідок ОСОБА_16 , був виконаний камерою в режимі нічної зйомки.
Судом першої інстанції не було взято до уваги, що протокол огляду місця події від 21.11.2019 року було складено з порушенням права обвинуваченого на захист. Так, огляд місця події проведено з 20 години, за участю ОСОБА_6 , після його фактичного затримання о 18 год. 15 хв. 21.11.2019 року. В той час, як сам протокол затримання складено о 23 год. 50 хв., процесуальні права останньому було роз`яснення слідчим лише 22.11.2019 року.
Зазначає, що в ході огляду місця пригоди у ОСОБА_6 було оглянуто та вилучено автомобіль, без згоди останнього та надання йому копії протоколу, згідно вимог ч.3 ст. 168 КПК України. В протоколу огляду вказано, що в нічний час видимість була не обмежена, система рульового керування справна, незважаючи на те, що колеса автомобіля перебували під різними кутами повороту. В подальшому висновком експерта було встановлено, що рульова система не справна і вирвано рульову тягу. Також в протоколі огляду місця пригоди вказано, що не виявлено відокремлених деталей від автомобіля, що не відповідає обставинам, вказаним в схемі місця пригоди - це номерний знак, фрагмент диска правого переднього колеса та інш. Сам протокол, в порушення вимог ч.3 ст.104, ч.6 ст.105 КПК, не підписаний ОСОБА_6 , схема до протоколу не підписана ОСОБА_6 і експертом, а фототаблиця підписана лише слідчим, а не всіма учасниками слідчої дії. В порушенням вимог п.1 ч.3 ст.104, ч.3 ст. 107 КПК, не зазначено повну марку технічного пристрою, на якому здійснено фотографування місця пригоди, його технічні можливості, ідентифікаційні ознаки, та особу, яка використовувала технічні засоби, а також не збережено і не відкрито стороні захисту в порядку ст. 290 КПК, та не надано суду оригіналів первинних носіїв електронної інформації до фототаблиці, як це зазначено в ч.3 ст.99 КПК України.
Вказує, що медичне освідування обвинуваченого на предмет алкогольного сп`яніння було проведено в 19 год. 10 хв., 21 листопада 2019 року, з порушенням права на захист, без роз`ясненням йому процесуальних прав затриманої особи та без постанови прокурора на проведення медичного освідування, згідно ст. 241 КПК України.
На думку апелянта, висновки судової комплексної автотехнічної та фототехнічної експертиз базуються на вірогідних обставинах, а саме на припущеннях слідчого щодо швидкості автомобіля 80 км/год, про ясну погоду, належне освітлення та можливість обвинуваченого своєчасно побачити потерпілу на проїзній частині. Для проведення експертиз було надано копію відеозапису ДТП в камери, яка пристосована для нічного запису в інфрачервоному освітленні, а не фактичні дані про наявні погодні умови і освітлення проїзної частини. На наданій суду стороною захисту відеозапису місця пригоди з мобільного телефону ОСОБА_18 вбачається, що не всі деталі проїзної частини освітлені.
Вважає, що судом не було враховано порушення потерпілою п.4.1 Правил дорожнього руху, що, на його думку, сприяло виникненню або збільшенню спричиненої шкоди. Тому визначена судом моральна шкода в розмірі 100 000 грн. не відповідає реальним обставинам справи і є не справедливою.
Стверджує, що судом не було взято до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має дружину, двох доньок, одна з яких неповнолітня, має нижче середнього матеріальний стан забезпечення, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, хворіє на гіпертонію ІІ ступеня, визнав себе винуватим у повному обсязі, відшкодував спричинену матеріальну та частково моральну шкоду.
- представник потерпілих просить вирок суду скасувати через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Позовні вимоги ОСОБА_8 на суму 520 404,40 грн., та позовні вимоги ОСОБА_9 на суму 6000 грн. - задовольнити в повному обсязі.
Вказує, що ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, через що позбавив життя людину, в суді послався на те, що на ділянці дороги, де мало місце ДТП, погане освітлення дороги, яка знаходиться в неналежному технічному стані, тобто, фактично вини в смерті потерпілої не визнав.
Також вважає, що суд занадто знизив суму відшкодування моральної шкоди. Вказує, що судом не враховані витрати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на тримання правової допомоги при складанні позовних заяв.
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи думки учасників судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційних скарг за відсутності потерпілого ОСОБА_9 , згідно вимог ч.4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши: захисника, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити; обвинуваченого, який не заперечував проти вимог апеляції свого захисника і водночас просив тільки пом`якшити йому покарання вказуючи, що він щиро кається та вину свою визнає, при цьому захисник і обвинувачений проти задоволення апеляції представника потерпілих заперечували; потерпілого та представника потерпілих, які як разом так і кожен окремо підтримали доводи та вимоги апеляції представника потерпілих, та які заперечували проти апеляції захисника; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України є правильними і такими, що в повній мірі відповідають вказаним вище нормам закону і ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій фактичним обставинам справи є безпідставними.

Матеріалами справи встановлено, що судове слідство проведено з дотриманням процесуальних норм, а висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

В обґрунтування свого висновку про винність ОСОБА_6 суд насамперед послався на покази самого обвинуваченого, який пояснив, що вину свою визнає в повному обсязі, в день водії випив пляшку пива, вирішив поїхати на АЗС, колеса автомобіля були справні, легкосплавні диски пошкоджень не мали, освітлення дороги було поганим, він рухався з ввімкнутим ближнім світлом фар на швидкості близько 50-60 км/год, хоча на спідометр не дивився. Після ДТП, дихав в Драгер, потім його відвезли до медичного закладу, де взяли кров на аналіз. Звідки у нього такі великі показними алкоголю в крові пояснити не може. За його участю слідчий місце ДТП не оглядав.

Судом першої було взято до уваги і покази свідка ОСОБА_19 , який суду пояснив, що ввечері 21.11.2019 року знаходився дома в приміщенні гаражу на АДРЕСА_2 . На стовпах горіли ліхтарі, освітлення дороги було гарним, опадів не було. Його будівля обладнана камерою відеоспостереження, відеозапис ним було добровільно видано працівникам поліції.

В судовому засіданні першої інстанції судом переглянуто вказаний відеозапис, на якому зафіксовано, як невстановлена жінка рухається по правому краю проїзної частини у попутному напрямку з напрямком руху автомобілів. На 01 хвилині 14 секунді запису зафіксовано, як автомобіль (марку та реєстраційний номер розглянути не вдалося від засвітлення світлом фар автомобілів) здійснює наїзд передньою частиною на вказану жінку пішохода та не застосовуючи гальмування продовжує рух. Вказаний автомобіль зупиняється проїхавши певну відстань.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що восени 2019 року, після ДТП по вул. Криворізькій близько 18 години, проїжджав повз по цій же половині дороги. Ближче до лівого краю дороги, майже поряд з бордюром, мається виїмка довжиною близько 30 метрів. При швидкості 60 км/год ці виїмка в автомобілі не відчувається. Освітлення на той час було включено, він їхав з ввімкнутими фарами, оглядовість була нормальна.

Дані покази свідків узгоджуються і з довідкою ТОВ Міськсвітло плюс, згідно якої 21.11.2019 року освітлення по вулиці Криворізькій, на ділянці від вулиці Ціолковського до вулиці І.Франка, ввімкнуто о 16.20 год., вимкнуто о 06.20 год, світильниками ДНАТ 250 з часом розжигу 2 хвилини.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що працює слідчим Управління поліції у Дніпропетровській області, 21.11.2019 року виїжджав на місце ДТП по вул. Криворізьків, водія ОСОБА_6 на час його приїзду патруль поліції вже повіз до лікарні для встановлення у останнього алкогольного сп`яніння. Автомобіль знаходився частково на узбіччі, частково на дорозі, мав пошкодження капоту, спущене колесо. Слідів гальмування автомобіль не зафіксовано. Освітлення дороги було гарним, оглядовість необмежена. Огляд місця ДТП починав без ОСОБА_6 , якого привезли з лікарні пізніше. Перебування водія в стані алкогольного сп`яніння підтверджено медиками. Коли побачив ОСОБА_6 , він вже спілкувався з адвокатом по телефону. Від учасників ДТП зауважень до протоколу огляду не надходило.

Як свідчить проведений судом аналіз, покази зазначених свідків відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо обставин вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 . Підстав відноситись до них критично, чи вважати вказаних свідків заінтересованими особами, як на це вказує захисник в апеляції у колегії суддів не має.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 зазначили, що ні з обвинуваченим, ні з потерпілими, раніше знайому не були.

Узгоджені з показами свідків дані, що підтверджують вину ОСОБА_6 також містяться у письмових доказах по справі, які належним чином дослідженні судом першої інстанції в їх сукупності і покладені в основу вироку, зокрема:

- у протоколі огляду місця події від 21.11.2019 року, яким зафіксовано обстановку ділянки місцевості розташованої по вул.Криворізька в районі буд. № 38 у м. Кам`янське, на місці ДТП. На зазначеній ділянці розташований автомобіль «Chevrolet Aveo» н/з НОМЕР_1 , з пошкодженим капотом, переднім бампером, розбитою правою фарою, відсутнім переднім номерним знаком та спущений переднім правим колесом, розбитим лобовим склом. Також на зазначеній ділянці визначено сліди проїзду правих коліс через бордюр, по узбіччю. На зазначеній ділянці дороги виявлено труп ОСОБА_14 , фото таблицею до слідчої дії ;

- у протоколі огляду відеозапису від 22.11.2019 року, який міститься на компакт-диску «Verbatim» DVD-R 4.7 GB, вилученого з камери зовнішнього відео спостереження розташованої на будівлі №38 по вул. Криворізька в м. Кам`янське, на якому зафіксовано як автомобіль здійснює наїзд передньою частиною на вказану жінку-пішохода та не застосовуючи гальмування продовжує рух та зупиняється проїхавши певну відстань (т.2 а.с.51-52);

- у протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 26.11.2019 року, згідно якого на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2019 року, в період часу з 11.40 години до 11.55 години по вулиці Криворізька 38 в м. Кам`янське у присутності ОСОБА_19 , вилучено відеофайл з обставинами ДТП від 21.11.2019 року з камери відео спостереження, який записаний на диск «Verbatim» DVD-R 4.7 GB та визнаний речовим доказом у справі (т.2 а.с.58-59), (т.2 а.с.61-62);

- у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу №897/1 від 21.11.2019 року, згідно якого ОСОБА_6 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння (т.2 а.с.108);

- у результаті тесту № 12332 ОСОБА_6 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу «Драгер» від 21.11.2019 року, згідно якого результат становить 1.24% проміле (т.2 а.с. 109);

- у висновку судової автотехнічної експертизи №11/10.2/1326 від 20.12.2019 року, згідно якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система автомобіля «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває в працездатному стані. На момент експертного огляду керування автомобіля «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває в непрацездатному стані. Рульове керування автомобіля перебуває в непрацездатному стані, з причини руйнування правової рульової тяги в місці нарізного з`єднання, вірогідніше за все, яке утворилося внаслідок аварійного навантаження під час ДТП. Оскільки пошкодження, яке призвело до непрацездатного стану рульового керування автомобіля «Chevrolet Aveo» вірогідніше за все, утворилося внаслідок аварійного навантаження під час ДТП, то відповідно у водія не було об`єктивної можливості їх виявити раніше дорожньо-транспортної пригоди ;

- у висновку судово-медичної експертизи № 1367-Е від 27.11.2019 року, згідно якого при дослідженні тіла ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, та в в даному випадку викликали смерть потерпілої.

Характер пошкоджень, їх локалізація, свідчить проте, що пошкодження могли утворитись при дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок наїзду легкового автомобілю на пішоходу при ударі виступаючими частинами автомобілю в напрямку ззаду на перед (відносно тіла), з місцем первинного контакту в області задній поверхні обох гомілок, внаслідок чого утворились пошкодження у вигляді синців та переломів обох кісток правої гомілки (бампер-перелом), з послідуючим закиданням на автомобіль та ударом об нього, в наслідок чого утворились пошкодження в поперековій області з послідуючим відкиданням та падінням на дорожнє покриття з ударом передньою поверхнею голови та кінцівками на дорожнє покриття, переломом шийного відділу хребта. Пошкодження виникли не задовго до настання смерті. При судово-токсикологічному дослідженні у крові етиловий чи інші спирти, не виявлені.

Пошкодження виникли внаслідок при ударі виступаючими частинами автомобілю в напрямку ззаду на перед (відносно тіла), з місцем первинного контакту в області задній поверхні обох гомілок. Під час первинного контакту тіло потерпілої було обернуто до автомобіля задньою поверхнею тіла (т.2 а.с.173-177);

- у висновку судово-автотехнічної експертизи №11/10.4/1338 від 19.12.2019 року, згідно якого маються підстави стверджувати, що місце наїзду в повздовжньому напрямку розташовувалося на деякій відстані перед слідами РБК за напрямком руху автомобіля «Chevrolet Aveo»;

- у висновку судово-технічної експертизи №11/10.1/1316 від 06.12.2019 року, згідно якого технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «Chevrolet Aveo» ОСОБА_6 при заданому механізмові ДТП, визначалась виконанням вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, для чого в нього не було перешкод технічного характеру, які б не дозволили б водію виконати зазначені вимоги Правил дорожнього руху.

При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням ДТП. При заданому механізмові події, в діях водія автомобіля «Chevrolet Aveo» ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам п.п. 12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору могли б знаходитися у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Для оцінки дій пішохода не потрібно застосовування спеціальних технічних пізнань, тому оцінити дії пішохода ОСОБА_14 органи розслідування можуть самостійно відповідно до розділу «Обов`язки та права пішоходів Правил дорожнього руху України» .

Наведеними у вироку даними спростовані твердження сторони захисту про відсутність у справі доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зі змісту вироку слідує, що судом також було ретельно перевірено доводи захисника, викладені ним і в апеляційній скарзі, про необхідність визнання недопустимими доказами у справі протоколу огляду місця події з додатками, вилученого у свідка ОСОБА_19 відеозапису, висновків експертиз, як похідних від недопустимих об`єктів дослідження. Вказаним доказам було надано повну та об`єктивну оцінку, та за висновком суду доводи сторони захисту з цього питання є неспроможними, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок в повній мірі є законним, об`єктивним і таким що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, протокол огляду місця події складено слідчим у відповідності до ст. 104 КПК України, згідно якої слідчий вирішує питання про склад осіб, які будуть брати, чи беруть участь у проведенні такого огляду. Відсутність ОСОБА_6 під час початку огляду місця події обумовлена його перебуванням в лікарні, встановлення пошкодженння рульового механізму є прерогативою експерта, а не слідчого. В протоколі огляду зафіксована відсутність переднього номерного знаку автомобіля, сліди переїзду на узбіччя через бордюрний камінь, спущені шини правих коліс. Схема до протоколу, фото таблиця містять схематичне та фотографічне зображення місцезнаходження переднього номерного знаку, факт пошкодження правого переднього диску автомобіля.

Посилання захисника на незаконність освідування ОСОБА_6 на предмет знаходження його у стані алкогольного сп`яніння, без постанови прокурора, на думку колегії суддів, не є слушним. Як вірно зазначено у вироку, порядок освідування особи на стан перебування в алкогольному сп`янінні визначається відповідною Інструкцією. У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що висновки судової комплексної автотехнічної та фототехнічної експертиз базується на вірогідних даних, колегія суддів зазначає, що експертизи дійсно проведені по вихідним даним слідчого, які він встановив під час досудового розслідування, що прямо передбачено порядком призначення та проведення експертиз. Ніяких інших даних слідчому не надавалось, альтернативних експертиз стороною захисту не проводилось.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час огляду та вилучення автомобіля, добровільної видачі свідком ОСОБА_19 диску з відеозаписом події ДТП, відкриття сторонам матеріалів провадження в порядку ст. 290 КПК України, про що зазначено адвокатом, апеляційним судом не встановлено.

Аналізуючи доводи сторони захисту про порушення права обвинуваченого на захист під час затриманні останнього, колегія суддів зазначає, що фактичне затримання ОСОБА_6 відбулося під час його вимушеного підкорення правомірного наказу працівника поліції про слідування до лікарні для медичного обстеження стану перебування в алкогольному сп`янінні. У подальшому ОСОБА_6 доставлений на місце ДТП, та після складення протоколу перевезений до м. Дніпро, де був складений протокол затримання саме особи, яка вже підозрюється у вчиненні злочину. Згідно вимог ст. 42 КПК України, саме після затримання особи за підозрою у вчиненні злочину, а не з моменту фактичного затримання, набувши статус підозрюваного, особа має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення, на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту.

Протокол про затримання ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні злочину, складено слідчим у присутності захисника, з роз`ясненням процесуальних прав.

Таким чином, порушень норм КПК України, прав ОСОБА_6 на захист, судом у цих діях не вбачається.

Інші доводи захисника, зокрема і про порушення потерпілою Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, є суб`єктивними твердженнями адвоката, та не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, оцінюючи сукупність наведених доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що вони містять достатньо фактичних даних, отриманих у передбаченому процесуальним законом порядку, які дозволяють зробити висновок про наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та доводять вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги як захисника так і представника потерпілих про необґрунтованість призначення обвинуваченому занадто суворої та відповідно м`якої міри покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно з вимогами ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Із роз`яснень, які містяться в п. 3 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вбачається, що суди визначаючи ступінь тяжкості скоєного злочину, зобов`язанні виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей конкретного злочину та обставин його скоєння (форма вини, мотив, спосіб скоєння, кількість епізодів, характер та ступінь тяжкості наслідків та інше).

Вказані вимоги Закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого злочину, який відносяться до категорії тяжких, ступінь негативних незворотних наслідків смерть потерпілої, особу обвинуваченого, який вину фактично не визнав, раніше не судимий, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні неповнолітню дитину.

Суд послався і на те, що по справі встановлено наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - добровільне неодноразове намагання частково відшкодувати заподіяну шкоду, та обставин, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки саме такий вид та розмір покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Таким чином, підстав для призначення обвинуваченому більш суворого чи більш м`якого покарання, апеляційним судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілих щодо неправильного вирішення судом цивільного позову і необхідність задоволення їх вимог в повному обсязі, є частково слушними, при цьому ствердження в апеляції захисника про безпідставність і надмірність стягненої судом суми моральної шкоди на користь потерпілого є безпідставним, з огляду на таке.

За вимогами ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди, як коштів, витрачених на поховання загиблої у сумі 7 696 гривень, ритуальних послуг у сумі 415 гривень, а в загальній сумі 8 111 гривень, що підтверджено відповідними доказами.

Обґрунтованим є і рішення суду про необхідність відмови в задоволення позовних вимог в частині відшкодування шкоди, витрачених позивачем ОСОБА_8 на поминальний обід розмірі 12 293 гр. 40 коп, оскільки згідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», витрати на проведення поминального обіду, фактично проводяться вже після юридично визначеного факту поховання, і тому не можуть бути судом задоволені.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги представника потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, встановити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Цих вимог Закону при розгляді даного провадження судом першої інстанції певним чином дотримано не було.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 , суд першої інстанції недостатньо врахував характер, тривалість та глибину заподіяних йому моральних страждань. Так, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення коштів по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував, глибину, характер і тяжкість перенесених ним душевних страждань внаслідок безповоротної втрати матері, з якою проживав разом єдиною родиною.

Тому, на переконання колегії суддів з урахуванням розумності та достатності, глибини душевних переживань та моральних страждань потерпілого ОСОБА_8 , який внаслідок вчиненого кримінального правопорушення втратив матір, що вкрай негативно вплинуло на його життя, оскільки звичний життєвий устрій зазнав значних змін, колегія суддів вважає за необхідне, змінити на підставі ст. 409 КПК України вирок в цій частині вирішення цивільного позову та визначити розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 в сумі 200 000 гривень, стягнувши вказану суму з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Щодо вимог апеляції представника потерпілих про стягнення на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_20 витрат на правову допомогу, то вони не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції в цій частині задоволено позовні вимоги потерпілих і на користь кожного окремо стягнуті з обвинуваченого витрати на правову допомогу у сумі 3500грн. кожному згідно наданих підтверджень їх сплати. Інших належних доказів зазначених в апеляції витрат, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції потерпілими та їх представником не надано, а тому в цій частині їх апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи та підсумовуючи все вище викладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченого з мотивів наведених в ній залишити без задоволення, апеляційні вимоги представника потерпілих задовольнити частково, та вирок в частині цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 , на підставі ст. 408 КПК України змінити, що не є погіршенням становища обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000952 щодо ОСОБА_6 , в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 щодо стягнення коштів, по відшкодуванню моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 (двісті тисяч) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4