Справа № 760/1349/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2900/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю

прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою в.о. прокурора м. Києва ОСОБА_11 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тегеран, громадянина Ісламської Республіки Іран, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, працюючого таксистом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано виним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено після набрання законної сили вироком суду скасувати запобіжний захід, застосований до ОСОБА_9 у виді застави та повернути заставодавцю ОСОБА_12 заставу в розмірі 86445 гривень.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, вчиненого за наступних обставин.

20 листопада 2019 року приблизно 07:30 ОСОБА_9 рухався на легковому автомобілі марки «Дачія Логан» д.н. НОМЕР_1 , по вулиці Симона Петлюри в напрямку Центрального залізничного вокзалу. Під час руху, по смузі зустрічного руху його обігнав автомобіль марки «Субару Форестер» д.н. НОМЕР_2 , яким керував потерпілий ОСОБА_7 та під час обгону декілька разів водій вказаного автомобіля натиснув на звуковий сигнал.
Саме в цей момент у ОСОБА_9 , раптово виникла раптова агресія по відношенню до водія автомобіля марки «Субару Форестер» д.н. НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_9 , підвищив швидкість, наздогнав зазначений автомобіль та зупинившись перед ним на пішохідному переході, що перед закладом швидкого харчування «Макдональдз», що за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, Бахрамі Аршиа вийшов з автомобіля та підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , який в свою чергу також вийшов зі свого автомобіля та ОСОБА_9 почав провокувати конфліктну ситуацію.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинене в громадському місці, зокрема на проїжджій частині, незважаючи на інших осіб, що проходили повз, незважаючи на автомобільний рух, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки в суспільстві, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_9 взяв з автомобіля «Дачія Логан» ніж та знову підійшов до потерпілого ОСОБА_7 , який декілька разів відштовхнув від себе ОСОБА_9 на безпечну відстань, після чого останній, по траєкторії зверху вниз, наніс один удар ножем по потерпілому ОСОБА_7 та влучив йому в праве передпліччя, чим згідно довідки лікаря КМКЛ № 4 № 6949 від 20.11.2019 спричинено йому тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани в/з правого передпліччя, спричинивши згідно висновку експерта № 042-2347-2019 від 27.12.2019, наданим Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_7 , травму правого ліктьового суглобу: колото-різану рану - по заднє - зовнішній поверхні правого плеча в нижній третині з розповсюдженням на правий ліктів суглоб, виявлене тілесне ушкодження відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, в.о. прокурора м. Києва ОСОБА_11 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації протиправних дій обвинуваченого, просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.4 ст.296 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зокрема, за межами уваги суду, без необхідної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який вчинив зухвалий умисний злочин, який ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких. ОСОБА_9 почав провокувати конфліктну ситуацію, та застосував до потерпілого предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, що прямо вказує на невиправдану агресію та небезпечність ОСОБА_9 для оточуючих.

Також суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Оскільки в даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається уникнути справедливого покарання за вчинене. Таким чином, висновок суду про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілого ОСОБА_7 , який покладався на розсуд суду, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частинами 1,2 ст.409 КПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення може бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Так, згідно з ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Виходячи зі змісту ч.3 ст.349 КПК, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції належним чином дотримано не було.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні хуліганських дій, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні 24.06.2020 року обвинувачений ОСОБА_9 визнав себе винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, однак надаючи показання обвинувачений не погоджувався з обставинами вчинення кримінального правопорушення. Зокрема обвинувачений зазначав, що визнає факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, однак заперечував мотив вчинення злочину, оскільки вказав, що у нього з потерпілим виник конфлікт і вони з`ясовували стосунки між собою.

Отже, обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав лише де-юре та фактично заперечував обставини вчинення кримінального правопорушення.

Проаналізувавши показання колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції, належним чином не з`ясував усіх обставини вчинення кримінального правопорушення, повідомлених обвинуваченим, які могли істотно вплинути на правову кваліфікацію його протиправних дій та здійснив розгляд цього кримінального провадження у скороченому порядку, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 є громадянином Ісламської Республіки Іран, не володіє українською мовою, тому судом було залучено у кримінальному провадженні перекладача, який забезпечував обвинуваченому усний переклад ходу судових засідань

У відповідності до ч. 4 ст. 29 КПК України судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють.
Вищезгадані норми кореспондують пункту 18 частини 3 статті 42 КПК України, яким передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
Проте всупереч вказаним положенням кримінального процесуального законодавства, після закінчення судового розгляду та ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 , суд першої інстанції не надав останньому вказаного судового рішення у перекладі на його рідну мову. У матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про вручення обвинуваченому копії вироку у перекладі на перську мову.

Відсутність перекладу вироку суду першої інстанції у обвинуваченого, який не володіє мовою судочинства, позбавляє його повноцінного права оскаржувати вирок в апеляційному порядку, оспорювати фактичні обставини справи визнані судом доведеними, висловлюватись щодо оцінки доказів та інше, через необізнаність з текстом вироку.
Вказані порушення кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції, є істотними та такими, що перешкодили обвинуваченому належним чином реалізувати свої права.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, призначаючи ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав щире каяття. Обставин, що згідно ст.67 КК України пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Разом з тим, суд звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, свого рішення належним чином не обґрунтував і не навів переконливих мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням того, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин із застосуванням ножа, вів себе невиправдано агресивно по відношенню до потерпілого та спричинив йому тілесні ушкодження.

Таким чином, всі наведені судом першої інстанції дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують покарання, які були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому, не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки таке покарання не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і є явно несправедливим.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуваний вирок із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Наведені порушення чинного законодавства апеляційний суд вважає такими, що істотно вплинули на правильність прийняття рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування вироку.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 суду першої інстанції необхідно прийняти міри до всебічного, повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, ретельно перевірити зібрані докази, дати їм належну оцінку, та у разі доведеності винуватості ОСОБА_9 призначити йому покарання з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, ч.3 ст.415 КПК України, постановити законний та обґрунтований вирок.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу в.о. прокурора м. Києва ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 червня 2020 року, щодо ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий :

Судді :