У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0002251

за апеляційними скаргами заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_6

на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2020 року у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полоцьк Вітебської області, Республіки Білорусь, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_7

представник потерпілої ОСОБА_10

представник цивільного

відповідача АТ «СК «ІНГО» ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2020 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 5100 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Цивільний позов прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої правопорушення ОСОБА_6 задоволено та стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі КНП ММР "Міської лікарні швидкої медичної допомоги" 8221 грн 68 коп.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок скасувати в частині відмови в задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Потерпіла ОСОБА_6 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Також просить задовольнити цивільний позов, стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ТОВ «Нова пошта», ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на її користь майнову шкоду в сумі 26302,75 грн. та моральну шкоду 110 000 грн.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним в частині відмови у задоволенні цивільного позову потерпілої. Зазначив, що при вирішенні питання в частині цивільного позову, судом першої інстанції не враховано, що на момент вчинення кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», був наявний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Але суд першої інстанції у порушення ст. 129 КПК України дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 .

Потерпіла вважає, що вирок є незаконним, необґрунтованим, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначила, що ОСОБА_7 не мав із собою страхового поліса, зник з місця пригоди, не надав першу медичну допомогу (не викликав швидку), свої дані нікому не передавав.

Вказує, що спричинені тілесні ушкодження потягли шок тяжкого ступеню, розвиток психічного захворювання, як слідує з клінічних даних, фізичні і моральні страждання, інші негативні наслідки. На переконання апелянта, судом першої інстанції прийнято необгрунтоване рішення про відмову у задоволенні заявленого нею цивільного позову до ОСОБА_7 , ТОВ «Нова пошта», ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Вважає, що саме зазначені відповідачі повинні відшкодувати заподіяну їй майнову шкоду в сумі 26302 грн 75 коп., а також моральну шкоду в сумі 110000 грн.

Узагальнений виклад заперечень інших учасників судового провадження.

Обвинувачений вважає вирок незаконним та необґрунтованим. Зазначив, що продовжує відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілій.

Представник ТОВ «Нова Пошта» вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим.

Представник ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» зазначив, що після проголошення вироку потерпілій відшкодовано в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди 24267,69 грн. Вважає, що страховик виконав своє зобов`язання перед потерпілою, сплативши їй страхове відшкодування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

16 червня 2019 року близько 13:00 ОСОБА_7 , керуючи службовим автомобілем ТОВ "Нова Пошта" - "RENAULT DOKKER", реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух в м. Миколаєві, у денний час доби, по сухій, чистій проїзній частині вул. Потьомкінської зі сторони вул. Московської у напрямку вул. Соборної. Рухаючись у обраному напрямку, наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Потьомкінської з вул. Соборною, водій ОСОБА_7 , в порушення вимог дорожнього знаку 4.1 "Рух прямо" ПДР, здійснив маневр повороту праворуч на вул. Соборну, продовжив рух прямо в напрямку вул. Великої Морської, після чого здійснив повну зупинку свого автомобіля на дорозі біля магазину "Цитрус", з метою вивантаження товару.

Цього ж дня, приблизно о 13:20, здійснивши вивантаження товару, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "RENAULT DOKKER", розпочав свій рух заднім ходом по вул. Соборній зі сторони вул. Великої Морської в напрямку вул. Потьомкінської. В цей же час, по вул. Соборній, зі сторони вул. Великої Морської у напрямку вул. Потьомкінської, прямолінійно, у темпі спокійного кроку, рухалась пішохід ОСОБА_6

Рухаючись у обраному напрямку, водій ОСОБА_7 , в порушення п. 2.3 "б", 10.1, 10.9 ПДР України, а саме: рухаючись заднім ходом по вул. Соборній, маючи перешкоду на смузі свого руху у вигляді пішохода, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним автомобіля, не переконався, що у напрямку його руху відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у вибраному ним напрямку, для забезпечення безпеки руху не звернувшись при цьому за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив контактування задньою частиною кузова автомобіля з пішоходом ОСОБА_6 , яка рухалась у попутному для нього напрямку.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден в області лівого передпліччя та кисті, закритого перелому лівої променевої кістки, забійної рани лівої орбітальної області та верхньої губи зліва, травматичного видалення 1-го та 4-го зубів на верхній щелепі зліва, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Потерпіла ОСОБА_6 повідомлена про апеляційний розгляд, що підтвердив її представник, в судове засідання не з`явилася, її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора та представника потерпілої на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого та його захисника, а також пояснення представника цивільного відповідача, які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину є обґрунтованими. Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. В цій частині вирок суду не оскаржується.

Що стосується доводів потерпілої про призначення ОСОБА_7 занадто м`якого покарання, то ці доводи позбавлені підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом дотримані та обвинуваченому призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину (невеликої тяжкості, вчиненого з необережності).

Також достатньо враховані дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. В обгрунтування своїх висновків суд першої інстанції також послався на досудову доповідь органу пробації, відповідно якій, з урахування інформації, що характеризує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його спосіб життя та відсутність судимостей, виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі.

Окрім того, суд першої інстанції врахував наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 : визнання вини, щире каяття у вчиненому злочині, та часткове відшкодування завданої шкоди. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

Суд першої інстанції, враховуючи дані про особу винного та його ставлення до вчиненого злочину, дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, який передбачено санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 КК України (на момент вчинення злочину), передбачалося призначення покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого.

З урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характеру допущених ОСОБА_7 порушень Правил безпеки дорожнього руху України та вчинення ним злочину невеликої тяжкості з необережності, вперше, позиції прокурора, який не наполягав на застосовуванні додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також те, що автомобіль є необхідним засобом пересування для обвинуваченого з огляду на те, що він працює водієм, наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоцільність застосовувати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд погоджується з цими висновками і також враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 висловив щире каяття під час розгляду кримінального провадження в суді першої та апеляційної інстанцій, приймає заходи щодо відшкодування заподіяної шкоди, його молодий вік, наявність постійної роботи. Також суд враховує, що апелянтом не наведено ніяких аргументів на спростування висновків суду в цій частині. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про можливість призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Рішення в частині призначення покарання є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, а призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Немає підстав вважати призначене покарання занадто м`яким, як зазначає потерпіла. Тому в цій частині її апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Що стосується рішення суду першої інстанції про вирішення цивільного позову, то є обґрунтованими доводи прокурора та частково обґрунтованими доводи потерпілої щодо безпідставної відмови у задоволенні заявленого потерпілою цивільного позову.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Цих вимог закону під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди судом першої інстанції не дотримано.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 з цивільним позовом звернулася до ОСОБА_7 , ТОВ «Нова Пошта» та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», в якому просила стягнути солідарно з зазначених відповідачі на її користь майнову шкоду у сумі 27952 грн 75 коп. та моральну шкоду у сумі 110000 грн (т. 1 а.п. 30-34).

Судом встановлено, що на момент вчинення злочину цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/982471 від 17.05.2019, укладеним на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (т.1 а.п. 176).

За умовами вказаного полісу, у разі настання страхового випадку, страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого, у сумі 200000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - у сумі 100000 грн.

Згідно зі ст. 22 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ж до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Проте, ці вимоги Закону, хоча і наведені, але не враховані при прийнятті рішення в частині вирішення цивільного позову.

Усупереч викладеному, незважаючи на встановлення того факту, що на момент вчинення правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», був наявний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що до участі у справі залучено цивільних відповідачів ТОВ "Нова Пошта" та ПрАТ "АСК "ІНГО УКРАЇНА", суд першої інстанції у порушення вимог ст. 129 КПК України дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 .

Отже, цивільний позов по суті його вимог не розглянуто, судом першої інстанції не встановлено розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, який підлягає стягненню, не визначено коло осіб, з яких підлягає стягненню заподіяна майнова та моральна шкода.

Зазначене є істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення цивільного позову, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення в цій частині.

Під час апеляційного розгляду суд позбавлений процесуальної можливості вирішити заявлений потерпілою цивільний позов по суті вимог, оскільки фактично судом першої інстанції цивільний позов не розглянуто.

Тому, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди підлягає скасуванню, з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Під час нового розгляду цивільного позову слід врахувати, що після ухвалення вироку цивільний відповідач - АТ «СК «ІНГО», здійснив відшкодування майнової шкоди в розмірі 23112 грн 09 коп. та 1155 грн 60 коп. моральної шкоди, а всього 24267 грн 69 коп., про що було складено страховий акт №2538374 від 19.05.2020.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 надав дані на підтвердження виплати ним на користь потерпілої в рахунок відшкодування заподіяних збитків в сумі 2250 грн.

За такого, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілої частковому задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 424, 532 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди скасувати та в цій частині призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_12