Справа № 579/877/20
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2020 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кролевець справу по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мутин Кролевецького району Сумської області, громадянина України, працюючого трактористом машиністом ПП «Камінське», одруженого, військовозобов`язаного, освіта повна загальна середня, зареєстрованого за місцем проживання та проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
14.04.2020 року ОСОБА_4 , працюючи на посаді тракториста-машиніста ПП «Камінське» під час виконання сільськогосподарських робіт на тракторі марки «JohnDeerg» здійснював дискування земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0485 право власності на яку має ОСОБА_6 , та яка перебуває у використанні ПП «Камінське» відповідно до договору оренди земельної ділянки.

Перебуваючи на вищезазначеній земельній ділянці, ОСОБА_4 , не маючи жодних дозволів від керівництва ПП «Камінське» чи місцевого самоврядування, в супереч встановленому законом порядку, а саме в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, умисно, самовільно зайняв суміжну земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:002:0520 та площею 8,7274 га, яка розташована на території Камінської сільської ради, Кролевецького району, Сумської області, яку включено до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги Головним управлінням Держгеокадастру в Сумській області та яка відповідно до Проекту організації території Регіонального ландшафтного парку «Сеймський», охорони, відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів та об`єктів затвердженого рішенням Сумської обласної ради від 27.04.2018 року відноситься до господарської зони РЛП «Сеймський», яка нікому не надавалась у власність чи користування.

На підставі вищезазначеного, ОСОБА_4 порушуючи законні вимоги, умисно продискував земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що розташована на території Регіонального ландшафтного парку «Сеймський з кадастровим номером :04:002:0520 та площею 8,7274 га, яка у встановленому порядку не надавалась ПП «Камінське» у володіння і користування та не передавалась у власність, або оренду.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 197-1 КК України, яке виразилось у самовільному зайнятті земельної ділянки, вчинене особою щодо земельних ділянок в охоронній зоні.

Разом з обвинувальним актом до суду подано угоду про визнання винуватості від 22 травня 2020 року у кримінальному провадженні .

Відповідно до умов вищезазначеної угоди про визнання винуватості від 22 травня 2020 року обвинувачений у кримінальному провадженні у відповідності до ст.ст. 469, 472 КПК України уклав дану угоду про визнання винуватості, згідно до якої ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, крім того сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст. 197-1 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1700 грн., що становить сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, у даній угоді зазначені та роз`яснені обвинуваченому наслідки укладення угоди про визнання винуватості, а також наслідки її невиконання.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні реквізити, визначені статтею 472 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди, передбачені ст.ст. 389-1КК України, ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений підтвердив суду, що угода про визнання винуватості ним укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути затверджена угода про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державі чи суспільним інтересам.

Судом у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, який згідно ст.12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Укладена між прокурором та обвинуваченим угода відповідає вимогам КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 197-1 КК України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого, особу винного , обставини, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, позитивну характеристику з місця проживання, наявність на утриманні дитини, суд вважає можливим призначити йому покарання більш м`яке ніж передбачено санкцією ч.2 ст. 197-1 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, оскільки саме даний вид покарання на думку суду є справедливим , а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладена угода про визнання винуватості ОСОБА_4 підлягає затвердженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Угоду про визнання винуватості від 22 травня 2020 року, що укладена між прокурором Кролевецького відділу Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому за цим законом покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Кролевецький районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку прокурору, обвинуваченому підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1