№ 336/1696/20
провадження № 1кп/336/199/2021
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003893 від 06.11.2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2019 року, приблизно о 10 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Українська, рухаючись з боку вул.Стефанова в напрямку вул.Банківська в м.Запоріжжі.

В цей же час, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по вул.Солідарності у напрямку від вул.Шевченко до вул.Українська в м.Запоріжжі. В салоні автомобіля, в якості пасажира перебував ОСОБА_4 .

На перехресті вул.Українська вул.Солідарності в м.Запоріжжі, водій ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог п.п.16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України, де вказано, що на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч (п.16.12); якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг (п.16.14), не переконався в безпеці своїх дій, дорогу водієві ОСОБА_6 , який наближався праворуч від нього не надав, натомість продовжував рух прямо, з`їжджаючи з головної дороги, внаслідок чого допустив зіткнення передньої центрально-правої частини керованого ним транспортного засобу із передньою лівою частиною автомобіля під керуванням водія ОСОБА_6 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1053 МД від 03.01.2019 р., пасажиру ОСОБА_4 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому 7,8,9-го (за наданими рентгенологічними знімками), що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-243 від 25.03.2020 р. в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п.16,12, 16.14 Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог п.п.16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що не оспорює кваліфікацію його дій та фактичні обставини справи. Зазначив, що дійсно в денний час 31.10.2019 р., керував транспортним засобом «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по вул.Українській. На перехресті вул.Українська-вул.Солідарності, порушив вимоги п.16.12, 16.14 ПДР, внаслідок чого сталася ДТП, в результаті якої потерпілий отримав тілесні ушкодження.

Вивчивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні описаного вище кримінального правопорушення, визнаного судом доведеним.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 31.10.2019 р. перебував в автомобілі «ВАЗ 21063», яким керував ОСОБА_6 , як пасажир. Близько 11.00 год. на перехресті вул.Українська-вул.Солідарності сталася ДТП. Після пригоди, водій ОСОБА_5 зобов`язувався відшкодувати потерпілому витрати на лікування. Підтримав цивільний позов, просив його задовольнити.

Свідок ОСОБА_7 в суді надала свідчення, що 31.10.2019 р. перебувала в автомобілі, яким керував ОСОБА_5 . З яких причин сталася ДТП, свідкові не відомо. Після події була викликана швидка допомога, але від госпіталізації ОСОБА_4 відмовився.

16.11.2019 р. було оглянуто місце дорожньо-транспортної пригоди, про що складено протокол (а.с.48) зі схемою до нього (а.с.49).

Відповідно до висновку експерта № 1053МД від 20.11.2019 р. (а.с.51-52) переломи 7,8,9-го (за наданими рентгенологічними знімками) у ОСОБА_4 кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворились від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявленого комплекту тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

13.03.2020 р. додатково оглянуто місце події за участю водіїв ОСОБА_6 (а.с.53-57) та водія ОСОБА_5 (а.с.58-62), складено відповідні протоколи з додатками.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-243 від 25.03.2020 р. (а.с.78-85) в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п.16,12, 16.14 Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_5 мав можливість уникнути зіткнення транспортних засобів, шляхом виконання вимог п.п.16.12, 16.14 Правил дорожнього руху України.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд згідно із вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочин, який віднесений до категорії нетяжких. ОСОБА_5 має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, раніше не судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його молодий вік, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання, з врахуванням положень ст. 5 КК України, у виді штрафу без застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію учасі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Оскільки, Законом України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, фактично посилено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинено до 01 липня 2020 року, застосуванню підлягає закон про кримінальну відповідальність, який діяв на час вчинення злочину.
Таке покарання ОСОБА_5 є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
При вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілим ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як слідує зі змісту ч.3 ст. 374 КПК України, суд в мотивувальній частині ухваленого вироку повинен навести докази на підтвердження доведеності обставин, визначених в ст. 91 КПК України, мотиви їх оцінки й зазначити підстави для задоволення цивільного позову.

Розглянувши цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 2512,22 грн., що складається з витрат на лікування; 2550 грн. моральної шкоди на підставі ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ст.22, 23, 1167, 1168 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також втрат через фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Відповідно до вимог ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявлений цивільний позов визнав частково, не заперечував проти стягнення суми матеріальних збитків, частково визнав позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Приймаючи до уваги те, що протиправні дії обвинуваченого, які виразились у порушенні правил дорожнього руху, потягли за собою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості та необхідінсть лікування, цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає повному задоволенню шляхом стягнення вказаної суми з обвинуваченого на користь потерпілого.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Враховуючи характер кримінального правопорушення, фактичні обставини здійснення дорожньо-транспортної пригоди, ступінь вини обвинуваченого, глибини фізичних та душевних страждань, які переніс потерпілий, а також, що внаслідок вчиненого злочину потерпілий переніс фізичний біль, порушились його нормальні життєві зв`язки, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, на підставі положень вказаних нормативно-правових актів, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому заподіяно моральну шкоду на суму 7 000 грн., яка має бути стягнута з обвинуваченого.
Разом з тим, суд не встановив підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого суми моральної шкоди в розмірі 2550 грн. у порядку ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки вказана норма регулює відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, страховиком.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, а саме витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертиз, суд прийшов до висновку, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 2512,16 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому не обрався.

Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.371, 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (в редакції Закону № 586-VI від 24 вересня 2008 року) призначити йому покарання у виді шрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що еквівалентно 5100 (п`яти тисячам ста) гривням, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 2512,22 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 7000 грн. моральної шкоди, що разом складає 9512,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 2512,16 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1