Справа 688/3584/20
№ 1-кс/688/1138/20
Ухвала

28 грудня 2020 року м. Шепетівка

Слідчий суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шепетівка скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 30 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000566,

встановив:

ОСОБА_5 звернулася до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 30 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000566. У своїй скарзі скаржник посилається на те, що оскаржувана постанова прийнята передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, не вжито всіх заходів, передбачених законом для встановлення складу кримінального правопорушення та притягнення особи, яка вчинила це правопорушення до відповідальності. Вважає, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено формально, внаслідок чого передчасно закрито кримінальне провадження.

Скаржник в судове засідання не з`явилась, направила до суду письмове клопотання, в якому просила провести судове засідання 28 грудня 2020 року по розгляду її скарги за її відсутності.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні заперечували щодо задоволення скарги, вважають скаргу необґрунтованою, оскільки постанова про закриття кримінального провадження винесена законно.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали, долучені до скарги, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволенні скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до ст. ст. 2, 284 КПК України.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. ст. 306, 307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 КПК України за результатами яких постановлюється одна з таких ухвал про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав передбачених пунктами 1, 2, 4 , 9, 9-1 частини четвертої ст.284 КПК України, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Так, відповідно до постанови від 30 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000566, досудовим розслідуванням встановлено, що 13 липня 2020 року в Шепетівський ВП надійшла заява ОСОБА_5 про те, що її чоловік ОСОБА_6 , умисно не виконує рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2019 року про визначення місця проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке набрало законної сили 12.05.2020 року.

13 липня 2020 року відомості про вчинення даного кримінального правопорушення внесенні в ЄРДР №0000863 за ч.1 ст.382 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 02.12.2019 року Шепетівським міськрайонним судом прийнято рішення по цивільній справі №688/1685/17 за №2/688/10/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітніх дітей та про відібрання дитини, згідно якого позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 задоволено частково та визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В решті позову (в тому числі про відібрання дитини) відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу(установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має правонегайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місце проживання.

Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, що відображено у позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 26 листопада 2019 року у справі №241/402/19.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц.

Відповідно до правового висновку у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №659/1012/18 обов`язковою умовою настання кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення є встановлення у ньому вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру, адресованої для виконання певним особам. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язального суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок про виконання рішення суду.

Предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, являється судовий акт, тобто вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили. Предметом злочину може бути будь-який судовий акт органів правосуддя незалежно від: юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних).

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню.

За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито й не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання.
Із змісту оскаржуваної постанови про закриття кримінального проваження вбачається, що вона є вмотивованою, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.

У вищевказаній постанові слідчим було проаналізовано резолютивну частину рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2019 року, яке, як вважає скаржник ОСОБА_5 , не виконує ОСОБА_6 , детально проаналізовано об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України та встановлено, що цим рішенням суду не встановлено обов`язку ОСОБА_6 , щодо вчинення тих чи інших дій, а отже відсутні ознаки об`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення і відповідно у діях ОСОБА_6 , відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини у їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що винесена слідчим СВ Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 постанова від 30 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000566 є вірною та обґрунтованою, а тому враховуючи відсутність підстав для її скасування, вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_5 за безпідставністю.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 від 30 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000566 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1