Провадження № 11-кп/4820/525/20
Справа № 682/3280/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.128 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів

судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

його представника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

його захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції зі Славутським міськрайонним судом Хмельницької області кримінальне провадження за №0000354 від 13 липня 2019 року, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець і житель АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працює, неодружений, не має судимостей,

визнаний винуватим за ст.128 КК України і призначено йому покарання 1 рік обмеження волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 7 884 грн 02 коп витрат на лікування і 40 000 грн моральної шкоди.

Цивільний позов прокурора задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Хмельницької обласної лікарні 6 680 грн 80 коп витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 у період з 12 липня 2019 року по 24 липня 2019 року, на користь Славутської центральної районної лікарні 319 грн 86 коп витрат на лікування потерпілого ОСОБА_8 у період з 10 липня 2019 року по 12 липня 2019 року і 1 455 грн 54 коп витрат на лікування потерпілого ОСОБА_12 у період з 11 липня 2019 року по 17 липня 2019 року.

Речові докази: два оптичні диски DVD+R з відеозаписами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ухвалено залишити в матеріалах справи.

За вироком суду, 09 липня 2019 року близько 23-ї год поблизу бару на вулиці Визволителів, 62/2 у селі Кам?янка Славутського району Хмельницької області на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_10 розпочав словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_8 .

Під час конфлікту, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння умисних тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 завдав один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_8 . Від завданого ОСОБА_10 удару ОСОБА_8 утратив рівновагу та впав на асфальтобетонне покриття дороги, вдарившись задньою ділянкою голови, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, забою лобних ділянок головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні необережного тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ст.128 КК України.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просив вирок Славутського міськрайонного суду від 12 червня 2020 року скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним за ст.128 КК України, призначити основне покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки та стягнути з обвинуваченого 300 000 (триста тисяч) грн моральної шкоди, заподіяної злочином.

Не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ст.128 КК України, просив скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого через м`якість.

Звертав увагу на те, що будь-якого підтвердження того, що обвинувачений розкаюється та намагається усунути спричинену ним шкоду, в матеріалах кримінального провадження немає.

Обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу не вибачився перед потерпілим за свій вчинок, не відшкодував матеріальної або моральної шкоди в добровільному порядку.

Тому, на думку потерпілого та його представника, суд першої інстанції призначив занадто м`яке покарання.

Виходячи із засад розумності та справедливості розмір моральної шкоди має бути саме 300 000 грн, а не 40 000 грн, як визначив суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просив змінити вирок Славутського міськрайонного суду від 12 червня 2020 року, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 положення ч.1 ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Зазначав, що місцевим судом призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Також посилався на те, що потерпілий ОСОБА_8 спільно з потерпілим ОСОБА_12 діяли неправомірно, вони свідомо спровокували конфлікт зі значно молодшими за віком особами, що відпочивали біля бару, свідомо першими розпочали бійку зі свідком ОСОБА_15 . На правомірні зауваження ОСОБА_10 припинити бійку ОСОБА_8 направився у його бік, переслідуючи мету спричинити йому тілесні ушкодження.
На думку захисника, місцевим судом повною мірою не враховано обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як і досудова доповідь органу пробації, з якої випливає, що виправлення ОСОБА_10 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.
Не враховано також позитивної характеристики обвинуваченого, який є учасником бойових дій, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин уперше.
Окрім цього, захисник уважав, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням буде достатнім та справедливим.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 з аналогічних мотивів просив змінити вирок Славутського міськрайонного суду від 12 червня 2020 року та пом`якшити йому покарання через його невідповідність ступеню тяжкості злочину.
Посилався на те, що повністю визнає цивільний позов прокурора та заявлені потерпілим ОСОБА_8 матеріальні збитки, частково визнає завдану цьому потерпілому моральну шкоду, що свідчить про те, що він повною мірою усвідомлює негативні наслідки свого вчинку та має намір відшкодувати завдані потерпілим та медичним закладам збитки.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та узагальнених доводів апеляційних скарг; пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 на підтримання своєї апеляційної скарги та в заперечення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника; у режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_11 на підтримання їхніх апеляційних скарг з викладених у них мотивів та їх заперечення проти апеляційної скарги сторони потерпілого; заперечення прокурора ОСОБА_7 проти усіх апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційним судом установлено, що 09 липня 2019 року близько 23-ї год поблизу бару на АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин ОСОБА_10 розпочав словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_8 .

Під час конфлікту, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння умисних тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 завдав один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя ОСОБА_8 . Від завданого ОСОБА_10 удару ОСОБА_8 утратив рівновагу та впав на асфальтобетонне покриття дороги, вдарившись задньою ділянкою голови, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, забою лобних ділянок головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, установлених місцевим судом і викладених у вироку, а також кримінально-правова кваліфікація його дій за ст.128 КК України (необережне тяжке тілесне ушкодження) в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не оспорюється, тому вирок у цій частині не переглядається.

Водночас колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого через його м`якість є обґрунтованими, заслуговують на увагу в цій частині.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Так, на підставі ст.65 КК України суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суд повинен виходити з усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.

У силу вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги місцевим судом не були дотримані повною мірою.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , місцевим судом враховано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , не встановлено.

Проте місцевим судом усупереч вимогам ст.65 КК України, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді одного року обмеження волі, не враховано належним чином тяжкість скоєного злочину та наслідки, що настали.

Зокрема, не враховано думку потерпілого ОСОБА_8 , який наполягав на призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у вигляді двох років обмеження волі та те, що ним зовсім не відшкодована завдана шкода.

Колегія суддів ураховує наслідки, заподіяні обвинуваченим потерпілому ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №53 від 10 вересня 2019 року, з якого вбачається, що були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, забоєм лобних ділянок головного мозку, підшкірної гематоми потиличної ділянки голови, відносяться до категорії тілесних ушкоджень тяжкого ступеня, за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Заподіяна ОСОБА_8 черепно-мозкова травма згідно із висновком лікаря-отоларинголога потягла за собою виникнення аносмії (втрата нюху) та сенсоневральної приглухуватості, які можуть бути розцінені як певний критерій втрати постійної загальної працездатності не раніше ніж три місяці після отриманих травм 09 липня 2019 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що не можуть бути визначальними у даному випадку хоча і враховуються характеристики того, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у нарколога, невропатолога і психіатра не перебуває, на обліку у центрі пробації не перебуває, проживає з бабусею та позитивно характеризується за місцем проживання, є учасником бойових дій, нагороджений грамотами за старанність, бездоганне виконання воєнного обов`язку, тверду патріотичну позицію, зразкову військову дисципліну, за професіоналізм, сміливість, розумну ініціативу, нагороджений відзнакою Президента України "За участь в Антитерористичній операції".

Відповідно до усталеної судової практики при призначенні покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При врахуванні місцевим судом пом`якшуючих покарання обставин, вони з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 злочину, його суспільної небезпечності, особи обвинуваченого, на думку колегії суддів апеляційного суду, не є такими, що істотно знизили тяжкість вчиненого злочину.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Будь-якого підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_10 покаявся та намагався усунути спричинену ним шкоду упродовж досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції немає, не містять такого підтвердження й матеріали кримінального провадження.

Ураховуючи наведене, висновок місцевого суду про призначення покарання обвинуваченому за ст.128 КК України у вигляді одного року обмеження волі не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам справедливості, обґрунтованості та особі обвинуваченого через м`якість.

Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тому обвинуваченому ОСОБА_10 слід призначити більш суворе покарання у вигляді 2 років обмеження волі, тобто, в межах санкцій, передбаченої ст.128 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 були перевірені колегією суддів та не знайшли свого підтвердження в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначеного покарання через його суворість.

Підстав же для звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, а також призначення більш м`якого покарання обвинуваченому не вбачається, оскільки відсутні обставини, які б настільки пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. При цьому посилання сторони захисту на висновок органу пробації з цього приводу про можливість виправлення засудженого без відбування покарання не можна вважати визначальним.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При вирішенні позову суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Апеляційний суд установив, що цих вимог закону при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 у кримінальному провадженні місцевим судом дотримано не повною мірою.

Зокрема, колегія суддів зазначає, що під час ухвалення рішення місцевий суд мав ретельно перевірити доводи цивільного позову з огляду на заявлений розмір компенсації моральної шкоди.

Проте, місцевий суд недостатньо врахував аргументовані пояснення потерпілого в частині обґрунтованості суми відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Також слід зазначити, що місцевий суд у вироку розгорнуто не вказав, чому вважав за необхідне частково задовольнити позов щодо стягнення моральної шкоди саме в розмірі 40 000 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги представника потерпілого в частині вирішення цивільного позову є переконливими та заслуговують на увагу.

На підставі ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Установлено, що потерпілий ОСОБА_8 переніс фізичний біль та душевні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я та протиправною поведінкою щодо нього обвинуваченого ОСОБА_10 , частковою втратою працездатності, оскільки став інвалідом ІІІ-ї групи, втратив сон, втратив можливість фізично працювати та утримувати сім`ю, втратив нормальні життєві зв`язки.

Тому слід дійти висновку, що діями обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_8 заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Факт тривалого лікування потерпілого ОСОБА_8 у ході судового розгляду не спростований. Причинний зв`язок між діями обвинуваченого та хворобою потерпілого в ході судового розгляду встановлений. У матеріалах провадження міститься висновок судово-медичної експертизи про тяжкість заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень. До позовної заяви потерпілий долучив довідку МСЕК про встановлення йому у жовтні 2019 року, тобто після заподіяння йому тілесних ушкоджень, ІІІ-ї групи інвалідності, касові чеки з аптек про придбання ліків на суму 7 884,02 коп, медичну картку амбулаторного хворого за період з 12 липня 2019 року, виписні епікризи із історії хвороби за вказаний період, у яких зазначені призначені ліки, результати обстежень, які здійснені на платній основі.

Отже, позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого витрат на лікування (матеріальної) та моральної шкоди є обґрунтованими та відповідають закону.

Колегія суддів уважає, що витрати, які стягнуті місцевим судом з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 у сумі 7 884,02 грн. на лікування підтверджуються документально, є достатніми та справедливими, а тому підлягають відшкодуванню обвинуваченим.

Воднораз колегія суддів вважає, що визначений місцевим судом розмір 40 000 грн моральної шкоди не є достатнім та справедливими, бо неповною мірою відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та характеру дій обвинуваченого ОСОБА_10 .

Так, за вказаних обставин є слушними доводи представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 з приводу того, що судом першої інстанції недостатньою мірою оцінено моральні страждання, завдані потерпілому внаслідок дій обвинуваченого, стан здоров`я та його розлади після вчинення щодо потерпілого злочину.

З огляду на вимоги розумності, виваженості та справедливості, ступінь моральних страждань потерпілого та характер протиправних дій обвинуваченого, обставини їх вчинення, колегія суддів уважає, що розмір моральної шкоди, яка має бути стягнена у відшкодування вчиненого злочину на користь потерпілого ОСОБА_8 підлягає збільшенню до 100 000 грн. При цьому враховується, що в процесі апеляційного розгляду обвинуваченим внесено на це відшкодування 8 905грн 83 коп, що підтвердив сам потерпілий ОСОБА_8 . Звідси остаточна сума цього відшкодування складає 91 094 грн. 17 коп (100 000 ? 8 905грн 83 коп).

У порядку ч.2 ст.404 КПК України цей же вирок у частині вирішення цивільного позову Шепетівської місцевої прокуратури до ОСОБА_10 зокрема, про стягнення 1 455 грн 54 коп витрат на лікування потерпілого ОСОБА_12 в період з 11 липня 2019 року по 17 липня 2019 року підлягає скасуванню і направленню для вирішення в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнена судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Установлено, що ухвалою Славутського міськрайонного суду від 16 січня 2020 року закрито кримінальне провадження №0000354 від 13 липня 2019 року в частині обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_12 від обвинувачення.

Відтак, у місцевого суду на момент ухвалення оскаржуваного вироку були відсутні підстави для вирішення вищезазначеного позову, який прокурор не підтримував, відповідно до вимог ст.ст.128, 129, 368 КПК України.

Таким чином, вирок місцевого суду підлягає скасуванню на підставі ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до положень п.2 ч.1 ст.420 КПК України через необхідність застосування більш суворого покарання та ч.1 ст.421 КПК України через необхідність збільшення сум, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2020 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання та розв`язання цивільних позовів скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ст.128 КК України покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_10 щодо відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 91 094 грн 17 коп моральної шкоди.

Цей же вирок у частині вирішення цивільного позову Шепетівської місцевої прокуратури до ОСОБА_10 про стягнення 1 455 грн 54 коп витрат на лікування потерпілого ОСОБА_12 в період з 11 липня 2019 року по 17 липня 2019 року скасувати і направити для вирішення в порядку цивільного судочинства до суду першої інстанції.

Початок строку відбування покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3