Справа № 202/2078/19
Провадження № 1-кс/202/477/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0001270 від 09.10.2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09.01.2019 року в рамках кримінального провадження № 0001270 від 09.10.2018 року (справа № 202/7130/18, провадження № 1-кс/202/198/2019) на нерухоме майно (нежитлове приміщення), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2017 року.

Клопотання про скасування арешту майна обґрунтоване тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001270 від 09.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09.01.2019 року був накладений арешт на належне йому на праві власності нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження, розпорядження та забороною вчинення будь-яких дій щодо цього майна.

Накладаючи арешт, слідчий суддя виходив з того, що нерухоме майно могло бути набутим кримінально-протиправним шляхом, є речовим доказом і може бути відчужене, у зв`язку з чим вважав, що обмеження права власності на етапі досудового розслідування відповідає завданню кримінального провадження.

ОСОБА_3 зазначає, що постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 15.04.2020 року кримінальне провадження № 0001270 від 09.10.2018 року було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Отже, посилаючись на те, що у зв`язку із закриття кримінального провадження потреба в подальшому арешті нерухомого майна відпала, подальше обмеження його права власності є неправомірним, ОСОБА_3 просить скасувати накладений арешт.

Власник майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання в його відсутність.

Представник СУ ГУНП в Дніпропетровській області та Дніпропетровської обласної прокуратури в судове засідання не з`явилися, про розгляд клопотання були повідомлені належним чином.

При цьому начальником відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області на адресу суду був наданий лист, в якому повідомлено, що 15.04.2020 року кримінальне провадження № 0001270 від 09.10.2018 року закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, про що надано відповідний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001270 від 09.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09.01.2019 року в рамках даного кримінального провадження був накладений арешт позбавлення права на відчуження, розпорядження та заборонено будь-які дії щодо ряду нерухомого майна, зокрема нерухомого майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, власник ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів клопотання, зокрема наданого СУ ГУНП в Дніпропетровська витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 28.01.2021 року кримінальне провадження № 0001270 від 09.10.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України закрито 15 квітня 2020 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, на час розгляду слідчим суддею клопотання про скасування арешту майна постанова слідчого про закриття кримінального провадження не скасована та є чинною.

Разом із тим, питання про скасування арешту майна під час досудового розслідування не було вирішено.

Розглядаючи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя враховує, що відповідно до статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження і одним із таких заходів є арешт майна.

За положеннями частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, частиною другою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у пункті 52 постанови від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19, провадження № 14-516цс19, питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому ст. 174 цього Кодексу.

Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з долученою до клопотання копією договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю ФІРМА «ТЕХНОКОМ» та ОСОБА_3 , нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України також визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Як слідує зі змісту ухвали слідчого судді від 09.01.2019 року, накладаючи арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що належить заявнику, слідчий суддя виходив того, що воно відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки могло бути набутим кримінально-протиправним шляхом, є речовим доказом і може бути відчужене, а тому обмеження права власності на етапі досудового розслідування відповідає завданню кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 року зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, між суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчий суддя звертає увагу, що на час розгляду клопотання про скасування арешту майна будь-які об`єктивні підстави вважати право власності заявника набутим неправомірно відсутні.

Так, статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, слід зауважити, що, вирішуючи питання про скасування арешту, накладеного в рамках кримінального провадження з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя не повинен вдаватися до оцінки правомірності набуття права власності, а має визначити лише чи є підстави для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що кримінальне провадження № 0001270, в рамках якого був накладений арешт на нерухоме майно, закрито постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 15.04.2020 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, зазначена постанова є чинною, слідчий суддя приходить до висновку, що на сьогодні у держави немає законних підстав для подальшого обмеження права власності чи володіння майном у порядку кримінального судочинства. У зв`язку із закриттям кримінального провадження потреба у подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання можливо задовольнити, скасувавши арешт (позбавлення права на відчуження, розпорядження та заборону будь-яких дій) нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що був накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 січня 2019 року.

На переконання слідчого судді, скасуванням арешту цього майна не будуть порушені чиї-небудь права, оскільки правових підстав для його подальшого перебування під арештом немає у зв`язку із закриттям кримінального провадження та в разі виникнення спору щодо права на це майно заінтересовані особи не позбавлені можливості вимагати вжиття заходів забезпечення в порядку інших видів судочинства.

Керуючись ст. ст. 174, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001270 від 09.10.2018 року задовольнити.

Скасувати арешт - позбавлення права на відчуження, розпорядження та заборону будь-яких дій щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що накладені ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 9 січня 2019 року (справа № 202/7130/18, провадження № 1-кс/202/198/2019).

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1