Справа № 183/5359/20
№ 1-кп/183/1556/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження 0000983 за обвинуваченням :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хутірське, Петриківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, маючого середньо-спеціальну освіту, військовослужбовця військової служби за контрактом, у військовому званні «старший солдат» військової частини НОМЕР_1 , на посаді навідника 3 танкового взводу танкової роти, проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого, -
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

22 листопада 2019 р. наказом №331 командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 зарахованого до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду навідника 3 танкового взводу танкової роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Старший солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, свято і непорушно додержуватися Конституції України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» ОСОБА_3 , проходить службу у особливий період.
04 грудня 2019 року старший солдат ОСОБА_3 діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
23 вересня 2020 р. старший солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення, припинено.
Таким чином, 04 грудня 2019 р. старший солдат ОСОБА_3 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за межами військової частини по 23 вересня 2020 р.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав, щиро кається та готовий нести кримінальну відповідальність передбачену законом.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Суд, дослідивши кримінальне провадження в межах пред`явленої підозри, зберігаючи неупередженість і об`єктивність, не виходячи за межі пред`явлено обвинувачення, яке прокурор підтримав у суді, вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Суд встановив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим, готовністю підлягати кримінальній відповідальності, а також те, що він є учасником бойових дій.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.
Однак, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі та відповідно до ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.
Копії вироку видати прокурору, обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1