Справа № 727/6577/17
Провадження № 1-в/727/134/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

представника Чернівецького СІЗО ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці заяву адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , засудженого вироком Шевченківського районного суду м.Черніві від 16.08.2018 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:
До Шевченківського районного суду м.Чернівці звернулась адвокат ОСОБА_6 з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 . Вказану заяву мотивує тим, що вироком Шевченківського районного суду м.Черніві від 16.08.2018 року ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі та перебуває у Чернівецькому СІЗО з 13.03.2018 року по даний час та відбув 2/3 строку покарання. Одразу після прибуття в установу виконання покарань засуджений виявив бажання працювати та наказом №17 від 28.03.2018 року був працевлаштований до навчально-виробничої майстерні.

Вказує, що за час відбування покарання в установі ОСОБА_5 зарекомендував себе позитивно, до виконання своїх обов`язків ставиться відповідально, своєчасно та добросовісно їх виконує. Стягнень не має. Також ОСОБА_5 тричі заохочувався адміністрацією установи.

Вказує, що засуджений у зверненні до представників установи стриманий та ввічливий, законні вимоги виконує, на заходи виховного та профілактичного характеру реагує цілком позитивно. В індивідуальних бесідах відвертий.

Крім цього, захисник посилається на те, що ОСОБА_5 має неповнолітню дитину, є одруженим.

На основі викладеного, просять суд звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання умовно-достроково.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та просив відмовити в задоволенні заяви за безпідставністю.

Засуджений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні просили подану заяву задовольнити, звільнити ОСОБА_5 умовно-достроково від відбування покарання.

Представник ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання. Вказав, що ОСОБА_5 був звільнений від виконання трудових обов`язків в установі за власним бажанням, оскільки відмовився працювати. Вважав, що ОСОБА_5 своєю поведінкою на даний час не виправився. Просив відмовити в задоволенні заяви адвоката.

Заслухавши думку прокурора, засудженого, захисника, представника Чернівецького СІЗО, а також дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заява до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Черніві від 16.08.2018 року ОСОБА_5 був засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі. Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.10.2018 року вирок Шевченківського районного суду м.Черніві від 16.08.2018 року було змінено та зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання перебування його під вартою з 13 березня 2018 року по день набрання вироку законної сили. Постановою Верховного Суду від 12.11.2019 року на підставі ч.5 ст.72 КК України було зараховано ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13.03.2018 року по 16.10.2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З 13.03.2018 року ОСОБА_5 перебуває в Чернівецькому СІЗО.

Як вбачається з матеріалів заяви, на час звернення до суду засуджений відбув 2/3 строку покарання, до закінчення відбуття строку покарання залишилось 1 рік 4 місяці 13 днів.

Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 за час перебування в Чернівецькому СІЗО адміністрацією установи неодноразово заохочувався.

Також, з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що наказом начальника установи №17 від 28.03.2018 року ОСОБА_5 був зарахований до числа робітників навчально-виробничої майстерні установи.

Разом з тим, наказом начальника установи №222/ОД-20 від 22.06.2020 року ОСОБА_5 був виключений з числа робітників господарської обслуги установи у зв`язку з відсутністю бажання працювати. Про наведене також свідчить наявна в особовій справі засудженого заява ОСОБА_5 .

При цьому, згідно Витягу з рішення комісії установи з розгляду заяв (аркуш особової справи 160) ОСОБА_5 було відмовлено у задоволенні заяви про застосування пільг, передбачених ст.82 КК України, а саме заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, у зв`язку з тим, що під час відбування покарання ОСОБА_5 лише «стає на шлях виправлення».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Отже, з вищевикладеного слід прийти до висновку, що для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання необхідно дві нерозривно взаємопов`язані умови: 1) сумлінна поведінка; 2) ставлення до праці, яким засуджений довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого має бути врахована за весь час відбування покарання.

При вирішенні питання про застосування відносно особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування ним встановленої частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Таким чином, за наведених обставин суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст.81 КК України - умовно-дострокового звільнення від покарання на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, оскільки засуджений ОСОБА_5 відбуваючи покарання за ряд умисних злочинів невеликої та середньої тяжкості, перебуваючи в Чернівецькому СІЗО постійно не працював, відмовився в подальшому працювати, а тому не довів, що став на шлях виправлення.
При цьому, про той факт, що засуджений своєю поведінкою ще не виправився, свідчить і витяг з рішення комісії установи з розгляду заяв, наявний в матеріалах особової справи.
Крім цього, суд враховує і ту обставину, що як ствердив сам засуджений в судовому засіданні, цивільні позови потерпілих згідно вироку суду ним не сплачені та шкода, завдана вчиненими злочинами не відшкодована. При цьому, сам факт подання ОСОБА_5 до установи під час розгляду судом даної справи заяви про бажання відправити кошти потерпілим, на думку суду, не може свідчити про відшкодування цивільних позовів потерпілих.
Вказані обставини в їх сукупності не свідчать про глибокі зміни у свідомості засудженого та вказують виключно про ситуативний характер поведінки засудженого.
Таким чином, враховуючи, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, не відшкодував завдану ряду потерпілих матеріальну шкоду, у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 слід відмовити.

На підставі ст. 81 КК України та керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена на протязі 7 днів з моменту її оголошення в Чернівецький апеляційний суд через Шевченківський районний суд м.Чернівці, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

СУДДЯ: