КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного судового провадження у кримінальному провадженні № 0003197 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - кожного - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Подільським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0003197 по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - кожного - за ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що у невстановлений час у невстановленому місці у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням до житла, після чого вони вступили між собою у попередню злочинну змову. Реалізуючи свій злочинний умисел, 16 серпня 2018 року близько 12 год. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 прибули на автомобілі ВАЗ2105 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 та який належить ОСОБА_10 до 2 під`їзду багатоповерхневого будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вийшли з автомобіля та піднялись на восьмий поверх вказаного будинку, а ОСОБА_9 , якому про умисел вчинити крадіжку останні двоє нічого не повідомляли, залишився в автомобілі. Перебуваючи на восьмому поверсі будинку ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 підійшли до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та, переконавшись в тому, що за їх злочинними діями ніхто сторонній не спостерігає, а власники квартири відсутні дома, за допомогою заздалегідь заготовлених відмичок, шляхом відкриття замків вхідних дверей, проникли до приміщення вищевказаної квартири, де повторно таємно викрали майно, належне ОСОБА_11 , на загальну суму 33213, 17 коп., яке перенесли до автомобіля, в якому перебував ОСОБА_9 , однак, невдовзі були затримані працівниками поліції, а викрадене майно було вилучено.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 20 листопада 2020 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 22:00 год. до 08: 00 год.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 послався на те, що він більше 2 років перебуває під вартою в Київському СІЗО, вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, необґрунтовані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги з посиланням на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, на утриманні має неповнолітню дитину, що свідчить про наявність сталих соціальних зв`язків та відсутність ризиків, прокурора, який, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, згідно з перебігом судового засідання, зафіксованому на технічному носії інформації, у судовому засіданні головуючим у порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, на обговорення учасників судового розгляду поставлено питання про доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Під час судового розгляду прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, а інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки наявні ризики переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, враховуючи, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, починаючи з 2002 року, останній раз судимий у 2015 році, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого на даний час обвинувачується ОСОБА_5 , вчинений під час іспитового строку за попереднім вироком, у ОСОБА_5 відсутні міцні соціальні зв`язки, місце проживання у м. Києві.

Захисник заперечував проти продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що відсутні мінімальні ризики, оскільки ОСОБА_5 страждає на тяжку хворобу, має на утриманні малолітню дитину, він одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому вважав за доцільне змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт.
Обвинувачені підтримали думку захисника.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 20 листопада 2020 року.
Суд мотивував своє рішення тим, що, враховуючи конкретні обставини справи, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, переховуватись від суду, а також те, що є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчинення особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину, з тією метою, що особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, постала перед компетентними органами.

З висновком суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою погоджується й колегія суддів.

Відповідно до матеріалів контрольного провадження питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винуватим, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК Українитримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:.. до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з наявними у справі даними, ОСОБА_5 неодноразово раніше судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів. На даний час відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинено під час іспитового строку за попереднім вироком та яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі понад 3 років.

Вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, наявні у матеріалах контрольного судового провадження, свідчать про наявність, у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обґрунтованих ризиків вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також переховування обвинуваченого від суду.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, що спростовує доводи апеляційних скарг про відсутність при вирішення питання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту про наявність стали соціальних зв`язків у обвинуваченого, що підтверджується даними про наявність у обвинуваченого дружини, з якою останній перебуває у зареєстрованому шлюбі, наявність на утриманні малолітньої дитини, те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, а також наявність тяжкої хвороби в обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вказані обставини, з урахуванням встановленого, на даний час не зменшують наявні ризики.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому апеляційна скарга обвинуваченого до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, до 20 листопада 2020 року, - залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3