ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/253/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/201/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.186, ч.1 ст.187 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку 30 вересня 2020 р. кримінальне провадження № 0000031 від 06.02.2019 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жолоби Кременецького району Тернопільської обл., без постійного місця проживання

засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України на 6 (шість) років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 187 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з 25 січня 2019 року.

Вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень вартості проведеної судово-дактилоскопічної експертизи № 1.4-100/19 від 08 лютого 2019 року; 1001 (одну тисячу одну) гривень вартості проведеної судово-дактилоскопічної експертизи № 1.4-189/19 від 14 березня 2019 року; 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривень вартості проведеної судово-товарознавчої експертизи № 6.1-279/19 від 13 березня 2019 року; 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень вартості проведеної судово-товарознавчої експертизи № 6.1-218/19 від 28 лютого 2019 року.

Справа розглянута за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах:
- захисник ОСОБА_6 просить вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 скасувати.

Постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 та ч. 1 ст. 187 КК України за відсутності в його діях складу та події кримінального правопорушення та закрити кримінальне провадження стосовно нього.

Так, сторона захисту не погоджується з наведеними доказами, які не є належними та допустимими, виходячи з наступних обставин:

- заява про вчинене кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_9 написана ОСОБА_10 , який є свідком, а не потерпілим; дана заява зареєстрована лише 06.02.2019 - більше ніж через два тижні після крадіжки. Тобто виникає питання, чи взагалі потерпіла мала намір звертатись в поліцію і чи дану крадіжку вчинив саме ОСОБА_5 .

В ході проведення огляду місця події за місцем проживання сім`ї ОСОБА_11 06.02.2019 зазначено, що вилучено дві сумочки та 4 (чотири) папілярних узори пальців рук. Проте, в протоколі огляду місця події жодним чином не зазначено, звідки та ким вилучено вказані папілярні узори пальців рук, в той час як в додатку до протоколу ОМП від 06.02.2019 вказано прізвище учасника слідчої дії - ОСОБА_12 .. Крім того, в даному протоколі ОМП від 06.02.2019 зазначено, що проводилось фотографування за допомогою цифрового фотоапарату «Олімпус», при цьому фототаблиця до даного протоколу не долучена.

Не відповідає дійсності заява потерпілої ОСОБА_9 від 08.02.2019 про видачу працівникам поліції двох сумок, які, якщо вірити протоколу ОМП від 06.02.2019, вже були вилучені.

Щодо протоколу огляду вказаних жіночих сумочок, захист звертає увагу на те, що після їхнього огляду з даними сумками зробила слідча - чи помістила в сейф-пакети, чи опечатала.

Разом з тим у висновку експерта № 6.1-218/19 від 27.02.2019 вказано, що дані сумки надійшли на дослідження в сейфпакеті. З цього випливає, що слідча порушила порядок проведення слідчої дії - огляд предмета. Крім того, вказані сумки повернуті потерпілій ОСОБА_9 , а тому шкода їй не спричинена, про що потерпіла ОСОБА_9 особисто звернула увагу суду під час дачі показань у судовому засіданні.

Надалі в ОСОБА_5 в порушення права на захист були відібрані папілярні узори пальців рук без ознайомлення його з постановою про відібрання папілярних узорів пальців рук, що теж є порушенням ст. ст. 20, 52 КПК України. Оскільки ОСОБА_5 на час відібрання у нього папілярних узорів пальців рук перебував під вартою в межах іншого кримінального провадження, в якому вже був залучений захисник, слідча не мала права без належного письмового дозволу, на думку захисту, проводити слідчі дії з ним та без участі захисника.

Висновок експерта від 14.03.2019 № 1.4-189/19 не може братись до уваги як доказ, оскільки проводився по речах та відповідності виявлених на них відбитків пальців рук, які вилучені слідчим без належних повноважень та без залучення захисника.

Також, на думку захисту, не може братись до уваги заява ОСОБА_5 про зізнання у вчиненні злочину, оскільки при написанні такої заяви захисник був відсутній і йому не було роз`яснено усіх прав та обв`язків, що також порушує його право на захист.

Що стосується засудження обвинуваченого за розбій, сторона захисту не погоджується із наведеними доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, виходячи з наступних обставин:

Як випливає з протоколу прийняття усної заяви у ОСОБА_13 від 24.01.2019, остання жодного разу не вказала значення інформації, викладеної в даному протоколі. Тобто зазначено лише факт вчинення відносно неї кримінального правопорушення, однак вона жодного разу не зазначає, що: «Прошу притягнути до кримінальної відповідальності незнайомого мені чоловіка, який...», що не відповідає змісту та порядку написання такої заяви.

Як зазначено в гарантійному талоні на телефон моделі HUAWEI P8 LITE, він є золотистого кольору 2017 року випуску, однак в ньому не вказано прізвища особи, яка придбала цей телефон, дати, коли він придбаний, що ставить під сумнів слова потерпілої ОСОБА_13 про наявність у неї такого телефону. Також незрозумілим чином, як наголошується у скарзі, даний гарантійний талон долучений до матеріалів кримінального провадження, адже ні протоколом добровільної видачі потерпілою, ні іншим чином даний документ не вилучався.

Щодо протоколу затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, то справді фактичний час затримання є 11 год. 30 хв., що співпадає із показаннями ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_14 , а не 16 год. 00 хв. Тому даний протокол складений з порушенням ст. 208 КПК України та не відповідає дійсності, про що було нами вказано в даному протоколі затримання.

Щодо протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_13 особи для впізнання від 25.01.2019, то вказана слідча дія була проведена повністю з порушенням ст. 228 КПК України, а саме: в протоколі не вказані усі службові особи, які брали участь у слідчій дії, фізіологічні ознаки статистів значно відрізнялись від фізіологічних ознак ОСОБА_5 , що і зробило простішою процедуру впізнання для потерпілої. Зауваження захисника слідчим до уваги не брались, що свідчить про байдужість та легковажність проведення досудового розслідування в цілому. Саме завдяки підказці працівника поліції, який не вказаний в даному протоколі і який протягом слідчої дії стояв поруч біля потерпілої ОСОБА_13 , остання змогла впізнати ОСОБА_5 .

Щодо протоколу ОМП, то жодних слідів взуття чи інших доказів, окрім двох поліетиленових стаканчиків та недопалку цигарки, яких багато на залізничному вокзалі в смт. Підволочиськ, вилучено не було. Сліди пальців рук на поліетиленових стаканах, які надалі були виявлені в ході проведення дактилоскопічної експертизи, свідчать лише про факт перебування ОСОБА_5 на залізничному вокзалі смт. Підволочиськ. Однак в суді стороною обвинувачення не було надано доказів, коли дані стакани могли появитись на залізничному вокзалі - один день перед цим чи кілька днів перед датою вчинення кримінального правопорушення. Не встановлено, з якою періодичністю на залізничному вокзалі смт. Підволочиськ вивозять сміття. Інших біологічних слідів па вказаних стаканах та недопалку цигарки виявлено не було.

Щодо речей, які ОСОБА_13 добровільно видала для проведення відповідних експертиз, то в порядку ч. 3 ст. 290 КПК України стороні захисту для ознайомлення надано не було, і відповідно вони (речові докази) є очевидно недопустимими та братись судом до уваги не можуть.

Щодо протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.01.2019, то дана слідча дія проводилась також з порушенням ст. 228 КПК України, а саме проводилась в багатолюдному місці на території залізничного вокзалу. Статисти значно відрізнялись від ОСОБА_5 за зовнішніми фізіологічними ознаками. Крім того, ОСОБА_5 перед проведенням слідчої дії був у наручниках і свідок ОСОБА_15 із свого робочого місця бачила його в такому вигляді, коли той проходив до статистів повз неї. А тому особливих труднощів при впізнанні ОСОБА_5 це не склало. Та попри всі ці порушення свідок ОСОБА_15 не змогла ствердно та впевнено вказати на ОСОБА_5 . Свідок вказала, що мимохідь бачила зі спини особу в чорному (темному одязі), яка перебувала на вулиці. Тому говорити про те, що свідок ОСОБА_15 впізнала ОСОБА_5 як особу, яка 24.01.2019 близько 22:00 год. перебувала на території залізничного вокзалу смт. Підволочиськ разом із потерпілою ОСОБА_13 , не можна. І тому даний протокол впізнання від 28.01.2019 не може бути доказом вини ОСОБА_5 .

Щодо протоколу огляду речових доказів від 25.01.2019, а саме жіночої сумочки ОСОБА_13 та двох поліетиленових стаканчиків, то на початку протоколу не вказано, чи бере участь у даній слідчій дії спеціаліст при огляді, однак в кінці протоколу як учасник вказаний ОСОБА_12 . Ким являється вказана особа і що це за учасник даної слідчої дії в протоколі не зазначено, також вказаній особі не роз`яснено його прав та обов`язків. А це в свою чергу тягне за собою недотримання ст. ст. 71-72 КПК України, при умові якщо припустити що це був все ж гаки спеціаліст. Крім того, як вбачається з даного протоколу, огляд даних речей проводив слідчий ОСОБА_16 , впізнання особи проводив слідчий ОСОБА_17 відібрання експериментальних взірців проводив ОСОБА_18 . Однак постанова про створення групи слідчих та визначення старшого групи була винесена лише 30.01.2019, а тому усі слідчі дії, які проводились у період з 25.01.2019 по 29.01.2019 включно, є незаконними та такими, що проводились в порушення ст. ст. 39, 40 КІ1К України.

Крім того, було порушено право на захист ОСОБА_5 при відборі зразків для експертного дослідження. Адже захисника залучили лише після відбору таких зразків, належним чином не надавши йому змогу зрозуміти суть таких дій з боку працівників поліції.

Висновок експерта від 08.02.2019 № 1.4-100/19 не може братись до уваги як доказ, оскільки проводився по речах та відповідності виявлених на них відбитках пальців рук, які вилучені не тим слідчим та без залучення спеціаліста, який би міг правильно та у відповідності до КПК України вилучати такі сліди, при цьому на даному речовому доказі відсутні сліди пальців рук потерпілої.

З аналогічних підстав не можуть братись до уваги як докази висновки експертів №№ 45 та 46 від 06.02.2019. Щодо висновку експерта № 47 від 15.02.2019, то в ньому підтверджено лише факт наявності крові на одязі ОСОБА_13 , що є логічним при пораненні, яке в неї було зафіксоване. Поряд з цим ні на одязі, ні на руках ОСОБА_5 жодних слідів крові потерпілої ОСОБА_13 чи залишків крові виявлено не було.

Щодо висновку експерта № 6.1-279/19 від 13.03.2019, то він також не може братись судом до уваги, оскільки за основу бралась лише середня можлива ринкова вартість вказаної вище моделі телефону, а не вартість конкретного телефону, який був в наявності у потерпілої, без врахування всіх можливих дефектів (якщо б такі мали місце), що в свою чергу знижує вартість телефону. Тому даний висновок базується лише на припущеннях, що є неприпустимим при вирішенні питання спричинення майнової шкоди.

Щодо інформації, отриманої з ПРАТ «Київстар», телефонний номер, який належить потерпілій ОСОБА_13 , знаходився в межах дії вишки, що в смт. Підволочиськ. Даний факт свідчить лише про те, що потерпіла справді перебувала 24.01.2019 в смт. Підволочиськ та мала, ймовірно, якийсь телефон, який могла загубити, не помітивши цього.

Щодо протоколу слідчого експерименту та відеозапису до даного протоколу, захист зауважує, що потерпіла ОСОБА_13 показала стежку та залізничну колію, якою вона йшла вперше в темну пору доби, із незнайомим (з її слів) чоловіком. Попри це все, потерпіла ОСОБА_13 не змогла чітко показати, як їй нанесли тілесне ушкодження (механізм і спосіб) та чим саме. Слідчий ішов весь час попереду потерпілої, оперативний працівник підказував напрям руху.

Також просить звернути увагу на протокол огляду місця події від 25.01.2019 за місцем проживання ОСОБА_5 в смт. Підволочиськ - будинок свідка ОСОБА_14 . Адже дана слідча дія проводилась близько 11:00 год. ранку, що відповідає твердженню ОСОБА_5 про те, що його фактичний час затримання є 11:00 год., - час, коли працівники поліції прийшли оглядати помешкання, в якому прожинав ОСОБА_5 . В ході огляду місця події жодних речей, в тому числі телефону золотистого кольору модель HUAWEY P8 LITE, зарядного пристрою, гаманця з грошовими коштами, банківською карткою, студентським квитком па ім`я ОСОБА_13 виявлено та вилучено не було.

Свідок ОСОБА_14 не міг дати чітких та послідовних показів щодо того, чи відлучався ОСОБА_5 24.01.2019 з його дому, чи приносив він додому якийсь телефон 24.01.2019. Однак даний свідок чітко та впевнено вказав, що приблизно за тиждень до 24.01.2019 він бачив у ОСОБА_5 телефон чорного кольору із тріснутим екраном. За характеристиками він не співпадає з телефоном ОСОБА_13 . Потерпіла вказала під час свого допиту, що її телефон був цілий та неушкоджений.

Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 № 7 (зі змінами) зазначено, що, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначене обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України не відповідає особі обвинуваченого та його показанням, даними у судовому засіданні.

Вважає, що, призначаючи покарання, Збаразький районний суд неналежним чином врахував усі обставини, досліджені під час судового розгляду, не взяв до уваги доводи сторони захисту та не звернув уваги на розбіжності, наведені стороною захисту, а, головне, на відсутність речових доказів, які мають важливе значення при обранні ОСОБА_5 покарання.

За час проведення досудового розслідування ОСОБА_5 вже багаторазово пошкодував про скоєні ним раніше кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. Адже саме через минулі свої вчинки про ОСОБА_5 формується неправильна думка, що не дає йому належної підтримки та допомоги оточуючих людей. Підстав вчиняти вказані кримінальні правопорушення у ОСОБА_19 не було.

Крім того, як зазначив захисник, в нього виникає сумнів щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_5 за фактом грабежу стосовно ОСОБА_9 . Адже потерпіла ОСОБА_9 не бачила, що саме ОСОБА_5 викрадав у неї жіночі сумочки, їхню відсутність вона виявила через деякий час, що свідчить про крадіжку її жіночих сумок, а також те, що вона не бачила особи, що вчиняла таку крадіжку.

Щодо характеризуючих особистість обставин, то ОСОБА_5 раніше судимий, за місцем проживання характеризується незадовільно.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави визнати ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду щодо нього скасувати, дослідивши обставини справи та речові докази, здобуті у справі.

Вважає вирок місцевого суду незаконним та необгрунтованим.

В основу обвинувального вироку, на його думку, були покладені докази, які не доводять його вину, в тому числі це стосується показань свідків, потерпілих, висновків судових експертиз, протоколів, які він просить дослідити повторно та прийняти законне та обгрунтоване рішення, оскільки вирок суду не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно вироку суду, 20 січня 2019 року приблизно о 22 годині 10 хвилин ОСОБА_5 , через відчинену вхідну браму зайшов на територію господарства ОСОБА_10 , що по АДРЕСА_1 , де надалі, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, через незачинені на замок вхідні двері проник в приміщення житлового будинку ОСОБА_10 з метою викрадення товарно-матеріальних цінностей. Надалі злочинні дії ОСОБА_5 побачила ОСОБА_9 , яка словесно намагалась його зупинити, однак він, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер і значення своїх дій, шляхом вільного доступу, з метою заволодіння чужим майном, повторно, відкрито, в присутності ОСОБА_9 , викрав дві жіночі сумки: одну - з маркуванням «Velina Fabbiano» вартістю 567,50 грн., другу - з маркуванням «Diary Klana Fashion Bags Paris» вартістю 300 грн., які належали ОСОБА_9 . Після цього ОСОБА_5 , незважаючи на те, що потерпіла намагалась його зупинити, з місця скоєння злочину з викраденим зник, спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 867,50 грн.

Крім того, 24 січня 2019 року приблизно о 19 годині 45 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи на залізничному вокзалі, що по вул. 22 Січня, 20 в смт. Підволочиськ Тернопільської області, в ході спілкування із ОСОБА_13 , шляхом обману відвів її на ділянку місцевості поблизу території с.Супранівка Підволочиського району Тернопільської області, а саме на відстань близько 200 метрів в сторону від електроопори № 64, де переконавшись що за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер і значення своїх дій, з метою заволодіння чужим майном, наніс ОСОБА_13 заздалегідь підготовленим ножем, яким мав із собою, один удар в область поперекової ділянки спини, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани поперекової ділянки, яка за ступенем тяжкості належить до легкого з короткочасним розладом здоров`я тілесного ушкодження. Коли ОСОБА_13 на вимогу ОСОБА_5 ставила свою сумку на землю, то зловила лівою рукою ніж, що знаходився в його руках, внаслідок чого отримала рану 2-го пальця лівої кисті, яка за ступенем тяжкості належить до легкого з короткочасним розладом здоров`я тілесного ушкодження.

Надалі ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, скориставшись тим, що потерпіла не могла чинити спротиву внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, відкрито викрав належний їй мобільним телефоном марки «Huawei» P8 Lite 2017 модель «PRA-LA1» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із футляром, який знаходився в кишені її куртки, зарядним пристроєм до мобільного телефону, навушниками, гаманцем в якому були 250 грн. та картка «ПриватБанку» № НОМЕР_3 та студентським квитком на ім`я ОСОБА_13 , які знаходились в належній їй сумці. Із вказаним викраденим майном ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 3610 грн.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які просять задовольнити їхні апеляційні скарги з наведених в них мотивів, прокурора, який просить вирок суду залишити без змін, ознайомившись з доводами апеляційних скарг та матеріалами кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_5 вчинив грабіж, поєднаний з проникненням у житло, повторно, та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоровя особи, яка зазнала нападу.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України.

На підтвердження встановлених обставин у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема, ч. 3 ст. 186 КК України, суд у вироку навів показання потерпілої ОСОБА_9 та показання свідка ОСОБА_10 , які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, протокол заяви про вчинення кримінального правопорушення, дані протоколу огляду місця події від 06 лютого 2019 р., протоколу огляду викрадених речей жіночих сумочок, що належать потерпілій ОСОБА_9 , висновок судово-товарознавчої експертизи №6.1-218/19 від 27.02.19 щодо вартості сумок; висновок судово-дактилоскопічної експертизи №1.4-189/19 від 14.03.19, згідно якого два сліди папілярних узорів пальців рук, вилучені з приміщення житлового будинку ОСОБА_10 , належать ОСОБА_5 ..

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об"єктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції щодо засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України дотримані не були, і вирок стосовно обвинуваченого суд ухвалив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення з огляду на наступне.

Так, частиною третьою ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

З п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України слідує, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до п.п. 17, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Колегія суддів вважає, що вказаним вимогам закону вирок суду першої інстанції щодо засудження ОСОБА_5 за грабіж не відповідає.

Так, з метою перевірки доводів апеляційних скарг судом апеляційної інстанції за клопотанням як прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 , так і сторони захисту відповідно до вищенаведеного, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 404 КПК (межі перегляду судом апеляційної інстанції) було повторно досліджено обставини, встановлені під час кримінального провадження, зокрема, допитана потерпіла ОСОБА_9 , протокол огляду місця події від 06 лютого 2019 р., відповідно до якого місцем події є житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 ; протокол огляду викрадених сумочок від 08 лютого 2019 р.; висновок судово-товарознавчої експертизи № 6.1-218/19 від 27 лютого 2019 р.; висновок судово-дактилоскопічної експертизи № 1.4-189/19 від 14 березня 2019 року, згідно якої два сліди пальців рук, вилучені з приміщення житлового будинку ОСОБА_10 , належать ОСОБА_5 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у протоколі огляду місця події від 06.02.2019, складеному по епізоду вчинення грабіжу щодо потерпілої ОСОБА_9 за участю власника приміщення ОСОБА_10 , зазначені поняті ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .

При цьому в протоколі наявні відомості лише про те, що під час огляду виявлено папілярні узори слідів пальців рук та не міститься відомостей про послідовність всіх дій під час проведення обшуку, а також взагалі відсутні будь-які відомості щодо упакування вилучених предметів.

Водночас у додатку до протоколу ОМП від 06.02.2019, де, на відміну від протоколу ОМП, зазначено, де саме були вилучені відбитки пальців рук, окрім понятих вказано прізвище ще одного учасника слідчої дії ОСОБА_12 .

Тобто, як вбачається із судових рішень та матеріалів кримінального провадження, що при проведенні огляду місця події приймав участь лише слідчий в присутності двох понятих, передбачені законом відомості про ОСОБА_12 відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 104 КПК України вступна частина протоколу повинна містити відомості зокрема про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання), описова частина протоколу повинна містити відомості про послідовність дій.

Частина 5 ст. 105 КПК України передбачає, що додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також посвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

За ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Оцінюючи як доказ зазначений вище протокол огляду місця події, який колегія суддів вважає за необхідне визнати недопустимим, відтак з огляду на його недопустимість, колегія суддів зазначає, що слідство порушило вищенаведені вимоги процесуального закону, а суд не дав цьому факту належну оцінку, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і тягне за собою визнання як недопустимих похідних доказів, зокрема висновку судово-дактилоскопічної експертизи №1.4-189/19 від 14.03.19, згідно якого два сліди папілярних узорів пальців рук, вилучені з приміщення житлового будинку ОСОБА_10 , належать ОСОБА_5 і, як наслідок, скасування судового рішення.

Більш того, як вбачається з вироку, суд в мотивувальній частині лише перерахував докази вчиненого грабежу, які дослідив під час розгляду кримінального провадження, однак не всім доказам надав належну оцінку, що ставить під сумнів висновки суду.

З матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції обмежився лише допитом обвинуваченого і потерпілої ОСОБА_9 та дослідженням матеріалів кримінального провадження, не надавши жодної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину у цьому епізоді не визнав, пояснивши, що даного злочину не вчиняв.

Як потерпіла ОСОБА_9 , так і свідок ОСОБА_10 , який є чоловіком останньої, в судовому засіданні місцевого суду відповідно пояснили, що потерпіла бачила лише силует худорлявого чоловіка, одітого в темний одяг, який щось взяв з коридору і втік, а ОСОБА_10 пішов за ним вже по слідах на снігу, де в парку знайшов дві викрадені сумки.

Аналогічні показання потерпіла ОСОБА_9 надала в судовому засіданні апеляційного суду.

Враховуючи, що такі докази, як протокол огляду викрадених речей жіночих сумочок, що належать потерпілій ОСОБА_9 , висновок судово-товарознавчої експертизи №6.1-218/19 від 27.02.19 щодо вартості сумок не є достатніми доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України, а решта доказів апеляційним судом визнані недопустимими, про що зазначено вище, вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 в частині його засудження за ч. 3 ст. 186 КК України підлягає до скасування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Згідно зі ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Доводи обвинуваченого і захисника про невідповідність висновків суду щодо засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України фактичним обставинам справи з огляду на викладені вище обставини є обґрунтованими, а тому апеляційні скарги в цій частині підлягають задоволенню.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 2, 9, 17, 368, 370, 373 КПК України апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України у зв`язку з недостатністю доказів для доведення винуватості особи в суді і тим, що вичерпані можливості їх отримати.

Що стосується засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187 КК України, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії ОСОБА_5 кваліфіковані судом вірно.

Обвинувачений в суді першої інстанції свою причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення заперечував, стверджував, що вказаного злочину не вчиняв і йому про нього нічого не відомо.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини, допитана в судовому засіданні місцевого суду потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що 24 січня 2019 року вона їхала в м. Тернопіль з м. Хмельницького на електричці з пересадкою в м. Підволочиськ. На залізничному вокзалі познайомилась з ОСОБА_5 , який запропонував їй випити каву, на що вона погодилась.

В подальшому він запропонував їй піти на автостанцію, оскільки з автостанції найближчим часом повинен відправлятись автобус на м. Тернопіль.

Через деякий час після того, як вони вирушили, він зловив її за ліву руку і приставив до спини, в поперекову ділянку з правої сторони, предмет, схожий на ніж, та наказав дістати все із сумки та кишень. Вона хотіла вирватись, розвернулась, схопилась за ніж лівою рукою і порізала палець. ОСОБА_5 повитягував усе з її сумки, забрав телефон, навушники і гаманець, в якому були 250 грн. і картка «ПриватБанку», наказавши розблокувати телефон і зняти налаштування, після чого пішов. Вона зібрала все, що залишилось, в сумку і побігла до будинків, де покликала на допомогу.

Свідок ОСОБА_22 , будучи допитаним в місцевому суді, пояснив, що 24 січня 2019 року біля 22 години почув, що у вікно хтось постукав. Він вийшов на вулицю і побачив, що під воротами сиділа дівчина, яка сказала, що її пограбували та попросила викликати поліцію. Розповідала, що якийсь хлопець викрав неї сумочку і телефон, погрожуючи ножем. Руки в неї були в крові. Говорила, що приставив ніж їй до плечей і коли вона виривалась, то вхопилась за ніж. Він представився ОСОБА_23 і казав, що служив в АТО.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_14 пояснив, що з 09 по 24 січня 2019 року перебував в себе вдома за адресою АДРЕСА_2 , оскільки поламав ногу, В нього в цей період проживав ОСОБА_5

24 січня 2019 року він попросив останнього піти в магазин.Через деякий час прийшов ОСОБА_24 з ОСОБА_5 і вони розпивали алкоголь. Приблизно о 19-20 год. ОСОБА_5 кудись пішов і повернувся о 3-4 годині. Сказав, що має телефон, який йому віддали боржники. Телефон був темний і сенсорний.

Допитана в суді свідок ОСОБА_25 пояснила, що вона працювала квитковим касиром на залізничному вокзалі станції смт. Підволочиськ. Вона йшла на роботу і біля 19 год. 50 хв. бачила, як якийсь чоловік спілкувався із дівчиною. Біля 20.00 -20.30 год вини вийшли із залізничного вокзалу. Через деякий час зявились працівники поліції з нею проводили впізнання. Вона обличчя чоловіка не бачила, а лише бачила, що він був худорлявий, маленький та одягнений в чорну куртку, чорні штани та шапку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, зокрема, протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 24 січня 2019 року, згідно якого 24 січня 2019 року приблизно о 21 год. 30 хв. невідома особа неподалік залізничного вокзалу в смт. Підволочиськ викрала в неї мобільний телефон «Хуавей П8» із стартовим пакетом «Київстар», навушники, зарядний пристрій до телефону, гаманець, в якому були студентський квиток, грошові кошти в сумі 250 грн., картка «ПриватБанку», та нанесла при цьому її тілесні ушкодження за допомогою металевого предмету, схожого на ніж;

- протоколом огляду місця події від 25 січня 2019 року, відповідно до якого місцем події є територія с. Супранівка Підволочиського району, а саме близько 1000 м. від залізничного переїзду с. Супранівка на відстані близько 50 м. від залізничної колії. В ході огляду місця події було виявлено речовину бурого кольору, ззовні схожу на кров, та два пластикових прозорих стакани, окурки сигарет;

- висновком судово-дактилоскопічної експертизи № 1.4-100/19 від 08 лютого 2019 року встановлено, що сліди папілярних узорів пальців рук на жіночій косметичці ОСОБА_13 та пластиковому стакані, вилученому на території залізничного вокзалу, належать ОСОБА_5 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 116 від 28 лютого 2019 року встановлено, що у ОСОБА_13 при огляді 24 січня 2019 року лікарем хірургом в Підволочиській КЦРЛ було виявлено «колото-різану» рану, а при судово-медичній експертизі від 05 лютого 2019 року - рубець поперекової ділянки справа, а також рубець, що є слідом загоєння рани 2-го пальця лівої кисті. Зазначені рани могли утворитись від ріжучої дії гострого предмета за обставин, повідомлених ОСОБА_13 в ході допиту потерпілої. Виявлені у неї тілесні ушкодження за ступенем тядкості належать легких з короткочасним розладом здоров`я;

- висновком судово-медичної експертизи № 47 від 15 лютого 2019 року встановлено, що кров на куртці ОСОБА_5 , куртці та светрі ОСОБА_13 , вилученій серветці може походити як від ОСОБА_13 , та к і від ОСОБА_5 ;

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 6.1-279/19 від 13 березня 2019 року встановлено, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Huawei Р8 Lite 2017» модель «PRA-LA1» ІМЕІІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 у комплекті із зарядним пристроєм станом на 24 січня 2019 року могла становити 3 360 грн.;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28 січня 2019 року, в ході якого свідок ОСОБА_15 вказала на ОСОБА_5 як на особу, яка перебувала в приміщенні залізничного вокзалу 24 січня 2019 року між 20. 00 год. - 21.30 год. із ОСОБА_13 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 25 січня 2019 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_13 вказала на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила відносно неї розбійний напад близько 21 год. 30 хв. 24 січня 2019 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15 березня 2019 року із потерпілою ОСОБА_13 , в ході якого вона показала обставини вчинення відносно неї розбою ОСОБА_5 .

Також вина ОСОБА_5 підтверджується дослідженими в ході судового розгляду дисками із відеозаписами.

Ані обвинуваченим, ані захисником не наведено підстав, які б свідчили про існування обставин не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_13 . Потерпіла допитана під присягою, попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, будь-яких суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження при скоєнні кримінальних правопорушень у поясненнях потерпілої не виявлено, її показання є послідовними, узгоджуються з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, і в сукупності, підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Що стосується тверджень захисника про відсутність у заяві потерпілої ОСОБА_13 вимоги притягнути до кримінальної відповідальності конкретну особу, що вчинила відносно неї злочин, то, як вбачається із змісту ст. 214 КПК, закон такої вимоги не містить. Не посилається на закон щодо необхідності зазначати у заяві про вчинення злочину підозрювану особу і сам захисник. Ці його аргументи із зазначеного приводу є надуманими та такими, що не грунтуються на вимогах закону.

Не грунтуються на законі і посилання захисника на такі, що, на його думку, є недопустимими, докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_26 а саме:

-впізнання ОСОБА_5 потерпілою ОСОБА_13 , яке проведено з порушеннями закону: в протоколі не вказані усі службові особи, які брали участь у слідчій дії, фізіологічні ознаки статистів значно відрізнялись від фізіологічних ознак ОСОБА_5 , що і зробило простішою процедуру впізнання для потерпілої. Зауваження захисника слідчим до уваги не брались, що свідчить про байдужість та легковажність проведення досудового розслідування в цілому. Саме завдяки підказці працівника поліції, який не вказаний в даному протоколі і який протягом слідчої дії стояв поруч біля потерпілої ОСОБА_13 , остання змогла впізнати ОСОБА_5 ..

Зокрема, протокол пред`явлення особи для впізнання потерпілою ОСОБА_13 від 25.01.19 отриманий відповідно до вимог ст. 228 КПК України, згідно з якою перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол.

Дана процедура органом досудового розслідування була дотримана.

Як вбачається із зазначеного протоколу, на запитання слідчого потерпіла відповіла, що зможе упізнати особу, яка відносно неї скоїла розбійний напад 24.01.19 близько 21 год. 30 хв. по формі тілобудови, зовнішньому вигляду, після чого слідчим особі, яка предявляється для впізнання, у відсутності особи, що впізнає, було запропоновано зайняти будь-яке місце серед інших осіб, в числі яких він предявляється для впізнання, і він вибрав місце.

На запитання, чи впізнає потерпіла серед предявлених їй осіб особу, яка скоїла відносно неї розбійний напад, остання заявила, що він знаходиться четвертим зліва направо. Даною особою виявився ОСОБА_5 ..

Потерпіла зазначила, що впізнала особу по структурі тілобудови, образу обличчя, тобто зовнішньому вигляді.

Впізнання проводилось в присутності захисника ОСОБА_6 . Жодних зауважень не надходило. Апеляційним судом порушень вказаних норм встановлено не було.

Твердження захисника про те, що потерпілій в процесі даної слідчої дії підказував, кого впізнавати, працівник поліції, який стояв поруч із нею, нічим не підтверджуються. Потерпіла не просто випадково мала можливість бачити обвинуваченого ОСОБА_5 , а протягом декількох годин за добу до цього з ним спілкувалась і його впізнання не могло скласти для неї певних труднощів.

Надуманим, на думку колегії, є твердження захисту і про те, що випадковість вилучення на залізничному вокзалі смт. Підволочиськ поліетиленових стаканів з відбитками пальців рук ОСОБА_5 свідчить лише про факт перебування останнього на вокзалі.

Дане твердження суперечить показанням потерпілої про день та час перебування на залізничному вокзалі смт. Підволочиська, а саме 24 січня 2019 р. приблизно о 19.45 год., після чого 25 січня 2019 р. об 11 год. 10 хв. з місця події колії залізничної станції смт. Підволочиськ були виявлені пластикові стакани з залишками рідини з відбитками пальців рук.

З інформації, отриманої з ПрАТ Київстар, телефонний номер, який належить потерпілій ОСОБА_13 , знаходився в межах дії вишки, що в смт. Підволочиськ, в тому числі і в період з 18.22 год. 24.01.19..

Про пограбування потерпілої, як вже зазначалось, дотично свідчать показання свідка ОСОБА_22 , який пояснив в судовому засіданні місцевого муду, що зі слів потерпілої йому було відомо, що її пограбували, та ОСОБА_14 , який ( ОСОБА_27 ) ствердив, що 24.01.19 ОСОБА_5 прийшов пізно ввечері, після чого в нього зявився телефон, про який сказав, що йому його віддали боржники.

Те, що гарантійний талон на телефон потерпілої, на думку захисту, долучений до матеріалів справи всупереч закону, без-будь якого процесуального оформлення даної слідчої дії, не відповідає вимогам п. 3) ч. 1 ст. 56 КПК України, згідно якої протягом кримінального провадження потерпілий має право: подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду, а відтак є голослівним та не грунтується на вимогах закону.

Крім того, як стверджує захисник, місцевим судом було порушено право на захист ОСОБА_5 при відборі зразків для експертного дослідження. Адже захисника залучили лише після відбору таких зразків, належним чином не надавши йому змогу зрозуміти суть таких дій з боку працівників поліції.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно протоколу відібрання зразків для експертного дослідження від 25.01.19 ОСОБА_5 добровільно погодився пройти освідування для експертного дослідження зразків, а саме папілярних узорів пальців рук та зразки крові.

Відібрання зразків відбулося відповідно до ст. 241 КПК України, яка вказує, що зразки можуть бути надані особою добровільно на підставі постанови прокурора, а у разі відсутності згоди на підставі ухвали слідчого судді про примусове відібрання зразків. Таким чином, стверджувати, що відібрання зразків папілярних узорів пальців рук відбулося всупереч закону, підстав немає.

Не порушено в цьому випадку і право обвинуваченого на захист, оскільки зазначена норма закону не передбачає обовязкової участі адвоката, а ОСОБА_5 не є тією особою, яка потребує обовязкової участі захисника відповідно до вимог ст. 52 КПК.

Не відповідають вимогам закону і твердження захисту про складення протоколу огляду від 25 січня 2019 р. жіночої сумки, яку надала слідчому потерпіла ОСОБА_13 , та двох пластикових стаканів, оскільки протокол підписаний учасником слідчої дії ОСОБА_12 , в той час, як у вступній частині протоколу огляду як учасник він не зазначений.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт присутності чи відсутності спеціаліста при огляді речових доказів при умові дотримання вимог органом досудового слідства ст. ст. 104, 105 КПК України щодо складення протоколу у даному випадку ст. слідчим в присутності двох понятих не є порушенням, оскільки закон не вимагає обовязкової участі при складанні протоколу огляду будь-якого спеціаліста чи експерта.

У ч. 3 ст. 104 КПК лише вказано про необхідність зазначати всіх осіб, які беруть участь у процесуальній дії. Відповідно дана обставина не свідчить про незаконність цього процесуального документу.

Посилається захисник і на ту обставину, що, як вбачається з даного протоколу,огляд речей проводив слідчий ОСОБА_16 , впізнання особи слідчий ОСОБА_17 , відібрання експериментальних взірців- ОСОБА_28 , однак постанова про створення групи слідчих та визнання старшого групи була винесена лише 30.01.19, а тому усі слідчі дії, які проводились у період з 25.01.19 по 29.01.19 є незаконними.

В той же час прокурором під час розгляду справи в апеляційному суді до матеріалів справи була долучена постанова про призначення групи слідчих та визначення старшого слідчого слідчої групи від 25.01.19, згідно якої у призначену групу слідчих у кримінальному провадженні за № 0000021 від 25.01.19 включено ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 . Старшим групи призначено ОСОБА_35 ..

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відсутність постанови про визначення певного слідчого або прокурора сама по собі не означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень.

КПК не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінальної справи, викладалося у формі постанови. Частина 3 статті 110 КПК передбачає, що постанова виноситься слідчим або прокурором лише у випадках, передбачених цим Кодексом, або коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Відповідно, твердження захисту про незаконність усіх слідчих дій, проведених в період з 25.01.19 по 29.01.19, є безпідставними.

Призначене судом ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 187 КК України покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження нових злочинів, виходячи з наступного.

Так, обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винного, який, будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, а тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано прийшов до висновку, що покарання у виді позбавлення волі відповідає вимогам ст. 65 КК України і за своїм видом є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 слід задовольнити частково, скасувавши вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 186 КК України із закриттям провадження у справі, залишивши без змін вирок в частині засудження його за ч. 1 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку за ч. 1 ст. 187 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 в частині його засудження за ч. 3 ст. 186 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи № 1.4 188/19 від 14 березня 2019 року в сумі 1001 гривні, а також судової товарознавчої експертизи №6.1 218/19 від 27 лютого 2019 року в сумі 858 гривень віднести за рахунок держави.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді