Ухвала
19 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 318/1635/15-к

провадження № 51-5559 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2, ч. 5 цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, зазначаються обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у ст. 438 КПК України.
В обґрунтуванні касаційної скарги обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримано.
У силу ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не уповноважений перевіряти оспорюваних рішень на предмет неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчого рівня.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений заперечує відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується з оцінкою доказів, ставить під сумнів достовірність окремих доказів, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
У поданій скарзі засуджений посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, проте, всупереч законодавчим приписам ним не викладено належного правового обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваних рішень на цих підставах, з огляду на положення статей 94, 370, 374, 404, 405, 407, 412, 413, 419 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
Крім того, посилаючись на порушення судом першої інстанції ст. 367 КПК засудженим не наведено належного правового обґрунтування такого порушення з огляду на точний зміст вказаної норми права.
Також поза увагою засудженого залишилися положення ст. 415 КПК, якою передбачені підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених ст. 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 23 листопада 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3