№ 336/2279/20
пр. 1-кп/336/583/2020
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000610 від 19.02.2020 р., відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, перебуває в іактичних шлюбних стосунках, від яких має малолітнього сина, не має освіти, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2020 року, близько 17 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 (облік Республіки Польща), не маючи при цьому права керування таким транспортним засобом, здійснював рух по проїзній частині вул. 8 Березня в м. Запоріжжя, рухаючись зі сторони вул. І. Сікорського в напрямку вул. Іванова, зі швидкістю не менше ніж 67,9 км/год., що перевищує дозволену на даній ділянці проїзної частини швидкість руху 50 км/год.

В цей час, ОСОБА_8 , діючи в якості пішохода, поблизу буд. № 55-А по вул. 8 Березня в м.Запоріжжя, почала перетин проїзної частини вказаної вулиці, рухаючись зліва-направо за напрямком руху водія ОСОБА_5 , в невстановленому для цього місці.

Водій ОСОБА_5 здійснюючи рух зі швидкістю, яка перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті, маючи при цьому об`єктивну можливість своєчасно виявити на проїзній частині пішохода ОСОБА_8 та маючи технічну можливість уникнути наїзду шляхом своєчасного застосування гальмування, належних заходів до зупинки транспортного засобу не вжив, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідно до яких:

п.12.3. Правил дорожнього руху України, де сказано: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п.12.4 Правил дорожнього руху України, де сказано: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

п.12.9 Правил дорожнього руху України, «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пунктів «и» пункту 30.3 цих Правил».

Водій ОСОБА_5 порушив вимог п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП за № 9-211 від 27.03.2020, з технічної точки зору знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 рухаючись із максимально дозволеною швидкістю руху у населеному пункті та шляхом зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу до подовжньої складової швидкості руху пішохода, а також шляхом зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до лікарні, в приміщенні якої ІНФОРМАЦІЯ_2 померла під наглядом лікарів.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за № 12 від 25.03.2020, смерть ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми, з лінійними переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами над та під оболонки головного мозку, забоєм головного мозку, що привело до абсцесу мозку, гнійного лептоменінгіту та розвитком вираженого набряку головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма утворилась відносно незадовго до надходження ОСОБА_8 у стаціонар, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження. Відкрита черепно-мозкова травма могла утворитися в умовах ДТП, в результаті наїзду рухомого транспортного засобу на пішохода.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 визнав себе винуватим у повному обсязі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та пояснив що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказаний злочини і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 18 лютого 2019 року виїхав до магазину за продуктами харчування на транспортному засобі «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 (облік Республіки Польща), їхав по проїзній частині вул. 8 Березня в м. Запоріжжя, рухаючись зі сторони вул. І. Сікорського в напрямку вул. Іванова, ліворуч були трамвайні колії, зі швидкістю 60 км/год. Потім побачив жінку, яка намагалась перейти проїзну частину зліва-направо за напрямком його руху, в невстановленому для цього місці, після чого скоїв на неї наїзд. Після у сторонніх людей попросив викликати швидку та поліцію. Щиро розкаявся, вжив заходів по відшкодуванню шкоди.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що померла ОСОБА_8 була його мати, просив заявлений цивільний позов задовольнити у повному обсязі, щодо покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 зазначив, якщо обвинувачений не сплатить моральну шкоду, тоді останньому призначити суворе покарання.

Відповідно до висновку експерта №12 від 22.04.2020 року, смерть ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми, з лінійними переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами над і під оболонки головного мозку, забоєм головного мозку, що привело до абсцесу мозку, гнійного лепто менінгіту, та розвитком вираженого набряку головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма утворилась відносно не задовго до надходженню ОСОБА_8 у стаціонар, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження. По даним історії хвороби, смерть ОСОБА_8 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.53 годині, що не суперечить даним судово-медичної експертизи трупа.

Відповідно до висновку експерта інженерно-транспортної експертизи №9-186 від 17.03.2020 року, на момент проведення експертного огляду робоча гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 перебували в працездатному стані.

Відповідно до висновку експерта №9-211 від 27.03.2020 року, за експертною спеціальністю «дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», водій автомобіля «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 повинен був діяти у відповідності із вимогами пп.12.2, 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху.

В діях водія ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам пп.12.2, 12.3,12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував, саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_7 , дослідивши висновки експертів та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 надані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

За таких обставин суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України, хоча і віднеспений до тяжких, але вчинений є необережним злочином. Вину у його вчиненні ОСОБА_5 визнав повністю, розкаявся. Також суд приймає до уваги вік обвинуваченого та стан його здоров`я, який на обліках у психіатричному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Згідно довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» ЗОР, ОСОБА_5 з 25.05.2018 року по 14.05.2019 року перебув на консультативному обліку. Відповідно до інших даних, що характеризують особу винного, він раніше не судимий, має постійне місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріально допомагав потерпілій.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встанолвлено.

Враховуючи конкретні обставини справи, дані про його особу, відсутність у обвинуваченого судимості, щире каяття обвинуваченого, його позитивну поведінку після вчинення злочину (не порушував покладені на нього процесуальні обов`язки щодо явки до органу досудового розслідування, суду, надавав допомогу потерпілій), думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні за умови добровільного відшкодування засудженим моральної шкоди за вироком суду, наявність обставин які пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з випробувальним строком згідно зі ст. 75 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами (якого ОСОБА_5 не набув), оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

При вирішенні цивільного позову, заявленого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди та судових витрат пов`язаних з оплатою на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Право особи, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, визначено ст.128 КПК України.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6 обґрунтував з посиланням на те, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілий втратив матір, що є найглибшим та най болісним моральним потрясінням для нього, з урахуванням значущості втрати рідної людини, що є невідворотнім, тяжкості психологічної травми, завдану моральну шкоду оцінив у 75 000,00 грн.

Вимоги про відшкодування судових витрат пов`язаних з оплатою на правову допомогу, ОСОБА_6 обґрунтував з посиланням на те, він не є фахівцем в галузі права, та для захисту своїх прав він змушений був звернутися до особи, що надає послуги в галузі права, таким чином розмір судових витрат на правничу допомогу становить 5000,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов визнав у повному обсязі та пояснив, що він не оспорює розмір витрат, усвідомлює тяжкість втрати для потерпілого рідної людини.

Заслухавши цивільного позивача та позицію обвинуваченого з приводу заявленого позову, оцінивши у сукупності всі надані на обґрунтування цивільного позову докази, суд задовольняє цивільний позов у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.22,23,1167,1168 ЦК України, особа має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав, зокрема, витрат, які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також втрат через перенесені душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою відносно членів його сім`ї або близьких родичів.

Крім цього, у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

З урахуванням викладених вище фактичних обставин справи суд встановив, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілому дійсно була завдана і величезна моральна шкода, оскільки він втратив матір, продовжує відчувати душевні страждання.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про те, що необхідним і достатнім та поновлення прав потерпілого є відшкодування заподіяної йому як моральної шкоди, так і судових витрат пов`язаних із зверненням за правничою допомогою у повному обсязі.

На підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз в сумі 4396,28 грн.

Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк застосування якого сплинув 27.06.2020 р. Згідно ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора. Оскільки під час судового провадження прокурор з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не звертався, суд дане питання не вирішує за відсутності передбачених законом підстав.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.286, ст.ст.100,366-368,371,373-374,376,395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду, завдану злочином в сумі 75 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати пов`язанні з витратами на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави витрати на проведення експертиз в кримінальному провадженні в сумі 4396,28 грн

Скасувати арешт на автомобіль «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 накладений ухвалю слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2020 року.

Речовий доказ: автомобіль «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на території спец-майданчика Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_5 , за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1