Номер провадження: 11-кп/813/939/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року про застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001134 від 15 жовтня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року у підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання прокурора та до ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 березня 2021 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу в частині застосування запобіжного заходу та застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що суд виніс незаконне та необґрунтоване судове рішення, чим порушив законні права та інтереси обвинуваченого та застосував найбільш суворий запобіжний захід до особи, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності.

Захисник зазначила, що ОСОБА_9 має постійне місце мешкання, позитивно характеризується, має сім`ю і батьків, працевлаштований, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не перешкоджав кримінальному провадженню, підозра у вчиненні іншого злочину йому не пред`являлася.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного перегляду, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

13.06.2019 року рішенням Конституційного суду України №4-р/2019 року було вирішено питання про можливість оскарження стороною захисту ухвал суду першої інстанції щодо застування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або у продовженні його строку під час судового розгляду кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Малиновському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001134 від 15 жовтня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року, на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши клопотання прокурора, обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування, а також оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо обрання запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_9 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.115 КК України, оскільки на даному етапі кримінального провадження питання щодо обґрунтованості обвинувачення, оцінки доказів та встановлення вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_9 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на думку суду свідчать про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, оскарженою ухвалою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001134 було призначене до судового розгляду, у зв`язку з чим, на теперішній час судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 15 років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що підозрюваний може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник та був затриманий на наступний день після вчинення злочину, в порядку ст.208 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з твердженням прокурора про існування ризику незаконного впливу на свідків обвинуваченим ОСОБА_9 , які є його близькими знайомими, з метою зміни їх показань, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При оцінці наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Так, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року кримінальне провадження №0001134 від 15 жовтня 2020 року було призначене до судового розгляду, а тому свідки безпосередньо судом ще не допитувалися, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику незаконного впливу на них обвинуваченим ОСОБА_9 з метою змінити їх первинні показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

В свою чергу апеляційний суд враховує обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_9 не працевлаштований, не одружений, дітей не має, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має роботу, позитивно характеризується за місцем проживання, має батьків, не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Крім того, під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано доказів про працевлаштування ОСОБА_9 та те, що він до затримання проживав разом з батьками. При цьому, як зазначив прокурор під час апеляційного розгляду, батьки ОСОБА_9 є працездатними та не перебувають на його утриманні.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про недоведеність існування передбачених ч.1 ст.177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилався прокурор під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Пунктом 1) ч.1 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2021 року, якою до ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 березня 2021 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4