Ухвала

Іменем України
03 листопада 2020 року
м. Київ
Справа № 638/9194/20
Провадження № 51-5292 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 липня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, постановленою під час судового провадження, задоволено клопотання прокурора, та обрано обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 липня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вказану ухвалу суду першої інстанції, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, захисник ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року у справі № 4-р/2019, практику Європейського суду з прав людини та положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, захисник вважає, що апеляційний суд, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, порушив право на апеляційне оскарження ухвал про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що, на її думку, є тотожним запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не вбачається з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; однією із основних засад судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини другої статті 392 Кодексу в частині неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не гарантують особі ефективної реалізації її конституційного права на судовий захист, не відповідають критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), не забезпечують справедливого балансу інтересів особи та суспільства, а тому суперечать вимогам статей 1, 3, 8, 21, 29, частини першої статті 55 Основного Закону України.

Як убачається зі змісту копії оскаржуваного судового рішення, не погоджуючись з ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 липня 2020 року в частині обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду першої інстанції в зазначеній частині скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на певний період доби. Суддя Харківського апеляційного суду, отримавши апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції, встановивши що апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК України, відмовив у відкритті апеляційного оскарження. Мотивуючи своє рішення суддя апеляційного суду зазначив, що оскаржена захисником ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, не підлягає апеляційному оскарженню, відповідно до вимог ст. 392 КПК України.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції та вважає, що суддя апеляційного суду обґрунтовано прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, відповідно до вимог ст. 392 КПК України, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та прийняв на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення.

Щодо тверджень захисника про порушення апеляційним судом права на оскарження ухвал про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів зазначає наступне.
Посилання захисника у скарзі на висновки Конституційного суду України, які викладені у рішенні №4-р/2019 від 13 червня 2019 року та твердження захисника щодо можливості оскарження ухвал про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, які він ототожнює з оскарженням ухвал про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними.
В зазначеному рішенні Конституційного Суду України питання стосовно конституційності норм кримінального процесуального Кодексу щодо оскарження ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, постановленої під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, не вирішувалось. Вказане рішення Конституційного Суду стосується можливості апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження у суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Проте в даному судовому провадженні апеляційна скарга була подана захисником на ухвалу суду першої інстанції про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, постановлену під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, яка, відповідно до вимог ст. 392 КПК України, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому колегія судів касаційного суду вважає, що у відкритті касаційного провадження захиснику необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 липня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3