Справа № 441/630/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/128/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9

з участю: прокурора ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_12 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_13
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 20.12.2019 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.272 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, що пов`язані з контролем за дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою строком на три роки.
Цим же вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.272 КК України та виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 триста тисяч грн. моральної шкоди та чотири тисячі двісті сімдесят сім грн. за надання правничої допомоги, а всього триста чотири тисячі двісті сімдесят сім грн., в решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_15 тридцять тисяч грн. моральної шкоди, в решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 двісті п`ятдесят тисяч грн. моральної шкоди та дві тисячі грн. за надання правничої допомоги, а всього двісті п`ятдесят дві тисячі грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_17 триста тисяч грн. моральної шкоди, чотирнадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн. витрат на поховання та дві тисячі двісті п`ятдесят грн. за надання правничої допомоги, а всього триста сімнадцять тисяч грн., в решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_18 тридцять тисяч грн. моральної шкоди та одну тисячу п`ятсот грн. за надання правничої допомоги, а всього тридцять одну тисячу п`ятсот грн., в решті позову відмовлено.

Відмовлено в задоволенні цивільних позовів ОСОБА_19 та ОСОБА_11 ..

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 на вересень 2015 року займаючи посаду начальника відокремленого підрозділу «Львівська дистанція водопостачання» державного територіально - галузевого об`єднання «Львівська залізниця», та будучи особою, на яку покладено виконання організаційно-розпорядчих функцій та особою, на яку згідно наказу № ВОДЧ-83 від 03.03.2014 « Про розподіл обов`язків між начальником дистанції, заступником начальника та головним інженером» покладено обов`язки по організації та функціонуванню системи управління охороною праці та перебуваючи згідно із наказами ДТГО «Львівська залізниця» № 216 та 217 у щорічній черговій відпустці з 07 вересня 2015 року переслідуючи особисту корисливу зацікавленість, дав вказівку ОСОБА_9 , який на той час, виконував його обов`язки як начальника «Львівська дистанція водопостачання» державного територіально - галузевого об`єднання «Львівська залізниця», направити асенізаційний автомобіль та двох працівників цього ж підприємства для прочистки каналізаційної мережі в садівниче товариство «Сигнал», що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області.
Виконуючи вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_9 16.09.2015 дав вказівку майстру по експлуатації та ремонту машин і механізмів ВП «Львівської дистанції водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця», ОСОБА_20 видати маршрутний лист водію асенізаційної машини ГАЗ ОСОБА_21 для поїздки у с. Суховоля Городоцького району, за місцем розташування санаторію «Експрес», а майстру Мостиської дільниці «Львівської дистанції водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_22 вказівку щодо направлення слюсаря аварійно-відбудовних робіт.

О 09 годині 30 хвилин 16.09.2015 асенізаційна машина під керуванням ОСОБА_21 разом з слюсарем ОСОБА_23 виїхала в с.Суховоля Городоцького району Львівської області. В той же час ОСОБА_7 на власному автомобілі приїхав до ВП «Львівської дистанції водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» розташованого у м.Львові вул. Рудненська 1, звідки забрав машиніста бурової установки ВП «Львівської дистанції водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_24 та якого доставив в с.Суховоля Городоцького району Львівської області за місцем свого проживання.

ОСОБА_7 будучи безпосереднім керівником підприємства, знаючи специфіку роботи, послуги, які надаються підприємством, та те, що роботи по прочистці каналізаційних мереж відносяться до робіт із підвищеною небезпекою, всупереч вимогам ст. 13 Закону України «Про охорону праці», п.п.2.14;2.17;2.20;2.22; та 2.32 «Посадової інструкції начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання» та вимогам п.8.2.7;8.2.9 «Правил охорони праці під час експлуатації водопровідно-каналізаційних споруд на залізничному транспорті», цього ж дня, близько 11 години перебуваючи на подвір`ї власного будинку розташованого по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, порушуючи свої функціональні обов`язки, з якими особисто ознайомлений під підпис, нехтуючи встановленими правилами безпеки та легковажно розраховуючи на ненастання наслідків, надав вказівку підлеглим - слюсарю аварійно - відбудовних робіт ОСОБА_23 та машиністу бурової установки ОСОБА_24 прочистити каналізаційну мережу на території свого домогосподарства, здійснюючи при цьому, самостійно керівництво виконанням останніми вказаних робіт. Обвинувачений ОСОБА_7 не вжив заходів по створенню безпеки і сприятливих умов праці, додержання вимог Закону України «Про охорону праці», не забезпечив працівників засобами колективного і індивідуального захисту, не забезпечив безпечні та сприятливі умови праці на робочому місці, належним чином не здійснив управління охороною праці на робочому місці, контроль за дотриманням правил внутрішнього розпорядку дистанції, вимог правил та інструкцій з охорони праці, не забезпечив слюсаря аварійно-відбудовних робіт ОСОБА_23 та машиніста бурової установки ОСОБА_24 запобіжним і захисним інвентарем для роботи у колодязі, перед спусканням працівників у колодязь не перевірив наявність газів у такому, тобто не забезпечив усунення причин, що призводять до нещасних випадків.

Таким чином, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 16.09.2015 не маючи відповідного наряду та захисного інвентарю, виконуючи вказівку ОСОБА_7 при прочистці дворової каналізаційної мережі його домогосподарства, внаслідок дії токсичних газів, які випаровувались в колодязі в якому перебував ОСОБА_23 , а потім і ОСОБА_24 , останні вдихнули випари токсичного сірководню, внаслідок чого померли на місці події.

Згідно із обвинувальним актом ОСОБА_9 на досудовому слідстві обвинувачується у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, що спричинило загибель людей, відповідальність за яке передбачена ст.272 ч.2 КК України, з огляду на те, що він перебуваючи на посаді заступника начальника ВП«Львівська дистанція водопостачання», а 16 вересня 2015р. приблизно о 07 год. 45 хв. він в робочому кабінеті, виконуючи на той момент, обов`язки начальника ВП«Львівська дистанція водопостачання» ДТГО « Львівська залізниця» на час перебування ОСОБА_7 у щорічній черговій відпустці, отримав від останнього вказівку про направлення асенізаційного автомобіля та двох працівників підприємства для прочистки каналізаційної мережі за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме до будинку АДРЕСА_2 , що на території Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області. Всупереч вимогам п.8.1.1, 8.1.4; 8.1.5; 8.2.6 Правил охорони праці під час експлуатації водопровідно-каналізаційних споруд на залізничному транспорті, та вимогам п.1,5, 10, 13, 25 розділу 2 «Посадової інструкції заступника начальника ВП«Львівська дистанція водопостачання» будучи зобов`язаним забезпечувати контроль за виробничою діяльністю експлуатаційних дільниць, організовувати роботу по створенню безпечних і нешкідливих умов праці при експлуатації технічного обладнання, забезпечувати функціонування системи управління охороною праці по колу своїх обов`язків, перевіряти стан охорони праці на робочих місцях та вживати заходів щодо усунення недоліків, забезпечувати належну координацію дільниць по ремонту експлуатації водопровідно-каналізаційних мереж і споруд та всіх підрозділів дистанції щодо належної організації робіт, не створивши відповідної ремонтно-аварійної бригади у складі не менше трьох чоловік, не визначивши відповідального за безпечне ведення робіт (майстра або бригадира) який у подальшому не забезпечив бригаду необхідними засобами захисту та не приймав участі у роботі бригади, надав вказівку майстру по експлуатації та ремонту машин і механізмів ВП«Львівської дистанції водопостачання» ДТГО « Львівська залізниця» ОСОБА_20 видати маршрутний лист водію асенізаційної машини ГАЗ ОСОБА_21 , для поїздки у с.Суховоля Городоцького району, а майстру Мостиської дільниці «Львівської дистанції водопостачання» ОСОБА_22 вказівку щодо направлення слюсаря аварійно-відбудовних робіт ОСОБА_23 та машиніста бурової установки ОСОБА_24 у вказаний населений пункт для здійснення робіт по прочистці каналізаційної мережі, що відповідно до «Робочої інструкції слюсаря аварійно-відновлювальних робіт п`ятого розряду ОСОБА_23 та робочої інструкції машиніста бурової установки п`ятого розряду не входило до їх функціональних обов`язків.

Внаслідок чого, слюсар аварійно-відбудовних робіт ОСОБА_23 та машиніст бурової установки ОСОБА_24 виконуючи роботи по прочистці дворової каналізаційної мережі, на території господарства ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 , без відповідного захисного спорядження, внаслідок дії токсичних газів, які випаровувались в колодязі , вдихнули випари токсичного сірководню та померли на місці події.

Даний вирок в апеляційному порядку оскаржили процесуальний прокурор ОСОБА_6 , представник потерпілих ОСОБА_25 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 ..

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та призначити покарання йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, що пов`язані з контролем за дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою строком на три роки, ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України та призначити покарання йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, що пов`язані з контролем за дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою строком на три роки.
На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано виправдав ОСОБА_9 , при цьому у вироку суду зазначив суперечливі висновки, які не узгоджуються між собою та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах кримінального провадження та доказах, дії самого ОСОБА_9 , який будучи виконуючим обов`язки начальника ВП «Львівська дистанція водопостачання ДТГО «Львівська залізниця», перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали.

Крім цього, прокурор вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено занадто м`яке покарання, яке не відповідає тяжкості та суспільній небезпеці вчиненого злочину, наслідком якого є загибель двох людей, а також відсутні будь-які обставини, що пом`якшують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду відносно нього скасувати та ухвалити новий вирок, яким його виправдати.

На підтримку своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_7 покликається на те, що на час інкримінованих йому у вину подій він на підставі наказу №217 від 25.08.2015 року перебував у відпустці та про це зазначали всі допитані судом свідки. Щодо розмірів заявлених цивільних позовів обвинувачений ОСОБА_7 вважає їх не обґрунтованими та жодним чином не доведеними, він добровільно намагався відшкодувати заподіяну шкоду. Також обвинувачений зазначає, що судом не враховано факту надання ним потерпілим безпосередньої допомоги на місці події, та те, що він є інвалідом ІІ групи.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається на те, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_7 є інвалідом 2 групи, часто хворіє, під час трагічних подій безпосередньо надавав допомогу потерпілим і сам зазнав складних ушкоджень, позитивно характеризується по місцю праці та проживання. Крім цього, захисник покликається на те, що суд першої інстанції задовольняючи цивільні позови не взяв до уваги відсутність аргументації, як цивільним позивачами так і їх представником щодо визначення розміру майнової шкоди.

У поданих змінах до апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 просила оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд даної кримінального провадження у суді першої інстанції.

Представник потерпілих ОСОБА_25 в апеляційній скарзі просить погіршити становище обвинуваченого ОСОБА_7 шляхом призначення йому більш тяжкого покарання.

Проте, під час апеляційного розгляду з тих підстав, що потерпілі примирились із обвинуваченим ОСОБА_7 , представник потерпілих ОСОБА_25 подав заяву від 20.07.2020 року про відмову від апеляційної скарги, яка була підтримана усіма потерпілими. Вказана відмова від апеляційної скарги була прийнята апеляційним судом, тому апеляційна скарга представника потерпілих не розглядалась.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 просила не розглядати подані нею зміни до апеляційної скарги, повністю підтримала свою первинну апеляційну скаргу, частково підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та заперечила вимоги апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою провину у інкримінованому йому злочині, частково підтримав свою апеляційну скаргу, повністю підтримав апеляційну скаргу свого захисника та заперечив вимоги апеляційної скарги прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_13 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , частково підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та заперечили вимоги апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла ОСОБА_11 та представник потерпілих ОСОБА_12 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , частково підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , при цьому заперечили апеляційні вимоги прокурора.

Прокурор заперечив проти апеляційних скарг захисника і обвинуваченого, та підтримав власну апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційних скаргах його захисника ОСОБА_8 та процесуального прокурора ОСОБА_6 не оспорюються.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 частково підтримавши свої апеляційні вимоги визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальну правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, щиро розкаявся та попросив пробачення у потерпілих.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому злочині, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, і таке ніким із сторін у страві при апеляційному розгляді не оспорюється.
Щодо апеляційних вимог прокурора до визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованого йому злочині, що колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Суд першої інстанції, виправдавши ОСОБА_9 за фактом вчинення інкримінованого йому злочину за ч.2 ст.272 КК послався на те, що допитані у судовому засіданні усі без винятку потерпілі вказали, що не мають жодних претензій до ОСОБА_9 та вважають його невинуватим, крім того допитані у судовому засіданні свідки - працівники ВП «Львівська дистанція водопостачання» ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_20 , ОСОБА_30 показали, що не чули, щоб заступник керівника ОСОБА_9 на нараді чи в інший спосіб давав незаконні вказівки потерпілим ОСОБА_23 та ОСОБА_24 їхати на прочистку каналізації у приватне будинковолодіння їхнього керівника підприємства ОСОБА_7 , також суд послався на письмові докази: накази про прийняття на роботу, про відпустку, посадові інструкції, висновки експертиз,- та прийшов до переконання, що досліджені докази жодним чином не підтверджують вчинення ОСОБА_9 злочину, що органом досудового розслідування ставиться йому у провину.

При цьому, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду щодо оцінки такого письмового доказу, як акту форми Н-5 проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 16.09.2015 року, згідно якого комісія проведення спеціального розслідування, встановила, що причиною настання нещасного випадку стала поведінка підсудних ОСОБА_7 , який організував та керував роботами, зловживаючи службовим становищем, а ОСОБА_9 не забезпечив належний контроль за виробничою діяльністю працівників дистанції.

Так, при оцінці даного доказу місцевий суд правомірно та обґрунтовано взяв до уваги окрему думку членів комісії щодо відсутності вини ОСОБА_9 , в яких п`ять членів комісії із шести висловили окрему думку та вважають винним ОСОБА_7 з мотивуванням того, що останній зловживаючи службовим становищем та внаслідок своїх протиправних дій, перебуваючи у черговій відпустці самовільно забрав асенізаційний автомобіль та працівників підприємства для використання їхньої праці у власних потребах (очищення каналізаційного колодязя (ями) у своїй приватній садибі не маючи на виконання оформлених документів, що давав якісь вказівки ОСОБА_9 не встановлено (т.3 а.с.210-219)

Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до частини другої та четвертої ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом та усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
З викладеного колегія суддів приходить до переконання, що такі висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочині є обґрунтованими та належними, та підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Слід зазначити, що прокурор незважаючи на те, що у своїй апеляції вказує на безпідставність та незаконність виправдання обвинуваченого ОСОБА_9 та просить ухвалити в цій частині новий вирок, проте під час апеляційного розгляду прокурор у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України не заявив клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, або про дослідження доказів, які не досліджувались судом першої інстанції,- через що колегія суддів приходить до висновку, що прокурор повністю погодився із встановленими судом першої інстанції обставинами, проте не погоджується лише із оцінкою, яку суд першої інстанції дав цим обставинам.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційні доводи прокурора щодо визнання ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованого йому злочині є безпідставними і необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному вироку в частині виправдання ОСОБА_9 за фактом вчинення злочину за ч.2 ст.272 КК України, є обґрунтованим з огляду на досліджені судом першої інстанції докази.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до тяжкого, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, є інвалідом 2 групи та особою пенсійного віку, позицію потерпілих, які на час розгляду справи у суді першої інстанції просили справедливого для обвинуваченого покарання. Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, місцевим судом не було встановлено.

Щодо апеляційних вимог прокурора про призначення ОСОБА_7 більш тяжкого покарання, то тяжкість злочину була врахована судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Отже, суд апеляційної інстанції враховуючи вищевикладене не знаходить підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш тяжкого покарання.

Водночас, при апеляційному розгляді ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину визнав та у вчиненому щиро розкаявся, заподіяна злочином шкода ним відшкодована усім без винятку потерпілим повністю, що підтверджується наданими представником потерпілих ОСОБА_12 договорами про відшкодування шкоди від 18.07.2020 року та від 20.07.2020 року, що і стало підставою для відмови потерпілих від апеляційних вимог, та вказані обставини у відповідності до п.п.1, 2 ч.1 ст.66 КК України колегія суддів апеляційного суду визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому. При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду не встановлено. Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 характеризується позитивно за місцем проживання, є інвалідом 2 групи та є особою похилого віку.
Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З огляду на таку виключно позитивну посткримінальну поведінку ОСОБА_7 та інші характеризуючи дані обвинуваченого апеляційний суд дійшов переконання, що ОСОБА_7 вже не становить підвищеної суспільної небезпеки, а тому надалі досягнення мети його виправлення та попередження нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою впродовж двохрічного іспитового строку, що передбачено законом.
З урахуванням викладених вище обставин справи, даних про особу винного, який на даний час не представляє підвищеної суспільної небезпеки, обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання й звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання у виді трьох років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
У решті вирок слід залишити без зміни.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, в задоволенні апеляційної скарги прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 20 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.272 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, що пов`язані з контролем за дотриманням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку два роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: