Справа № 455/1461/20
Провадження № 1-кс/455/341/2020
У Х В А Л А
20 листопада 2020 року м. Старий Самбір

Слідчий суддя Старосамбірського районного суду Львівської області ОСОБА_1 секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання заступника керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000424 від 18.11.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 року заступник керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, посилаючись на те, що 17.11.2020 року в Старосамбірське ВП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області надійшла письмова заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя смт. Стара Сіль Старосамбірського району Львівської області про те, що візуально знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_5 , житель м. Самбір, 17.11.2020 року, близько 20:30 годині, в урочищі «Копальня», яке розташоване неподалік смт. Стара Сіль Старосамбірського району Львівської області, примушуючи його, до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме: повернення позики - грошових коштів в сумі 2000,00 гривень, спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 17.11.2020 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, маючи умисел на примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме: повернення позики - грошових коштів в сумі 2000,00 гривень, яку він надав в 2019 році згідно усної домовленості ОСОБА_4 і які останній використав на власний розсуд, шляхом вільного доступу зайшов в приміщення його тимчасової житлової споруди, що знаходиться в урочищі «Копальня», неподалік смт. Стара Сіль Старосамбірського району, де вчинив примушування ОСОБА_4 до виконання цивільно-правових зобов`язань, а саме: використовуючи свою раптову, несподівану для потерпілого насильницьку дію, наніс йому удар головою в область обличчя, а саме: носа, внаслідок якого ОСОБА_4 впав на землю, після чого ОСОБА_6 витягнув з кишені куртки газовий балончик, який застосував шляхом розпилювання потерпілому в обличчя та вимагав повернути грошові кошти в сумі 2000,00 гривень, а, в подальшому, вийшовши з житлового тимчасово збудованого приміщення на вулицю, здійснив в сторону ОСОБА_4 два постріли з пристрою для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії ПМ-РФ 9мм, одним із яких влучив в останнього внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в ділянці спинки носа та рани в ділянці попереку справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

18.11.2020 року ОСОБА_6 , житель АДРЕСА_1 , добровільно видав працівникам поліції пристрій для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії ПМ-РФ 9мм з маркуванням НОМЕР_1 , який знаходиться в Старосамбірському відділенні поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, що розташоване в м. Старий Самбір, вул. Л.Галицького, №41, Львівської області.

З протоколу огляду місця події, встановлено, що було здійснено огляд території біля приміщення тимчасової житлової споруди, що знаходиться в урочищі «Копальня», неподалік смт. Стара Сіль, Старосамбірського району, де проживають особи Ромської національності. На території біля тимчасової житлової споруди знаходився автомобіль марки «ВАЗ 2106», зеленого кольору, біля якого на землі виявлено дві металеві гільзи, жовтого кольору на яких наявні маркувальні написи «Форт 9 мм. PА»

Оскільки дві металеві гільзи, жовтого кольору на яких наявні маркувальні написи «Форт 9 мм. PА», є предметом скоєного злочину та предметом, на якому можуть знаходитися сліди скоєного злочину, тому вказаний предмет визнаний речовим доказом. А тому, необхідно забезпечити зберігання даного речового доказу у незмінному стані, шляхом накладення на нього арешту.

З метою недопущення відчуження вилученого предмету, який визнаний речовим доказом, з метою встановлення всіх обставин події, просить постановити ухвалу про накладення арешту на дві металеві гільзи, жовтого кольору на яких наявні маркувальні написи «Форт 9 мм. PА», які вилучені під час огляду місця події з території, що біля приміщення тимчасової житлової споруди, що знаходиться в урочищі «Копальня», неподалік смт. Стара Сіль Старосамбірського району, де проживають особи Ромської національності, які в рамках даного кримінального провадження визнані речовими доказами, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним предметами.

Правова кваліфікація ч.2 ст.355 КК України.

Прокурор та власник майна в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в клопотанні прокурор просить розглядати клопотання без його участі та без фіксації технічними засобами.

У відповідності до положень ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття вищевказаних осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження під час розгляду клопотання не здійснювалось відповідно до ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, ознайомившись із документами долученими до клопотання, дослідивши їх, встановив, що СВ Старосамбірського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 18.11.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно практики ЄСПЛ втручання у власність фізичних чи юридичних осіб - це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату.

Втручання держави у володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого Суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя виходить з обставин провадження, а також необхідності втручання в права та інтереси власника та володільця майна.

На переконання слідчого судді, заборона відчуження, користування та розпорядження майном виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

Як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, а саме: витягу з ЄРДР №0000424 від 18.11.2020 року, протоколом огляду місця події від 17.11.2020 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_4 , повідомленням про підозру ОСОБА_6 , постановою про визнання речовим доказом від 18.11.2020 року, враховуючи те, що дві металеві гільзи, жовтого кольору на яких наявні маркувальні написи «Форт 9 мм. PА», є речовим доказом, з метою забезпечення збереження речових доказів до завершення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, на переконання слідчого судді виправдає в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи. Передача пристрою на зберігання власнику майна з можливістю його експлуатації може призвести до вищевказаних перерахованих чинників як усіх в сукупності так і одного з них зокрема.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на на дві металеві гільзи, жовтого кольору на яких наявні маркувальні написи «Форт 9 мм. PА», які вилучені під час огляду місця події з території, що біля приміщення тимчасової житлової споруди, що знаходиться в урочищі «Копальня», неподалік смт. Стара Сіль Старосамбірського району, шляхом заборони права будь-яким особам на їх відчуження, розпорядження та користування.

Звернути увагу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та/або особи, на зберігання якій передано майно, на необхідність забезпечення належних умов зберігання речових доказів.

Роз`яснити, що згідно ч.4 ст. 100 КПК України у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

Ухвала про арешт майна виконується негайно прокурором.

Виконання ухвали покласти на заступника керівника Самбірської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1