УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Справа №755/8932/19 Апеляційне провадження:11-кп/824/611/2020 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
13 липня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду розглянула матеріали кримінального провадження № 0004113 по обвинуваченню ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року, яким,-

ОСОБА_7 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, громадянин України, з професійно-технічною освітою, неодружений, працює комплектувальником товару магазину «Епіцентр», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, востаннє: - вироком Оболонського районного суду міста Києва від 31 травня 2016 року за ч.2 ст. 15; ч.2 ст. 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 27 червня 2018 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185; ч.2 ст. 15 та ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на два роки; за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на один рік. Відповідно до ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком також вирішено долю речових доказів.
Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 засуджено за повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), яке, за вироком, він вчинив за наступних обставин.

22 травня 2019 року, о 1400 годині, ОСОБА_9 , перебуваючи в ТРЦ «Скаймол», що розташований за адресою: місто Київ, проспект Ватутіна, 2-Т, зайшов до торгівельної зали магазину «Ресервд», де у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з даного магазину, та обернення його на свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, повторно, шляхом вільного доступу ОСОБА_9 взяв з торгової полиці магазину товар, який належить ДП «ЛПП Україна», а саме шорти чоловічі, закупівельною вартістю 639 грн. 20 коп. та направився до примірочної магазину де сховав шорти до свого рюкзаку, який був при ньому, та відразу направився до виходу з магазину де безперешкодно вийшов з нього з викраденими шортами.

Крім того, того ж дня, о 1500 годині, ОСОБА_9 , перебуваючи в тому ж ТРЦ «Скаймол», зайшов до торгівельної зали магазину «Хаус», де взяв з торгової полиці магазину товар, який належить ДП «ЛПП Україна», а саме шорти чоловічі, закупівельною вартістю 499 грн. 17 коп., та продовжуючи свої протиправні дії, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 з шортами направився до примірочної магазину де сховав шорти за пояс штанів, в які був одягнений, та направився до виходу з магазину. При цьому, виконавши усі необхідні дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки на виході з магазину спрацювала сигналізація та він був зупинений працівниками магазину.

Не погодившись з вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме - застосування ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
На обґрунтування прокурор зазначає, що судом не взяв уваги, та залишив без необхідної оцінки дані про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого; судом не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі аналогічних - проти власності.

Прокурор вважає, що виправлення ОСОБА_10 без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі на певний строк є неможливим. Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах його ізоляції від суспільства.

На цих підставах прокурор просить оскаржений вирок стосовно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді двох років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України - у виді одного року позбавлення волі. Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора на підтримку апеляційних доводів, а обвинуваченого - проти їх задоволення, дослідивши додатково надані обвинуваченим в апеляційному засіданні відомості, провівши судові дебати і надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження та додатково наданими обвинуваченим відомостями, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за описаних у вироку обставин кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185, ч.2; ч. 2 ст. 15 та ч. 2 ст. 185 КК України ґрунтуються на повному визнанні своєї провини самим обвинувачених в засіданні суду першої інстанції та були отримані в порядку застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, порушення процедури застосування цієї процесуальної норми не встановлено, ніхто в апеляційному засіданні на такі порушення не вказував та зазначені висновки не піддавав сумнівам, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів ці висновки не досліджує, не оцінює та погоджується з ними.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва не ставить питання про призначення ОСОБА_7 як за кожне з кримінальних правопорушень, за які він засуджений, так і за їх сукупністю більш суворого покарання, ніж визначив суд першої інстанції, а оскаржує лише відповідність кримінальному закону рішення суду про застосування до обвинуваченого положень ст. ст. 75 і 76 КК України, тобто звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням і покладенням певних обов`язків, вважаючи, що це застосування вказаних правових норм потягло призначення винуватцю покарання зі звільненням від його відбування, що є явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості.

Отже, судова колегія перевіряє правильність вироку тільки в частині застосування до ОСОБА_7 положень ст. ст. 75 і 76 КК України.

Висновок суду про необхідність застосувати до ОСОБА_12 положення ст. 75 КК України обґрунтовано посиланнями на конкретні обставини кримінального провадження, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме ставлення обвинуваченого до скоєного; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він працевлаштувався, працює офіційно; а також, що викрадене майно повернуто власнику.

Саме на цих підставах суд прийшов до висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства і можливість застосувати до нього положення ст. ст. 75 і 76 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Попри певні недоліки стилю викладення, колегія суддів визнає, що у цьому випадку суд першої інстанції досить чітко сформулював свою правову позицію щодо можливості досягнення виправлення засудженого без відбування покарання, вказавши, в тому числі і на конкретні обставини справи,хоча і не назвавши ці обставини, і на наявність обставин, що пом`якшують покарання, хоча теж не вказавши їх у відповідності до положень ст. 66 КК України; вказав суд і на врахування відомостей про особу обвинуваченого, тобто вимоги ст. 75 КК України цим судом при прийнятті рішення про можливість застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, в цілому були виконані і в цій частині прийняте достатньо обгрунтоване, вмотивоване і законне рішення.

Зі вказаним рішенням судова колегія погоджується.

В дійсності, своєю поведінкою під час досудового розслідування, в судах першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_7 довів правильність висновку суду першої інстанції про наявність у нього обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, бо він відразу визнав свою провину по обом епізодам кримінального правопорушення, рішуче засудив свої злочинні дії, повідомив в апеляційному засіданні про намір наперед не вчиняти будь-яких правопорушень; він добровільно видав викрадене в першому випадку чуже майно, таким чином заподіяні збитки були відшкодовані в повному обсязі в натурі, що також вказує і на наявність пом`якшуючих обставин - активне сприяння розкриттю злочину і усунення заподіяної шкоди, тобто передбачених п. п. 1 і 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Вчинення ним у цьому конкретному випадку, 22 травня 2019 року, крадіжки шортів і замаху на крадіжку шортів, вартістю відповідно 639 гривень 20 коп., та 499 гривень 17 коп., обвинувачений в апеляційному засіданні пояснив відсутністю роботи і засобів до існування. Однак, ще до початку судового розгляду кримінального провадження він працевлаштувався, працевлаштований і на цей час, та, як він пояснив, має достатній заробіток для нормального забезпечення себе і родини.

Відповідно до характеристики, наданої в ході досудового розслідування ОСОБА_7 старшим дільничним уповноваженим ДОП Броварського ВП ГУ НП України в Київській області (а. с. 64), ОСОБА_7 не зловживає алкогольними напоями, не порушує громадський порядок, скарг на його поведінку не надходило, він не працевлаштований.

Протягом більш ніж року після скоєного ним, ОСОБА_7 працевлаштований, створив сім`ю, про що свідчить долучена до матеріалів кримінального провадження в апеляційному засіданні копія свідоцтва про шлюб від 3 грудня 2019 року серії НОМЕР_1 , а ці обставини також вказують на те, що він успішно проходить ресоціалізацію та своєю поведінкою доводить висновок суду про можливість досягнення мети його виправлення без реального відбування покарання.

Враховуючи вказане, а також інші конкретні обставини кримінального правопорушення, зокрема і вартість викраденого, яку не можна визнати великою, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість досягнення виправлення ОСОБА_7 від відбування покарання, неп зважаючи на наявність у нього в минулому декількох судимостей, а тому відхиляє доводи апелянта.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив законний, обґрунтований та вмотивований вирок, не маючи приводів та підстав для його зміни чи скасування, судова колегія відмовляє в задоволенні апеляційної скарги.

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: