КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000259 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10.06.2005р. вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки;
-23.11.2005р. вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 19.04.2011р. вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 13.11.2012р. вироком Харківського районного суду Харківської області за ст. 391, ст. 71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- 30.10.2014р. вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 190 КК України на 1 рік позбавлення волі;
- 30.01.2017р. вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 190 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, 05 листопада 2018 року звільнився по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 187 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення з конфіскацією всього належного йому майна.

Також цим вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечого для життя особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 разом з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, 14.01.2019 року приблизно о 05год.25 хв., знаходячись біля будинку №15 по вул. Райдужна в м. Києві сіли в автомобіль «Dacia Logan» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , де у них виник умисел на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи на передньому пасажирському сидінні автомобіля, діючи згідно попередньої домовленості з особою матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яка знаходилася на задньому сидіння автомобіля, переслідуючи корисливу мету, під час руху автомобіля по пр. Маяковського в м. Києві, під надуманим приводом здійснення покупки попросив водія ОСОБА_7 зупинити автомобіль навпроти магазину «ЕКО-маркет» по пр. Маяковського, 26-д в м. Києві, після чого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, притиснула до шиї ОСОБА_7 невстановлений досудовим слідством предмет, а ОСОБА_6 висловив вимогу передачі грошових коштів. ОСОБА_7 ,сприйнявши приставлений до шиї невстановлений досудовим слідством предмет як реальну загрозу для свого життя, передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 500 грн., після чого продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 зняв з тримача на панелі приборів мобільний телефон «Huawei TIT-U02». Таким чином, ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження погрожуючи застосовунням насильства, яке є небезпечним для життя потерпілого, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_7 , в ході якого заволоділи грошовими коштами в сумі 500 грн. та мобільним телефоном «Huawei TIT-U02» вартістю 1500 грн. разом із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфсел» вартістю 25 грн., на рахунку якої було 20 грн. та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водофон» вартістю 25 грн., на рахунку якої було 20 грн., а всього на загальну суму 2090 грн., після чого ОСОБА_6 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність його засудження, просить зменшити строк призначеного йому покарання або направити справу на досудове розслідування, де він зможе довести свою невинуватість.

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, судом вживались заходи через адміністрацію ДУ "Київський слідчий ізолятор" для забезпечення участі обвинуваченого під час розгляду його апеляційної скарги, проте останній, згідно повідомлення начальника установи (а.с. 216) був звільнений з під варти 16.07.2020 року. Про дату, час і місце наступних судових засідань обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово повідомлявся належним чином за всіма відомими адресами місця його проживання, в тому числі за адресою, яку він особисто повідомив у своїй заяві 20.07.2020 року (а.с. 214), а також через засоби телефонного зв`язку, проте в судові засідання останній не з`являвся, про причини своїх неявок суду не повідомляв, будь-яких клопотань не подавав, а тому колегія суддів, з урахуванням позиції прокурора та положень ч. 4 ст. 401 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без участі останнього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який, посилаючись на законність та обгрунтованість вироку суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , заперечував проти задоволення поданої ним апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження № 0000259 та апеляційні доводи, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Як вбачається з матеріалів справи, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, незважаючи на твердження останнього в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що він не вчиняв розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_7 , а мобільний телефон потерпілого, який лежав на торпеді автомобіля він викрав таємно, скориставшись відсутністю уваги ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про його винуватість у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який грунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 ; даних, що містяться у протоколі заяви про вчинення кримінального правопорушення від 14.01.2019 року, згідно якої ОСОБА_7 повідомив про заволодіння його грошима та мобільним телефоном двома невідомими особами із застосуванням щодо нього насильства; на даних, які містяться у протоколі огляду місця події від 14.01.2019 року, у висновку експерта щодо вартості мобільного телефону «Huawei TIT-U02», у протоколі огляду цього мобільного телефону, який добровільно був виданий громадянином ОСОБА_8 у приміщенні ломбарду ПТ "Ломбард партнер, а також даних, що містяться у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 16.01.2019 року, згідно якого ОСОБА_8 впізнав в особі ОСОБА_6 особу, яка передала йому мобільний телефон для того, щоб він заклав його у ломбард, а також забрав виручені кошти; у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотографіями від 14.01.2019 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав в особі ОСОБА_6 особу, яка в автомобілі вимагала у нього гроші та, погрожуючи, забрала у нього мобільний телефон.

При цьому суд обгрунтовано зазначив, що показання потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні, який впевнено вказав на обвинуваченого ОСОБА_6 , як на особу, яка разом з іншою особою вчинила на нього напад та погрожуючи предметом схожим на ніж, заволоділа його майном, а свідок ОСОБА_8 підтвердив, що на прохання ОСОБА_6 закласти в ломбард телефон, вони вдвох пішли до ломбарду на проспекті Маяковського в м. Києві, де він показав свій паспорт, а ОСОБА_6 віддав телефон, за який виручив 1000 грн. і сказав, що викупляти його не буде, є послідовними, логічними, які повністю узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а також даними, що містяться у DVD-R диску з камери відео спостереження ТЦ «Маяк» по проспекту Маяковського,26 в м. Києві і обставин, які б свідчили, що потерпіли ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 обмовляють обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.
Таким чином, показання потерпілого, свідків та інші письмові докази, суд першої інстанції обгрунтовано визнав належними та допустимими доказами, оскільки отримані вони були в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України, які у розумінні ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, сукупність яких дала можливість суду дійти висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, за попередньою змовою групою осіб.

Отже, всупереч апеляційним твердженням обвинуваченого щодо його невинуватості у вчиненні розбійного нападу на потерпілого, колегія суддів, з огляду на вищевикладене, вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, дав їм належну юридичну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 187 КК України.

Згідно вимог ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи. При цьому, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 65 КК України врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його роль у вчиненому, дані про його особу, який не працював, раніше судимий і 05.11.2018 року був звільнений по відбуттю строку покарання, а також за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин та правових підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК України, призначив йому покарання у виді позбавлення волі в розмірі мінімальної межі, що передбачена санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За викладеним, колегія суддів вважає вирок суду законним та обгрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів і підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, про що також ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року, у кримінальному провадженні № 0000259 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3