Справа № 932/8135/20
Провадження № 1-кс/932/5551/20
УХВАЛА
29 вересня 2020 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
Слідчим відділом Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове слідство за фактом вчинення діянь, що за своїми ознаками підпадають під правову кваліфікацію злочинів, визначених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України (кримінальне провадження від 06 серпня 2019 року № 0000145).
До Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровськ слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , подане клопотання про арешт майна, яке було вилучено в ході проведення санкціонованого обшуку 18 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час судового розгляду клопотання 24 вересня 2020 року прокурором ОСОБА_3 , було заявлено відвід захиснику без зазначення передбачених кримінальним процесуальним законом підстав, у зв`язку з чим судовий розгляд клопотання було відкладено та надано час прокурору для підготовки відповідної обґрунтованої письмової заяви про відвід.
29 вересня 2020 року у судовому засіданні на питання слідчого судді щодо наявності відповідної письмової заяви про відвід захиснику, прокурор ОСОБА_3 відповів, що на даний час у нього відсутні підстави для відводу захисника, у зв`язку з чим судовий розгляд клопотання було продовжено.
Прокурор заявлене клопотання про арешт майна підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним в ньому письмово, при цьому зазначив, що власником майна є потерпілий ОСОБА_6 , що підтверджується долученими до клопотання письмовими доказами, а також тим, що зазначене у клопотанні майно (меблі, побутова і санітарна техніка та предмети інтер`єру), яке було вилучено під час проведення санкціонованого обшуку за участю потерпілого ОСОБА_6 та яке він впізнав, було передано останньому на відповідальне зберігання. На питання слідчого судді щодо невідповідності вилучених під час обшуку предметів тим, що були вказані в ухвалі слідчого судді, якою було надано дозвіл на проведення обшуку, а також щодо того, яким чином стороною обвинувачення було встановлено, що вилучене майно належить саме ОСОБА_6 відповів, що належність вилученого майна потерпілому підтверджується протоколом додаткового допиту останнього від 21 вересня 2020 року, до якого додані скріншоти з його мобільного, на яких зображені фотознімки кімнат його квартири, котрі було зроблено у лютому 2018 року. Крім того, на питання слідчого судді щодо наявності матеріалів кримінального провадження для їх дослідження під час судового розгляду, прокурор ОСОБА_3 відповів, що на його думку, долучені до клопотання письмові докази належним чином обґрунтовують необхідність застосування зазначеного стороною обвинувачення заходу забезпечення кримінального провадження.
Захисник проти задоволення клопотання заперечувала, вважала клопотання необґрунтованим, оскільки не доведено, що вилучене майно належить потерпілому та пояснила, що майно, яке знаходилось у квартирі, належить ОСОБА_7 , вилучене майно не було зазначене в ухвалі слідчого судді, якою надано дозвіл на проведення обшуку. Також, на питання слідчого судді повідомила, що квартира, у якій було проведено обшук, була виставлена на продаж в межах виконавчого провадження щодо стягнення боргу та, згодом, була передана ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу.
Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, зазначаю наступне.
06 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000145, було внесено відомості за фактом вчинення кримінальних правопорушень, визначених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно з долученими до клопотання письмовими доказами, досудовим розслідуванням встановлено, що 02 липня 2019 року невстановлені особи незаконно проникли до житла ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та, застосовуючи насильство, виселили заявника з квартири і в подальшому викрали майно потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . Під час проведення санкціонованого обшуку 18 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено майно (меблі, побутова і санітарна техніка та предмети інтер`єру), що зафіксовано у протоколі відповідної слідчої дії та яке відповідно до постанови слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , від 18 вересня 2020 року визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні (а. с. 26-33). При цьому, вилучене під час обшуку майно не є тотожнім майну, зазначеному в ухвалі слідчого судді, якою було надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання речей і предметів, зазначених стороною обвинувачення як докази у цьому кримінальному провадженні (а. с. 23-25).
Згідно з розпискою, датованою 18 вересня 2020 року, вилучене майно, органом досудового розслідування було передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 (а. с. 34-35).
Відповідно до протоколу додаткового допиту потерпілого ОСОБА_6 , проведеного 21 вересня 2020 року (тобто через два дні після проведення обшуку), присутній під час обшуку ОСОБА_6 : «…побачив, що в квартирі знаходяться речи та предмети, котрі були придбані мною за особисті кошти, а саме:…» (а. с. 37); «До протоколу допиту я додаю скрін-шоти (90 шт.) зі свого мобільного телефону, на яких зображені фотознімки кімнат моєї квартири, котрі було зроблено 16.02.2018 року на 23 сторінках.» (а. с. 38).
Вирішуючи клопотання по суті виходжу з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Згідно з п. 1 ч. 2, п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи, що вилучене під час обшуку майно не є тотожнім тому, що було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , ту обставину, що переважна частина вилученого під час обшуку майна (меблі, побутова і санітарна техніка та предмети інтер`єру), згідно з протоколом обшуку не має індивідуальних ознак, за якими його можливо в подальшому ідентифікувати, а також, той факт, що стороною обвинувачення у якості доказів на підтвердження належності потерпілому вилученого майна були прийняті скріншоти, які зі слів останнього були зроблені у лютому 2018 року, однак були надані органу досудового розслідування лише через два дні після проведення обшуку, вважаю твердження прокурора ОСОБА_3 , що вилучене майно належить саме гр. ОСОБА_6 таким, що не ґрунтується на матеріалах клопотання. Додатковою обставиною, на яку вважаю за потрібне звернути увагу є те, що згідно з долученими до протоколу додаткового допиту потерпілого скріншотами, зробленими, зі слів гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16 лютого 2018 року, тобто у віці 76 років, 90 фотографій предметів інтер`єру та майна у сьомі кімнатах ним було зроблено за 10 хв. (з 16 год. 18 хв. до 16 год. 28 хв.), з яких 20 фотографій у 16 год. 23 хв., тобто за хвилину (а. с. 39-61).
З огляду на встановлені обставини, вважаю, що за відсутності належного підтвердження, що гр. ОСОБА_6 є власником вилученого майна, вважаю недоведеною можливість використання в подальшому цього майна у якості доказу у цьому кримінальному провадженні, а з урахуванням того, що в протоколі обшуку не зазначено індивідуальних ознак вилученого майна, і можливі ускладнення у встановленні власників вилученого майна в подальшому, це може призвести до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 98, 107, 170, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання, поданого слідчим СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні від 06 серпня 2019 року № 0000145, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено та підписано 02 жовтня 2020 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1