Справа № 703/2274/19

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м.Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1

з секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05.11.2019р. припинені примусові заходи медичного характеру

підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України

за участю

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 14 квітня 2019 року близко 10 години, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи вільний доступ до приміщення сараю, незаконно заволодів велосипедом "Україна", який належить потерпілій ОСОБА_5 вартістю 1363 грн. 33 коп., заподіявши останній матеріальну шкоду на завдану суму.

До Смілянського міськрайонного судуЧеркаської області надійшло клопотання слідчого Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 за скоєння суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор, зважаючи на висновок судово-психіатричного експерта, зазначив про необхідність застосування ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру.

Потерпіла у судовому засіданні вказувала, що не сумнівається, що суспільно-небезпечне діяння вчинено її сином, повідомила, що вкладу у його купівлю син не здійснював, просила, за можливості, застосувати до нього примусові заходи медичного характера у виді амбулаторного лікування. Вказувала, що, на її думку, поведінка сина змінилася у зв`язку з народженням дитини.

Законний представник не заперечувала проти застосування щодо підозрюваного примусових заходів медичного характеру.

Захисник у судовому засідання зважаючи на той факт, що ОСОБА_3 після вчинення суспільно-небезпечного діяння, проходив довготривале лікування у Черкаській обласній психіатричній лікарні та враховуючи, що ухвалою суду від 05.11.2019р. примусові заходи медичного характеру припинені, вважав, що до Луценка можуть бути застосовані ПЗМХ у виді амбулаторної психіатричної допомоги.

ОСОБА_3 просив не поміщати його до психіатричної лікарні.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру та якщо слід, то які саме.

Факт вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного діяння підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 08.05.2020р., а саме АДРЕСА_1 , під час якого потерпіла ОСОБА_9 вказала на сарай, в якому постійно перебував велосипед;

- протоколом огляду предмету від 08.05.2020р., відповідно до якого було оглянуто велосипед зеленого кольору марки "Україна" з таблицею зображень до нього;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.05.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_3 за ознаками обличчя;

- висновком експерта від 16.05.2019р. № 8/308, який містить відомості про те, що ринкова вартість бувшого у використанні велосипеда марки "Україна", придбаного у 90-ті роки минулого сторіччя, у справному стані, станом на 15.04.2019 року могла становити 1363,33 грн.

Таким чином, оцінивши в сукупності зазначені вище належні та допустимі докази, суд вважає, що суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, мало місце і воно вчинено ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 299/08.02 від 28.05.2019 р. " ОСОБА_3 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час виявляв та виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з епізодичним типом перебігу, перенесеними у минулому афективно-параноїдними психотичними епізодами та проявами декомпенсованого психоподібного, дисоціального дефекту особистості, який ускладнюється вживанням спиртних напоїв, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати про них покази під час проведення х ним слідчих дій та у судовому засіданні.

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_3 клінічних ознак пасивного типу суспільної небезпеки, відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, передбачені ст.94 КК України у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним типом нагляду".

Відповідно до вимог ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно з п.3 наказу МОЗ України №397 від 08 жовтня 2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Сторона захисту надала суду клопотання про застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної допомоги за місцем проживання. Своє клопотання захисник обґрунтовував тим, що 05 листопада 2019 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області щодо ОСОБА_3 припинино примусові заходи медичного характера з огляду на те, що впорядкувалася його поведінка, поліпшивався його стан, стабілізувався настрій, з`явилося критичне ставлення до вчиненого суспільно-небезпечного діяння. Враховуючи ті обставини, що після вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, експертами встановлено підстави для припинення примусових заходів медичного характеру та відсутні відомості про те, що ОСОБА_3 вчинив будь-яке інше протиправне діяння, враховуючи позицію потерпілої та характер його дій, суд вважає, що до останнього можливо застосувати примусові заходи медичного харатеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише у разі ухвалення обвинувального вироку. Стягнення процесуальних витрат при застосуванні примусових заходів медичного характеру нормами чинного КПК України не передбачені.

На підставі викладеного, керуючись ст. 93, 94 КК України, ст. 372, 395, 503, 512, 513 КПК України, суд-

постановив:

Застосувати до ОСОБА_3 за вчинення суспільно-небезпечного діянння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, про що йому оголосити.

Речові докази у провадженні: велосипед «Україна», які передані потерпілій ОСОБА_5 , залишити їй за належністю, звільнивши її від зобов`язань по зберігальній розписці.

Судові витрати прийняти на рахунок держави.

Копію ухвали направити до лікувального закладу за місцем проживання ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена протягом 30 днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Повний текст проголошений 11.12.2020р.

Головуючий ОСОБА_1