Справа № 289/627/20
Номер провадження 1-кп/289/10/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000155 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня технічна, неодруженого, на утриманні нікого не має, офіційно не працюючого, в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, учасника бойових дій,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , близько 10 години 20.03.2020, перебуваючи з дозволу ОСОБА_5 в будинку за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, скориставшись неуважністю ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, таємно викрав блендер марки «SATURN» моделі ST-FP9085, вартістю 454,94 грн., яким розпорядився в подальшому на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 454,94 грн.

Крім того, 25.03.2020 близько 10-30 години, перебуваючи з дозволу ОСОБА_5 в будинку за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_6 , скориставшись неуважністю ОСОБА_5 , діючи повторно та керуючись корисливим мотивом, таємно викрав ручний прес для соку (механічну соковижималку), вартістю 1240,00 грн., що належить ОСОБА_6 , якою в подальшому розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 1240,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень винним себе визнав повністю і підтвердив факт викрадення блендера та соковижималки при викладених вище обставинах, пояснивши, що деякий час проживав у тещі, яка є потерпілою у цій справі ОСОБА_5 , допомагав по господарству, в речах знайшов блендер, який викрав щоб розрахуватися з таксистом, а в подальшому в підсобному приміщенні знайшов соковижималку, яку забрав і продав в м. Радомишлі незнайомій особі, так як не було коштів. Зазначив, що дуже шкодує про скоєне, щиро кається та просить суд його суворо не карати, має намір повернутися на службу в АТО.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до суду не з`явилися, ОСОБА_6 надав заяву про розгляд справи без його участі, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину в скоєнні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень та обмежитися допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням доказів, які характеризують його особу, що повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи щодо спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості; офіційно не працевлаштований; за місцем реєстрації на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується позитивно; на утриманні нікого не має, являється учасником бойових дій.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує, що і в період досудового слідства і під час судового розгляду останній винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнавав стабільно, що свідчить про надання допомоги правоохоронним органам і суду у встановленні обставин справи і активне сприяння у розкритті злочину, щиро розкаявся, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнається пом`якшуючими покарання обставинами.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Із змісту досудової доповіді стосовно ОСОБА_4 вбачається, що останній тимчасово проживає в м. Києві в хостелі, так як 2 роки тому згоріла батьківська хата, працює в м. Києві на будівництві без підтвердження трудових відносин, зароблених коштів вистачає на задоволення базових потреб та надання матеріальної допомоги на лікування колишній дружині. Ризик вчинення повторного правопорушення визначено високий, а ризик небезпеки для суспільства визначено середній, в зв`язку з чим уповноважений орган з питань пробації вважає достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним повторних кримінальних правопорушень застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі на певний строк, не становить високої небезпеки для суспільства.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Призначаючи у відповідності до ст. 65 КК України ОСОБА_4 вид і міру покарання, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення обвинуваченим умисних корисливих кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України класифікуються як кримінальний проступок (ч. 1 ст. 185 КК України) та нетяжкий злочин (ч. 2 ст. 185 КК України), та які являються суспільно небезпечними, оскільки посягають на право власності.
При цьому суд враховує позицію прокурора, висновок органу пробації, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який являється учасником бойових дій, критичне ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до скоєного, тому підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив і дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 та 2 ст. 185 КК України та виправлення без відбування покарання застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України із покладанням обов`язків, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів.

Застосування більш суворих розмірів покарання або ізоляції від суспільства, за конкретних обставин справи і поведінки обвинуваченого, суд визнає явно не справедливим і достатніх підстав для цього не вбачається, так само як і для застосування правил ст. 69 КК України.

Цивільний позов у справі заявлено не було. Понесені по провадженню судові витрати суд вважає за необхідне відшкодувати за рахунок обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для їх застосування не вбачається.

Керуючись ст. 100, 369-378 КПК України, ч. 1, 2 ст. 185 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 (один) рік обмеження волі.
за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 1-річного іспитового строку не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №12/1-289 від 02.04.2020 в сумі 628,04 грн., та за проведення судової товарознавчої експертизи №12/1-317 від 09.04.2020 в сумі 653,80 грн.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-блендер марки «SATURN» моделі ST-FP9085, передані для зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1