Дата документу 29.09.2020 Справа № 333/3392/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1113/20
Єдиний унікальний № 333/3392/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.125 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омськ, громадянина України, українця, маючого середню освіту, пенсіонера, неодруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування завданого матеріального збитку грошову суму у розмірі 274 (двісті сімдесят чотири) гривні 60 копійок.
В іншій частині цивільного позову відмовлено.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 14 травня 2018 року, близько 10 години 30 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись на проїзжій частині автошляху «Харків-Сімферополь», навпроти супермаркету «Метро» по вул. Оріхівське шосе, буд. 7-А, в м. Запоріжжі, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, з раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя потерпілому ОСОБА_7 , від чого останній з висоти власного зросту впав на асфальтовану поверхню землі, чим спричинив ОСОБА_7 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 696 від 24.05.2018 року крововиливи і садна на червоній каймі обох губ з переходами на слизові оболонки, синці біля зовнішнього кута правого ока, на підборідді біля нижньої губи справа, синець і садна на кінчику носа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі представник потерпілого зазначає, що вирок є незаконним та необґрунтованим в частині вирішення цивільного позову. Вважає, що суд помилково не врахував глибокі душевні страждання ОСОБА_7 , які постійно переносить потерпілий, як під час розслідування кримінальної справи, так і під час тривалого розгляду справи в суді. Вказує, що завдані тілесні ушкодження, є причиною глибоких, триваючих у часі душевних страждань та погіршеного стану здоров`я потерпілого. ОСОБА_7 упродовж тривалого часу вимушений звертатись до лікарів, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Вважає, що обвинувачений ОСОБА_9 повинен сплатити ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. Також зазначає, що вироком суду не було компенсовані в повному обсязі матеріальні витрати, які виникли у потерпілої особи після протиправних дій обвинуваченого. Розмір завданої матеріальної шкоди підтверджений фіскальними чеками та повинен компенсуватись винною особою у повному обсязі.

Просить змінити вирок та збільшити суму компенсації потерпілому ОСОБА_7 завданої матеріальної та моральної шкоди обвинуваченим ОСОБА_9 , а саме: стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000,00 грн.; стягнути в рахунок відшкодування завданого матеріального збитку 24500,00 грн. Компенсувати витрати ОСОБА_7 на здійснену правничу допомогу адвокатом ОСОБА_8 в повному обсязі за рахунок ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі з урахуванням змін, обвинувачений та його захисник зазначають, вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесеним з неповнотою судового розгляду з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник вважає, що вина обвинуваченого не підтверджується жодним належним та допустимим доказом наданим стороною обвинувачення.

Свої висновки щодо вини ОСОБА_9 суд першої інстанції обґрунтовує викладеними у вироку показаннями потерпілого, свідка із сторони потерпілого та матеріалами провадження, які достовірно не підтверджують наявність вини обвинуваченого.

Суд першої інстанції не надав оцінки твердженням захисту, що в результаті протиправних дій ОСОБА_7 обвинувачений був вимушений відштовхнути потерпілого з метою самозахисту.

Цивільний позов щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди не доведений жодним належним та допустимим доказом.

Просить суд скасувати вирок суду першої інстанції та направити кримінальне провадження на новий розгляд суду першої інстанції у іншому складі.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги представника потерпілого та підтримали свою апеляційну скаргу; потерпілого та представника потерпілого, які заперечували проти апеляційної скарги сторони захисту та підтримали свою апеляційну скаргу; прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та захисника обвинуваченого підлягає задоволенню; апеляційна скарга представника потерпілого задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого є, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з положеннями ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 вказаної статті обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України в разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, в обґрунтування висновків щодо наявності вини ОСОБА_9 суд першої інстанції послався на наступні докази: покази потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.05.2018, висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_7 №969 від 22.05.2018, протоколу проведення слідчого експерименту від 12.06.2018, висновком судово-медичної експертизи №289/к від 26.06.2018, протоколу огляду від 15.05.2018 та фото таблиці.

Разом з тим, на переконання колегії суддів ці докази безсумнівно не спростовували доводи сторони захисту (які наведені і в апеляційній скарзі) щодо відсутності події складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і наявності в діях ОСОБА_9 необхідної оборони. З показів свідків, обвинуваченого, потерпілого та матеріалів провадження випливає, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відбулася обопільна бійка, окрім тілесних ушкоджень на потерпілому, існують докази нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченому.

Матеріалами кримінального провадження та показами потерпілого, свідка ОСОБА_12 , обвинуваченого підтверджується те, що потерпілий перший підійшов до обвинуваченого щоб зробити зауваження, що останній порушує правила ПДР, хто перший і як саме завдав удар, свідок конкретно не бачив.

Окрім того, судом першої інстанції не було допитано свідка ОСОБА_13 , який також бачив обставини події, які стали причиною обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення.

Тобто версія обвинуваченого не спростовується переліченими судом доказами, а навпаки частково підтверджується.

Висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_7 №969 від 22.05.2018, висновком судово-медичної експертизи №289/к від 26.06.2018, протоколу огляду від 15.05.2018 та фото таблиці лише опосередковано вказує на вину обвинуваченого.

Фактично ж на підтвердження вини обвинуваченого прямо вказували лише покази потерпілого і протокол слідчого експерименту від 12.06.2018 (який також складений за участю і відповідно до показів потерпілого).

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Обвинувачений і захисник під час судового розгляду наводили доводи, які, на їх переконання, вказували на відсутність в діях обвинуваченого події кримінального правопорушення (посилання в цьому контексті на необхідну оборону). Суд формально зазначив, що доказів на підтвердження того, що потерпілий напав на обвинуваченого, надано не було, при цьому судом не надавалась оцінка витягу з ЄРДР за №0003142, висновку експерта №1026 від 08.11.2019 про нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , відповіді від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» від 20.11.2018.

При цьому, матеріли кримінального провадження №0003142 судом не досліджувались, а у вироку оцінка діям потерпілого не дається взагалі.

На переконання колегії суддів, покази свідка з огляду на покази потерпілого і висновком експерта про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, наряду із позицією обвинуваченого, показами свідка та висновком експерта про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у обвинуваченого, в рівній частині можуть свідчити як на користь версії потерпілого так і вказувати на користь версії обвинуваченого.

За вказаних обставин залишається незрозумілим чому суд дійшов висновку, що покази потерпілого ОСОБА_7 відповідали дійсності, а обвинуваченого ОСОБА_9 ні.

Висновки суду на предмет того, що обвинувачений перший наніс удар, суперечать показам обвинуваченого. Покази ж обвинуваченого, як зазначалося, належним чином судом спростовані не були. Відтак ці висновки суду не можна визнати обґрунтованими і вмотивованими.

Залишені також без належного обґрунтування і доводи сторони захисту про те, що потерпілий перший наніс удар, і після чого обвинувачений був вимушений в цілях необхідної оборони відштовхнути потерпілого від себе.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час судового розгляду та постановленні вироку суд, припустився неповноти та однобічності дослідження доказів, а приймаючи рішення проігнорував доводи сторони захисту тобто прийняв рішення без дотримання загальної засади кримінального процесуального законодавства змагальності сторін.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду. Порушення, які перешкоджають суду всебічно і повно з`ясувати обставини кримінального провадження та постановити судове рішення, яке відповідає вимогам, встановленим КПК України, визнаються істотними і тягнуть за собою його скасування.

Відповідно ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оцінюючи характер виявлених порушень, з урахуванням того, що місцевим судом не з`ясовано, доводи сторони захисту на предмет відсутності події злочину розглядалися формально і фактично не спростовані, а сторонами не вносилось клопотання в порядку ч.3 ст.404 КПК України, апеляційна інстанція позбавлена можливості прийняти обґрунтоване рішення по суті апеляційних вимог, проте доводи апеляційної скарги повинні бути вирішені під час ухвалення рішення за результатами нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді районному суду належить з`ясувати всі фактичні обставини справи у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

Колегія суддів зазначає, що скасовуючи вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути апеляційну скаргу представника потерпілого про зміну вироку в частині стягнення моральної шкоди, матеріального збитку та компенсації витрат на правничу допомогу, оскільки кримінальне провадження не завершилося та направляється на новий розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2020 року, стосовно ОСОБА_9 , скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Матеріали провадження направити до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3