Номер провадження: 11-сс/813/1806/20
Номер справи місцевого суду: 504/3461/20 1-кс/504/983/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.10.2020 р. по кримінальному провадженню № 0001045 від 22.10.2020 р., якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. В-Чернятин, Калинівського району, Вінницької області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.08.2011 р. вироком Комінтернівського районного суду Одеської області за ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років, умовно-достроково звільненого від відбування покарання 01.03.2017 р.,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартоюстроком на 60 днів, а саме до 20.12.2020 р.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що бере до уваги докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, враховує вік підозрюваного та стан його здоров`я.
Слідчий суддя вважав, що небезпека переховування ОСОБА_7 є переконливою, оскільки він повторно вчинив особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.
Слідчий суддя прийшов до переконання про наявність ризику впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, який підтверджується тим, що на першочерговій стадії досудового розслідування, коли не всі слідчі (розшукові) дії проведені, може виникнути необхідність в уточненні показань та перевірки їх доказами, тому шляхом вмовляння, переконання чи погроз підозрюваний може вплинути на свідків з метою зміни показань під час досудового розслідування та, у подальшому, під час судового розгляду, крім того, допитані свідки є рідними дітьми підозрюваного, у зв`язку з чим можливість впливу на них є очевидною.
Застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою слідчий суддя вважав, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 зазначила, що не погоджується з ухвалою слідчого судді, вважає її постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав:
1) слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 усіма способами сприяє розслідуванню справи, погоджується на участь в усіх заходах працівників органів досудового розслідування;
2) ОСОБА_7 не здійснював свідкам погроз і не має наміру впливати на них ніяким чином. Він має стійкі соціальні зв`язки, як за місцем реєстрації, так і за місцем свого постійного проживання;
3) слідчим та прокурором у їх клопотанні не було доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого та прокурора
4) незаконне утримання ОСОБА_7 працівниками поліції спровокувало виникнення непротокольованого тиску та психічного впливу в момент відібрання «письмових показань», які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України.
Посилаючись на вказані доводи, адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді від 23.10.2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням ліцензованого стандартизованого електронного засобу контролю браслету та покладенням на нього відповідних обмежувальних зобов`язань.

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 наполягала на вимогах апеляційної скарги та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а відповідно до санкції зазначеної норми кримінального закону, вона передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі.
Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарь проти Молдови», №35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року)».
З клопотання слідчого вбачається, що 22 жовтня 2020 року, в період з 09 год. до 10 год., більш точний час у ході досудового розслідування не встановлений, між ОСОБА_7 , який раніше вчинив замах на умисне вбивство, та його дружиною ОСОБА_10 , під час перебування за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті його дружині.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , під час перебування у спільній кімнаті будинку за вищевказаною адресою, умисно, протиправно, з використанням невстановленого предмета рубаючої дії, завдав близько 5 ударів в потиличну частину голови ОСОБА_10 , чим спричинив тілесні ушкодження, від яких остання померла на місці події.
Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 22.10.2020 р., протоколом допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , протоколом затримання ОСОБА_7 від 22.10.2020 року, іншими доказами у їх сукупності, які зібрані у ході досудового розслідування.
З огляду на що, доводи сторони захисту з приводу необґрунтованості підозри ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України спростовуються долученими до клопотання доказами.
На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами захисника та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в ухвалі слідчого судді.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідної тяжкості, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними.
Водночас, колегія суддів також не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування наявності в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Зі змісту мотивувальної частини ухвали видно, що слідчий суддя дотримався приписів зазначених вище норм кримінального процесуального закону та врахував їх при постановленні ухвали, зазначивши, що на даній стадії досудового розслідування є реальним ризик, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, зважаючи на суспільний інтерес у забезпечені швидкого, ефективного та об`єктивного кримінального провадження щодо злочинів проти життя і здоров`я, вважає реальним ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що існує ризик можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки на момент звернення з клопотанням до слідчого судді зібрано достатня кількість доказів, які в подальшому можуть стати обґрунтуванням обвинувального вироку з призначенням реального покарання та дані обставини можуть вказувати на обґрунтованість такого ризику.
В свою чергу, у своєму рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 р. Європейський Суд з прав людини у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Відповідно до п. 33 рішення у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 г. суд вказує, що небезпека ухилення від правосуддя не може вимірюватися тільки в залежності від суворості можливого покарання; вона повинна визначатися з урахуванням ряду інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки ухилення від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що це не може служити виправданням утримання під вартою. При цьому необхідно врахувати характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язку з державою, в якому він переслідувався за законом, і його міжнародні контакти.

При цьому, матеріали провадження, а також апеляційної скарги не містять підтвердження наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, так не має на утриманні малолітніх дітей, не має офіційного місця працевлаштування, та будь-яких доказів того, що у нього наявні міцні соціальні зв`язки з Державою, відсутні та захисником не надані.
В свою чергу, наявність у підозрюваного ОСОБА_10 місця проживання жодним чином не пом`якшує обставини вчиненого ним злочину, скоєного проти життя особи, більш того своєї дружини.
Слідчим суддею також обґрунтовано зазначено, що існує ризик можливого впливу на свідків, які безпосередньо судом не допитані, тим паче, що цими свідками є донька та син підозрюваного, які перші прибули на місце події, а після повідомлення про підозру ОСОБА_7 вину не визнає, що може свідчити про можливий вплив останнього на таких свідків з метою зміни ним своїх першочергових показів та подальшого уникнення можливої кримінальної відповідальності.
Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні тяжкого злочину, а також усі обставини справи, апеляційний суд вважає правильний висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.
На думку апеляційного суду, слідчим суддею враховані всі обставини даного конкретного злочину, обставини його вчинення і особа підозрюваного. Окрім того, апеляційний суд враховує і попередню судимість ОСОБА_10 , а також відбуття ним покарання реально, що ніяк не вплинуло на поведінку останнього і він знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину, за який також передбачене покарання у виді позбавлення волі.
Щодо доводів сторони захисту з приводу незаконного відібрання пояснень від ОСОБА_7 до прибуття захисника, колегія суддів знаходить частково обґрунтованими в частині відсутності захисника, проте зважає на те, що пояснення не є процесуальною дією, не є доказом у кримінальному провадженні та пояснення підозрюваного взагалі не можуть бути взяті в обґрунтування підозри, тим паче орган досудового розслідування не обґрунтовує у клопотанні про застосування запобіжного заходу підозру ОСОБА_11 на підставі його пояснень.
Виходячи з чого, погоджуючись з рішенням слідчого судді, апеляційний суд з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів зможе не забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Беручи до уваги положення зазначеної статті, а також мотиви, викладені в ухвалі слідчого судді, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала повністю відповідає вимогам зазначеної норми, а доводи сторони захисту з даного приводу повністю спростовані під час апеляційного розгляду скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, встановлених під час апеляційного розгляду скарги захисника, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з підстав, зазначених вище.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 23.10.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.12.2020 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4