Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 489/5718/17
Провадження № 1-кп/490/184/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

за участі секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8

його представника - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Покровське Неклинського району Ростовської області Російської Федерації, є росіянином, громадянином України, одруженим, неповнолітніх дітей не має, здобув середню освіту, працює робітником з комплексного обслуговування ДП НВКГ "Зоря Машпроект", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-10 березня 2000 року - Миколаївським обласним судом - за пунктом "г" статті 93, частиною 2 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 15 років позбавлення волі, був звільнений 10 листопада 2011 року умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 02 роки 05 місяців 23 дні

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 15 - пунктами 1, 5, 7 частини 2 статті 115, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1. За невстановлених обставин ОСОБА_11 незаконно (тобто - без передбаченого законом дозволу) придбав вогнепальну зброю калібру 9 мм, що має канал ствола з 4 нарізами правого нахилу, схожу на пістолет, та бойові припаси - 9 мм. патрони до пістолету Макарова, придатні для стрільби, у кількості 8 шт..

В наступному зазначений пістолет ОСОБА_11 спорядив вказаними бойовими припасами та без передбаченого законом дозволу носив при собі.

Та 04 вересня 2017 року ОСОБА_11 , з використанням вказаних зброї та бойових припасів, здійснив 8 пострілів під час конфлікту між ним - з одного боку, та потерпілим ОСОБА_8 й свідком ОСОБА_12 - з іншого.

2. 04 вересня 2017 року приблизно о 16:25 ОСОБА_8 , керував автомобілем ВАЗ-2110 /реєстраційний номер НОМЕР_1 / /надалі - автомобілем "ВАЗ"/, в салоні якого, як пасажир, перебував ОСОБА_12

В районі перехрестя вулиці Театральної та проспекту Богоявленського в місті Миколаєві він побачив автомобіль "Geely" /реєстраційний номер НОМЕР_2 / /надалі - автомобіль "Geely"/ , що рухався проспектом Богоявленьским від вулиці Театральної в бік Корабельного району міста Миколаєва, яким керував ОСОБА_11 .

В ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникли претензії майнового характеру до водія цього автомобіля, та вони вирішили висунути вимогу про їх задоволення.

Реалізуючи цей намір, вони, діючи спільно, на автомобілі "ВАЗ" переслідували автомобіль "Geely" до району адміністративної будівлі головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект" /юридична адреса: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 42-А/, де, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя або здоров`я ОСОБА_11 , а саме - змусивши того зупинити автомобіль та обмеживши можливість здійснення ним маневрів, пред`явили ОСОБА_11 вимогу майнового характеру.

Усвідомивши ж, що висунута у такий спосіб вимога не буде задоволена, ОСОБА_8 , обірвавши розмову з ОСОБА_11 , продовжив дії щодо примусу до її задоволення.

У відповідь на це ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільну небезпечність дій ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , переконавшись у тому, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 бажають довести свій намір щодо примушування його до задоволення їх вимоги до кінця, знаючи про наявну в нього вогнепальну зброю, яку він носив при собі (що забезпечувало можливість її швидкого застосування), вирішив застосувати її з метою самозахисту.

Реалізуючи цей намір, він, керуючись мотивом захисту від протиправних посягань з боку ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , дістав з лівої передньої двері автомобіль "Geely" вогнепальну зброю.

Одразу після цього ОСОБА_11 , діючи з метою самозахисту, але порушуючи при цьому загальноприйнятий порядок застосування зброї, здійснив 8 пострілів на ураження в бік ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

Внаслідок такого порушення порядку застосування зброї ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення правої половини грудної клітини з пошкодженням легені, міжхребетної артерії та розтрощуванням ребер з внутріплевральною кровотечею та гемопневмотораксом, що явно не відповідало небезпеці посягання та обстановці захисту.

ОСОБА_11 ж, отримавши змогу покинути місце події, з місця події зник.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_11 слід кваліфікувати:
-за статтею 124 Кримінального Кодексу України - як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони;

-за частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - як придбання та носіння вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Позиції сторін по справі.

1. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження свою вину у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин фактично визнав у повному обсязі.

При цьому протягом всього часу судового розгляду кримінального провадження обвинувачений наполягав на тому, що під час конфлікту між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого лише оборонявся, захищаючись від протиправних посягань на нього.

Обвинувачений також зауважував, що встановлені судом та визнані ним дії щодо отримання ним зброї не можуть кваліфікуватись, як незаконне її "придбання".

2. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження посилався про те, що обвинувачений в дійсності придбав 80 бойових патронів, 9 з яких - спорядив до пістолету та носив при собі, а 71 - зберігав в автомобілі. Спираючись про таке, прокурор наполягав на тому, що дії обвинуваченого містять також склад незаконного "зберігання" бойових припасів.

До того ж, прокурор наполягав на тому, що під час конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого ОСОБА_11 діяв з хуліганських спонукань, а не з метою самозахисту. До того ж, на думку прокурора, обвинувачений під час цього конфлікту мав намір вбити як потерпілого, так й ОСОБА_12 Спираючись про таке, а також - про наявність у ОСОБА_11 попередньої судимості за навмисне вбивство й про те, що вчинена ним стрілянина була небезпечною для багатьох осіб, прокурор вважав за необхідне кваліфікувати дії обвинуваченого за частиною 2 статті 15 - пунктами 1, 5, 7, 13 частини 2 статті 115 Кримінального Кодексу України.

3. Потерпілий у суді позицію прокурора підтримував.

4. ОСОБА_12 , будучи допитаним під час судового розгляду кримінального провадження, незважаючи на роз`яснення суду про наявність об`єктивних підстав для визнання його потерпілим, від отримання статусу потерпілого у кримінальному провадженні прямо та беззастережно відмовився.

За такого, суд, керуючись частиною 7 статті 55 Кримінального Процесуального Кодексу України, ухвалив про залучення цієї особи до кримінального провадження, як свідка.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

А. Загальні застереження.

1. З показів обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_12 , які в цій частині узгоджуються поміж собою, вбачається, що 04 вересня 2017 року між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого - відбувся конфлікт, під час якого обвинувачений використовував зброю.

Доказів на спростування цієї обставини матеріали кримінального провадження не містять, ані сторони кримінального провадження, ані потерпілий про наявність таких доказів не посилаються.

2. До матеріалів справи долучений електронний документ під назвою "Стрельба", що міститься на диску для лазерних систем зчитування Verbatim DVD-R 16x 4,7 GB 120 min /т. 1, а.с. 137/.

У цьому електронному документі зберігається створений за допомогою камер відеоспостереження відеообраз перебігу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого.

Відомості цього відеообразу суд вважає повністю достовірними з огляду на таке.

По-перше, вони були отриманими у встановленому законом порядку, а саме - у спосіб, передбачений частиною 2 статті 93 Кримінального Процесуального Кодексу України - шляхом витребування та отримання від Державного Підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря" - "Машпроект" /том 1, а.с. 137/.
По-друге, відповідно до висновку експертів № 133/134 від 29 липня 2020 року за результатами проведення судової криміналістичної експертизи в електронному документі, у якому зберігається вказаний відеообраз (у відеофайлі "Стрельба") ознак автоматизованого монтування не виявлено. Таке доводить, що вказаний електронний документ був створений виключно за наслідками роботи камер відеоспостереження.
По-третє, спосіб створення електронного документу забезпечує достовірне створення та відтворення відповідного відеообразу.

3. Відповідно до ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 червня 2020 року з електронного документу - відеофайлу "Стрельба" - експертами було отримано 596 покадрових зображень, що були послідовно пронумеровані, які експертом були записані до директорії "Стоп-кадри/" на оптичний диск для лазерних систем зчитування /додаток № 1 до висновку експертів № 133/134 від 29 липня 2020 року за результатами проведення судової криміналістичної експертизи//надалі - диск-додаток 1/.

В подальшому експертами отримані покадрові зображення були розподілені у 4 директорії на диску-додатку 1:
-"Підпункт № 1/" - кадри з подіями такого змісту: "Автомобіль темного кольору рухається проспектом Богоявленським в бік Корабельного району та в районі 16:30:32 повертає ліворуч - до території головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект", переїжджаючи при цьому трамвайні колії" /електронні документи під назвами від "004" до "065"/;

-"Підпункт № 2/" - кадри з подіями такого змісту: "Автомобіль білого кольору здійснює крутий поворот ліворуч та обгін автомобіля темного кольору на трамвайній колії" /електронні документи під назвами від "014" до "042"/;

-"Підпункт № 3/" - кадри з подіями такого змісту: "Ці автомобілі зупиняються, з них виходять люди, та, зрештою, особа, яка вийшла з автомобіля темного кольору починає стріляти, а особи, які вийшли з автомобіля білого кольору - реагувати на постріли" /електронні документи під назвами від "105" до "515"/;.

-"Підпункт № 4/" - кадри з подіями такого змісту: "Після здійснення низки пострілів особа, яка стріляла, сідає в автомобіль темного кольору та на ньому покинув місце пригоди" /електронні документи під назвами від "519" до "595"/.

Далі експертами ж отримані покадрові зображення були збільшені та покращені в максимально можливому обсязі.
Отримані внаслідок такого електронні документи отримали назви відповідно до назви початкових покадрових зображень та розподілені у 4 відповідні директорії на диску-додатку 1:
-"Підпункт № 1 покращено/" - електронні документи під назвами від "004" до "065";

-"Підпункт № 2 покращено/" - електронні документи під назвами від "014" до "042"/;

-"Підпункт № 3 покращено/" - електронні документи під назвами від "105" до "515";.

-"Підпункт № 4 покращено/" - електронні документи під назвами від "519" до "595".

Відомості, що містяться у кожному електронному документі, отриманому внаслідок збільшення та покращення покадрових зображень, суд вважає повністю достовірними з огляду на таке.

По-перше, вони були отриманими з джерела, яке, як доведено вище, є повністю достовірним.
По-друге, вони були отриманими у встановленому законом порядку, а саме - під час проведення призначеного у встановленому законом порядку експертного дослідження особами, які мають необхідні пізнання та навички та були попередженими у встановленому законом порядку про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивого висноку.

Б. Щодо незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами по суті визнав.

Він пояснював, що, перебуваючи на дачі, знайшов пакунок, к якому виявив пістолет та патрони до нього.

Він спорядив пістолет та випробував його на банках, переконавшись у тому, що він є працездатним та придатним для здійснення пострілу.

Після цього він спорядив магазин пістолета, та у такому вигляді поклав пістолет до автомобілю "Geely", яким постійно керував.

Обвинувачений також засвідчив, що саме у такому вигляді мав пістолет та патрони до нього на момент конфлікту з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , та саме з пістолету здійснював постріли під час конфлікту із ними.

2. Із згаданих вище:

-відеообразу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

вбачається, що під час кульмінаційних подій згаданого конфлікту чоловік з предмету, схожого на пістолет, здійснив 8 пострілів:

- Перший - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/382";
- Другий - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/409";

- Третій - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/422";

- Четвертий - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/429";

- П`ятий - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/437";

- Шостий - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/444";

- Сьомий - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/453";

- Восьмий - що зафіксований в електронному документі "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/483";

Наведені вище електронні документи також доводять, що ОСОБА_11 намагався зробити дев`ятий постріл, але не зміг його зробити через відсутність набоїв /електронний документ "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/502"/

3. З показів обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_12 , які у цій частині повністю узгоджуються поміж собою вбачається, що чоловіком, який здійснював постріли, відеообраз дій якого зберігається у вказаних електронних документах, є саме ОСОБА_11 .

Доказів на спростування такого матеріали справи не містять, ані сторони, ані потерпілий про наявність таких доказів не посилаються.

4. З протоколу огляду місця події - місця конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого - від 04 вересня 2017 року /т. 1, а.с. 106 - 134/ - вбачається, що під час огляду місця події було виявлено та вилучено:

-8 металевих предметів циліндричної форми (гільз);

-3 металевих предмети коричневого кольору у сплюснутому вигляді.

З висновку експерта № 439 від 21 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 156 - 173/ вбачається, що:

-згадані 8 металевих предметів є стріляними гільзами 9-мм. патронів до пістолету Макарова (ПМ), кожна з цих гільз є виготовленою промисловим способом, патрони, складовими частинами є ці 8 гільз, є штатними бойовими припасами /пункти 6 - 8, 11 висновку/;

-згадані 3 металевих предмети є вистріляними кулями 9-мм. патронів до пістолету Макарова (ПМ), патрони, складовими частинами є ці 8 гільз, є штатними бойовими припасами /пункти 12 - 13 висновку/;

-згадані три кулі відстріляні зі зброї калібру 9 мм, що має канал ствола з 4 нарізами правого нахилу /пункт 14 висновку/.

5. З протоколу огляду місця події - приміщення ординаторської у 2-му хірургічному відділенні ЛШМД - від 07 вересня 2017 року /т. 1, а.с. 141/ - вбачається, що під час огляду місця події був виявлений та вилучений металевий предмет, зовні схожий на кулю. З пояснень сторін під час судового розгляду кримінального провадження вбачається, що вилучений за вказаних обставин предмет був видалений з тіла ОСОБА_8 внаслідок оперативного втручання.

З висновку експерта № 462 від 17 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 185 - 192/ вбачається, що згаданий предмет є вистріляною кулею 9-мм. патрону до пістолету Макарова (ПМ).

6. З відеообразу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого вбачається, що під час цього конфлікту був пошкоджений також автомобіль "Nissan Qashqai".

З протоколу огляду цього автомобіля від 15 вересня 2017 року /т. 1, а.с. 135 - 136/ вбачається, що під час такого огляду були виявлені дві металеві кулі.

З висновку експерта № 501 від 21 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 175 - 183/ вбачається, що згадані предмети є вистріляними кулями 9-мм. патрону до пістолету Макарова (ПМ).

7. Матеріали кримінального провадження не дають підстав для припущення про інше походження згаданих вище частин бойових припасів, ніж від конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого.
При цьому ані - сторони, ані - потерпілий - про наявність таких підстав не посилаються та стверджують, що вказані бойові припаси походять саме від згаданого конфлікту.

8. З відеообразу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого вбачається також, що на момент цього конфлікту обвинувачений тримав зброю, споряджену бойовими припасами, при собі /в автомобілі "Geely"/, ці обставини ані - сторонами кримінального провадження, ані - потерпілим - не заперечуються.

Оцінюючи кожен з вказаних доказів,суд відзначає, що усі вони були отриманими у встановленому законом порядку, про недостовірність будь-якого з них ані сторони кримінального провадження, ані потерпілий не посилаються.

Суд також відзначає, що жодного доказу на спростування встановлених за допомогою наведених доказів обставин матеріали справи не містять, сторони або потерпілий про наявність таких доказів не посилаються.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд відзначає, що усі вони узгоджуються поміж собою та у сукупності вони утворюють цілісну картину подій, а саме - поза розумним сумнівом доводять, що:

-під час конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого ОСОБА_11 використовувались бойові припаси - 9 мм. патрони до пістолету Макарова, придатні для стрільби;
-кількість таких бойових припасів становила 8 штук;
-ці бойові припаси він відстріляв зі зброї калібру 9 мм, що має канал ствола з 4 нарізами правого нахилу.
-ця зброя була схожою на пістолет
-ця зброя була придатною для стрільби;
-цю зброю обвинувачений набув до подій, що є предметом розгляду цього кримінального провадження;
-цю зброю обвинувачений тримав при собі.

Сукупність досліджених судом доказів суд вважає достатньою для висновку про те, що вина обвинуваченого у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами за встановлених судом обставин є доведеною.

В. Щодо конфлікту між ОСОБА_11 - з одного боку та потерпілим і свідком ОСОБА_12 - з іншого.

І……Про кульмінаційні події цього конфлікту свідчать такі надані сторонами та досліджені судом докази.

1. Із згаданих вище:

-відеообразу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

вбачається, що ці події розвивались таким чином:

a)автомобіль "Geely" рухається проспектом Богоявленським в бік Корабельного району та в районі 16:30:33 повертає ліворуч - до території головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект". При цьому цей автомобіль не зупиняється. /"Диск-додаток1/Підпункт № 1 покращено/004 … 010"/;

b)тоді автомобіль "ВАЗ" здійснює крутий поворот ліворуч /"Диск-додаток1/Підпункт № 1 покращено/011 … 039"/. Внаслідок такого боковий інтервал між цим автомобілем та автомобіль "Geely" різко зменшується /"Диск-додаток1/Підпункт № 1 покращено/028 … 035"/. Далі автомобіль "ВАЗ", рухається паралельно автомобілю "Geely" та - на трамвайній колії випереджає його /"Диск-додаток1/Підпункт № 1 покращено/045"/;

c)далі автомобіль "Geely" та автомобіль "ВАЗ" протягом вкрай нетривалого часу рухаються паралельно;

d)аж доки автомобіль "Geely" не зупиняється, частково - на трамвайній колії /"Диск-додаток1/Підпункт № 1 покращено/65"/;

e)тим часом автомобіль "ВАЗ" продовжує рух та, в свою чергу, зупиняється /"Диск-додаток1/Стоп-кадри/066 … 084"/. При цьому автомобіль "ВАЗ" стає на проїжджій частині дороги попереду автомобіля "Geely" , до того ж - приймає праворуч (в бік автомобіля "Geely") та зменшує боковий інтервал між цими автомобілями /"Диск-додаток1/Стоп-кадри/075 … 084"/.

Часова позначка на зображенні, що міститься в електронному документі "Диск-додаток1/Стоп-кадри/084" - 16:30:43.

Далі:

f)протягом періоду з 16:30:45 до 16:30:48 в автомобілі "ВАЗ" одночасно відкриваються обидві передні двері;

g)протягом періоду з 16:30:48 до 16:30:50 чоловік, який вийшов з автомобіля "ВАЗ" через передні праві двері /надалі - пасажир/, одразу після виходу звертаючись до водія автомобіля "Geely", жестами рук звертає увагу того на праве заднє крило автомобіля "ВАЗ" /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/134 … 142"/; тим часом чоловік, який вийшов з автомобіля "ВАЗ" через передні ліві двері /надалі - водій автомобіля "ВАЗ"/, рухається вздовж лівої сторони автомобіля та доходе до району його кришки багажника з лівого боку;

h)протягом періоду з 16:30:50 до 16:30:57 водій автомобіля "ВАЗ" рухається вздовж задньої частини цього автомобіля та доходе до району його кришки багажника з правого боку; тим часом пасажир повертається до передніх правих дверей автомобіля "ВАЗ" ;

i)протягом періоду з 16:30:57 до 16:31:01 автомобіль "Geely" з`їжджає з трамвайної колії, повільно просуваючись вперед та стає паралельно автомобілю "ВАЗ" /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/202 … 221"/, не маючи можливості вільно рухатись далі.;

j)тим часом пасажир відкриває та закриває передні праві двері автомобіля "ВАЗ" та, обійшовши цей автомобіль з правого боку вперед, підходе до району капоту з правого боку; водій автомобіля "ВАЗ" рухається позаду цього автомобіля та повертається до району його кришки багажника з лівого боку;

k)протягом періоду з 16:31:01 до 16:31:08 в автомобілі "Geely" відкриваються ліві передні двері, з них виходе чоловік /надалі - водій автомобіля "Geely"/, він обходе автомобіль "ВАЗ" з правого боку назад та підходе до водія автомобіля "ВАЗ"; той обходе автомобіль "ВАЗ" ззаду просувається вздовж його лівого боку до району задніх лівих дверей, пасажир рухається вздовж лінії капоту автомобіля "ВАЗ" в різних напрямках, залишаючись в районі капоту;

l)протягом періоду з 16:31:08 до 16:31:10 водій автомобіля "ВАЗ" та водій автомобіля "Geely" розмовляють в районі задніх лівих дверей автомобіля "ВАЗ", а пасажир зупиняється в районі правої передньої фари автомобіля "ВАЗ" та споглядає за розмовою;

m)далі водій автомобіля "ВАЗ" починає відходити від місця розмови /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/303"/. Коли він відходе, рухаючись вздовж лівої частини цього автомобіля до лівої передньої двері, яка весь час залишалась відчиненою водій автомобіля "Geely" залишається на місці /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/303…321"/. Тим часом водій автомобіля "ВАЗ" підходе до лівої передньої двері цього автомобіля, /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/311"/, нахиляється до салону автомобіля /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/312…320"/. Пасажир же свого місця розташування не змінює.

n)Тоді - в районі 16:31:12 - водій автомобіля "Geely" починає відходити від місця розмови /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/320"/. Одразу після цього пасажир починає /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/323"/ рухатись вздовж лінії капоту автомобіля "ВАЗ" в бік лівої фари цього автомобіля;

o)далі водій автомобіля "Geely" пройшов вздовж задньої частини та правого боку автомобіля "ВАЗ" підійшов до лівої передньої двері автомобіля "Geely" /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/357"/. Тим часом водій автомобіля "ВАЗ" взяв з салону цього автомобіля в руки предмет та почав рух вздовж лівої частини цього автомобіля в район його багажника; пасажир дійшов до району лівої передньої фари автомобіля "ВАЗ";
p)далі водій автомобіля "Geely" відкриває ліву дверь цього автомобіля та дістав /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/371"/ з неї предмет, схожий на пістолет. В цей момент водій автомобіля "ВАЗ" дійшов до кришки багажнику цього автомобіля з лівого боку та дивився на предмет в руці, а пасажир - перебував на лінії переднього капоту автомобіля "ВАЗ" ліворуч від цього автомобіля, дивлячись в бік, протилежний від автомобіля "Geely";
q)далі водій автомобіля "Geely" піднімає руку з предметом, схожим на пістолет та робить перший постріл /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/382"/ В момент цього пострілу водій автомобіля "Geely" продовжує роздивлятись предмет в своїй руці, пасажир - перебував на лінії переднього капоту автомобіля "ВАЗ" ліворуч від цього автомобіля, дивлячись в бік, протилежний від автомобіля "Geely";
r)внаслідок пострілу водій автомобіля "Geely" хапається за груди, нахиляється та починає ховатись за автомобіль;

s)далі водій автомобіля "Geely" здійснив 8 пострілів в бік водія автомобіля "ВАЗ". При цьому під час їх здійснення він, хоча суттєво не зміщувався, але обирав більш зручне для влучного пострілу положення. Під час здійснення пострілів водій автомобіля "ВАЗ", ухиляючись від пострілів оббіг цей автомобіль з лівого боку с заду наперед та намагався ухилитися від пострілів, перебуваючи спереду автомобіля; пасажир тим часом відбіг від місця стрілянини та переховувався між автомобілями, що були припарковані ліворуч від місця події; далі водій автомобіля "ВАЗ" відбіг від місця стрілянини ліворуч до місця, де переховувався пасажир; водій автомобіля "Geely" тим часом зробив ще декілька пострілів в бік автомобілів, що були припарковані ліворуч від місця події;

t)зрештою водій автомобіля "Geely" спробував здійснити дев`ятий постріл, але не зміг його здійснити через відсутність патронів /"Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/502"/.

Часова позначка на зображенні, що міститься в електронному документі "Диск-додаток1/Стоп-кадри/502" - 16:31:35.

Після цього

u)водій автомобіля "Geely" повернувся до цього автомобіля та на ньому покинув місце пригоди, проїхавши небезпечно впритул до автомобіля "ВАЗ"

2. З показів обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_12 , які у цій частині повністю узгоджуються поміж собою вбачається, що на вказаному відеозапису зафіксовані дії:
- ОСОБА_11 (водій автомобіля "Geely");
- ОСОБА_8 (водій автомобіля "ВАЗ");
-ОСОБА_12 (пасажир).
Доказів на спростування такого матеріали справи не містять, сторони про наявність таких доказів не посилаються.

3. Покази обвинуваченого, потерпілого та свідка ОСОБА_12 , що узгоджуються з наведеними вище відомостями, зводяться до такого.

3.1. Так, потерпілий зазначив про таке.

04 вересня 2017 року він керував автомобілем "ВАЗ", у салоні якого на передньому пасажирському сидінні перебував його родич ОСОБА_12 ..

Та вони переслідували автомобіль "Geely", в зв`язку із чим слідував за цим автомобілем на автомобілі "ВАЗ" проспектом Богоявленським в бік Корабельного району.

В районі території головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект" цей автомобіль вони наздогнали, коли той стояв, /далі - мовою оригіналу/: "Поровнялся и чуть-чуть протянул машину".

При цьому потерпілий зазначав, що інтервал між автомобілем "ВАЗ" та автомобілем "Geely" у момент зупинки становив близько 1 метра, а автомобіль "ВАЗ" зупинився на проїжджій частині дороги, що призначена для руху транспортних засобів, але - не для їх зупинки або стоянки.

Потім він /потерпілий/, стоячи біля заднього крила свого автомобіля та не підходячи до обвинуваченого, звернувся до того зі словами /далі - мовою оригіналу/: "Что это было?".

Тоді ОСОБА_11 вийшов з автомобіля "Geely" та промовив /далі - мовою оригіналу/: "Ты что-то хочешь от меня?".

Після такого він /потерпілий/ /далі - мовою оригіналу/: "Понял, что разговора у нас никакого не будет - пошел - взял телефон, чтобы вызвать полицию, но, как бы вслух этого не говорил, что я сейчас вызову полицию. Беру телефон с машины, обратно подхожу к крылу…"

Весь цей час ОСОБА_12 стояв біля автомобіля "ВАЗ".

Далі потерпілий зазначив, що одразу після того, як він підійшов до крила та там підняв голову, ОСОБА_11 здійснив в нього перший постріл, яким поранив його. При цьому в момент першого пострілу він дивився на телефон, набираючи номер

Після цього ОСОБА_11 продовжував здійснювати постріли, а він /потерпілий/ - ховатись від куль спочатку - за своїм автомобілем, а потім - за іншими, та, зрештою - на момент закінчення пострілів - разом із ОСОБА_12 сховався за автомобілем, що був на значній відстані від місця конфлікту.

При цьому потерпілий наполягав на тому, що постріли обвинуваченого були направленими обвинувачений зробив в його бік загалом 5 пострілів, але більшість з них не влучила через те, що на шляху куль були перешкоди. Потерпілий також зазначив, що послідуючими пострілами обвинувачений намагався поцілити в свідка ОСОБА_12 , але також не влучив через наявність перешкод.

Потерпілий також зазначив, що, як на його думку, ОСОБА_11 припинив постріли через те, що в нього закінчились набої.

Окрім того, потерпілий засвідчив, що після того, як ОСОБА_11 закінчив стріляти, він /обвинувачений/ сів в автомобіль "Geely" та поїхав з місця конфлікту.

Тоді вони з братом зрозуміли, що він / ОСОБА_14 / є пораненим

3.2. Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду кримінального провадження зазначив про таке.

04 вересня 2017 року він рухався на автомобілі "ВАЗ", перебуваючи у салоні на передньому пасажирському сидінні, цим автомобілем керував його родич ОСОБА_8 .

З перехрестя проспекту Богоявленського та вулиці Театральної в місті Миколаєві вони із родичем на автомобілі "ВАЗ" переслідували автомобіль "Geely" , в зв`язку із чим слідували за цим автомобілем проспектом Богоявленським в бік Корабельного району, наздогнали автомобіль "Geely" в районі території головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект".

В цьому районі автомобіль "Geely" був попереду них.

Далі автомобіль "Geely" повернув ліворуч, та автомобіль "ВАЗ" повернув слідом, й, зрештою, ці автомобілі почали рухатись поряд. Вони одночасно переїхали трамвайну колію та зупинились метра за 2 від неї.

При цьому автомобіль "Geely" зупинився біля бордюру, а автомобіль "ВАЗ" зліва від автомобіля "Geely" та трохи попереду.

Внаслідок такого /далі - мовою оригінлау/: "Нас [мається на увазі - автомобіль "ВАЗ"] нельзя было объехать".

При цьому пояснити, чому саме автомобіль "ВАЗ" зупинився таким чином, свідок не спромігся.

Свідок також зазначив, що після зупинки він та його родич ОСОБА_14 вийшли з машини, він /свідок/ показав ОСОБА_11 /далі - мовою оригіналу/: "Что нас ударили", та відійшов. Таким чином він вказав обвинуваченому та те, що той пошкодив автомобіль. Слідом підійшов й ОСОБА_14 , який щось сказав обвинуваченому та теж відійшов до автомобіля "ВАЗ".
Свідок також зазначив, що ОСОБА_11 поспілкувався з ОСОБА_14 , під час чого спитав потерпілого /далі - мовою оригіналу: "Что ты хочешь?", після чого ОСОБА_8 повернувся до своєї машини.

Свідок також зазначав, що ОСОБА_11 також повернувся до своєї машини автомобіля "Geely"

Як далі зазначив свідок, обвинувачений повернувся до свого автомобіля, дістав пістолет та почав цілитись в ОСОБА_8 .

Тоді він /свідок/ відбіг від місця стрілянини та сховався, але зрештою, ОСОБА_11 почав цілитись й в нього /в свідка/.

3.3. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження зазначав таке.

04 вересня 2017 року він керував автомобілем "Geely".
В районі території головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект" /далі - мовою оригіналу/: "Два человека [на автомобілі "ВАЗ"] сидят в машине, агрессивно настроенные, … остановились… перекрыли [йому] дорогу".

Обвинувачений також не заперечував, що фактично зупинив автомобіль внаслідок дій потерпілого та свідка.

Далі обвинувачений зазначав, що на місці зупинки ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вдвох підійшли до автомобіля "Geely", коли він / ОСОБА_11 / перебував у ньому та висунули до нього вимоги із приводу ніби пошкодження ним автомобіля "ВАЗ".
Та на вимогу потерпілого та свідка він /обвинувачений/ з машини вийшов та підійшов до задньої частини автомобіля "Geely". Там вони продовжили розмову, але він /обвинувачений/ задовольняти їх претензії відмовився. Тоді вони обірвали розмову /далі - мовою оригіналу/: "Пошли к машине своей, то есть - на основании том, что: "Сейчас мы тебе покажем"". При цьому про намір викликати поліцію вони його не повідомили.

Тоді він повернувся до автомобіля "Geely", взяв пістолет, який в нього там був, та з тим, щоб /далі - мовою оригіналу/: "Они (подошли к машине) не взяли там какие-то, ну, мало ли что…" "Может, пошли за чем-то там…" почав стріляти.

Вказані покази обвинуваченого, потерпілого та свідка в частині, що аналізується, суд вважає достовірними з огляду на таке.

По-преше, усі вони були отриманими у встановленому законом порядку, а саме - під час судового розгляду кримінального провадження під час судових засідань, з дотриманням прав усіх осіб на перехресний допит. До того ж, потерпілий та свідок склали присягу та були попередженими про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивих свідчень.

До того ж, ці покази узгоджуються між собою, а також - з відомостями, що є встановленими об`єктивно внаслідок дослідження електронних документів; відомості з показів в наведених вище частинах органічно доповнюють відомості, що містяться в електронних документах. Та усі ці докази у сукупності утворюють цілісну картину кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого.

4. Кульмінаційні події конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого підтверджують також проаналізовані вище докази незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, а саме:

-протоколом огляду місця події - місця конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого - від 04 вересня 2017 року /т. 1, а.с. 106 - 134/;

-пунктами 6-8; 11-14 висновку експерта № 439 від 21 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 156 - 173/;

-протоколом огляду місця події - приміщення ординаторської у 2-му хірургічному відділенні ЛШМД - від 07 вересня 2017 року /т. 1, а.с. 141/

-пунктом 1 висновку експерта № 462 від 17 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 185 - 192/

-протоколом огляду автомобіля "Nissan Qashqai" від 15 вересня 2017 року /т. 1, а.с. 135 - 136/;

-пунктом 1 висновку експерта № 501 від 21 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 175 - 183/

5. З висновку експерта № 1574 від 09 листопада 2017 року /том 1, а.с. 139 - 140/ вбачається, що внаслідок дій ОСОБА_11 під час кульмінаційних події конфлікту між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення правої половини грудної клітини з пошкодженням легені, міжхребетної артерії та розтрощуванням ребер з внутріплевральною кровотечею та гемопневмотораксом, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

ІІ……Про обставини, що безпосередньо передували кульмінаційним подіям конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

З показів потерпілого, свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого, які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на автомобілі "ВАЗ" переслідували автомобіль "Geely" по простекту Богоявленському з перехрестя цього проспекту з вулицею Театральною до району входу на територію адміністративної будівлі головного корпусу НВКГ "Зоря" - "Машпроект" по пр. Богоявленському 42-А, тобто - близько 1 км.

З їх же показів та показів обвинуваченого вбачається, що підставою такого для потерпілого та свідка була наявність в них претензій до водія автомобіля "Geely" , якого вони вважали винним у пошкодженні автомобіля "ВАЗ" та їх бажання "вирішити" цю претензію.

Вказані покази обвинуваченого, потерпілого та свідка в частині, що аналізується, суд вважає достовірними з огляду на таке.

По-преше, усі вони були отриманими у встановленому законом порядку, а саме - під час судового розгляду кримінального провадження під час судових засідань, з дотриманням прав усіх осіб на перехресний допит. До того ж, потерпілий та свідок склали присягу та були попередженими про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивих свідчень.

По-друге, ці покази узгоджуються між собою.

По-третє, обставини, про які свідчать покази в наведеній частині, повною мірою узгоджуються з встановленими вище кульмінаційними подіями конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого. Більше того, кульмінаційні події згаданого конфлікту є природним та логічним продовженням обставин, про які свідчать покази, що аналізуються.

ІІІ……Оцінюючи наведені докази щодо обставин конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого у їх сукупності, суд відзначає, що єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є така:

04 вересня 2017 року приблизно о 16:25 ОСОБА_8 керував автомобілем "ВАЗ", в салоні якого, як пасажир, перебував ОСОБА_12
В районі перехрестя вулиці Театральної та проспекту Богоявленського в місті Миколаєві він побачив автомобіль "Geely", що рухався проспектом Богоявленьским від вулиці Театральної в бік Корабельного району міста Миколаєва, яким керував ОСОБА_11 .
В ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникли претензії до водія цього автомобіля, та вони вирішили всунути ці претензії та отримати їх задоволення.
З цією метою ОСОБА_8 на автомобілі "ВАЗ" почав переслідувати автомобіль "Geely".
Рухаючись на автомобілі "Geely" в обраному напрямку, ОСОБА_11 перед адміністративною будівлею головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект" повернув ліворуч.
В цей же час ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які рухались за ним на автомобілі "ВАЗ", повернули за ним та, діючи з метою задоволення їх претензій, біля входу на територію адміністративної будівлі головного корпусу ДП НВКГ "Зоря" - "Машпроект" змусили ОСОБА_11 зупинити автомобіль. До того ж, вони зупинили автомобіль у непередбаченому для цього місці - на проїжджій частині дороги, чим, зокрема, створили перешкоду у подальшому русі автомобіля "Geely".
Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_12 діючи задля реалізації наміру на задоволення їх претензій, вийшли з автомобіля "ВАЗ" та висунули ОСОБА_11 наявні в них претензії.
Тоді ОСОБА_11 вийшов з автомобіля "Geely" , підійшов до ОСОБА_8 та запитав того, що той вимагає.
ОСОБА_8 , ж, давши зрозуміти, що висунення претензій не завершене, обірвав розмову та повернувся до водійського місця автомобіля "ВАЗ" .В той же бік пішов й ОСОБА_12 . При цьому жодних дій щодо звільнення ОСОБА_11 вони не вжили.
У відповідь на це ОСОБА_11 повернувся до автомобіля "ВАЗ", дістав з його лівої передньої двері зброю та здійснив 8 пострілів на ураження в бік ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .
Внаслідок такого ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення правої половини грудної клітини з пошкодженням легені, міжхребетної артерії та розтрощуванням ребер з внутріплевральною кровотечею та гемопневмотораксом, що явно не відповідало небезпеці посягання та обстановці захисту.
ОСОБА_11 ж, отримавши змогу покинути місце події, з місця події зник.
При цьому жодного належного та допустимого доказу, що свідчив би про обставини, яким згадана версія не може надати пояснення, матеріали справи не містять, ані сторони кримінального провадження, ані потерпілий про наявність таких доказів не посилаються.

За такого фактичні обставини конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого суд вважає встановленими поза розумним сумнівом.

IV……Оцінка дій ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у конфлікті між обвинуваченим - з одного боку, та ними - з іншого - призводить до такого.

1. З наведених вище відомостей, що зафіксовані в електронних документах:

-відеообразі кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

а також - з показів свідка ОСОБА_12 під час судового розгляду кримінального провадження вбачається, що під час згаданого конфлікту ОСОБА_11 були висунуті претензії майнового характеру (щодо "пошкодження" автомобіля).

Та обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження підтвердив, що дії потерпілого та свідка принаймні були сприйнятими ним, як пропозиція про передачу майна.

Та наявність підстав для такого сприйняття у суді підтвердили потерпілий та свідок ОСОБА_15 .

Наведені докази у їх сукупності доводять, що під час згаданого конфлікту обвинуваченому були висунуті майнові пропозиції.

2. Далі, наведені вище докази та встановлені на їх підставі обставини доводять, що з метою висунення цих вимог потерпілий та свідок ОСОБА_12 наздогнали ОСОБА_11 та змусили його зупинитись.

Таке доводить, що ці пропозиції висувались рішуче та наполегливо, отже - за своєю суттю є вимогами.

3. Суд також відзначає, що дії потерпілого та свідка ОСОБА_12 щодо висунення обвинуваченому вимоги майнового характеру були узгодженими.

Так, цей факт ані потерпілий, ані свідок не заперечують.

До того ж, наведені вище докази про фактичні обставини конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та ними - з іншого, свідчать про те, що:

-як потерпілий, так й свідок висували ОСОБА_11 претензії щодо його /обвинуваченого/ дій;

-під час спілкування потерпілого з обвинуваченим свідок ОСОБА_12 був розташований таким чином, що таке заважало ОСОБА_11 покинути місце конфлікту, та слідкував за розмовою;

-свідок також реагував на результати розмови, зокрема - підійшов до потерпілого після її завершення.

Таке доводить, що у конфлікті між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого - потерпілий та свідок діяли спільно.

4. Вирішуючи питання про те, чи супроводжувалась висунута ОСОБА_11 вимога майнового характеру погрозою, зокрема, застосування насильства, суд враховує таке.

4.1. Наведені вище докази у їх сукупності поза розумним сумнівом доводять, що перед висуненням вимоги своїми діями потерпілий та свідок ОСОБА_12 примусили обвинуваченого зупинитись.

Цей факт доводять:

-поведінка ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 на дорозі перед такою зупинкою (а саме - різкий поворот в бік автомобіля "Geely", яким керував обвинувачений, поєднаний з різким зменшенням бокового інтервалу між цими автомобілями);

-той факт, що обвинувачений зупинив автомобіль на трамвайній колії, чого поза розумним сумнівом не відбулось би у разі, якщо б обвинувачений здійснював зупинку самостійно.

4.2. Далі, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вчиняли дії щодо примушування обвинуваченого перебувати у тому місці, перебувати у якому він не бажав.
Так, ОСОБА_8 розташував автомобіль "ВАЗ" на проїжджій частині дорозі (у недозволеному місці) на такій відстані від автомобіля "Geely", що це як не унеможливлювало повною мірою, то суттєво ускладнювало для ОСОБА_11 здійснення маневрів та залишення місце кульмінаційних подій конфлікту.

Внаслідок таких дій гарантовані ОСОБА_11 права:

-не бути примушеним робити те, що не передбачене законом, а саме - не брати участь в обговоренні будь-чиїх претензій всупереч встановленому законом порядку (стаття 19 Конституції України);

-вільно пересуватись (стаття 33 Конституції України), під яким відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" розуміється право вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатись територією України в будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час;

-вільно на власний розсуд, визначати свою поведінку у сфері приватного життя (статті 271 - 272 Цивільного Кодексу України)

були обмежені.

З урахуванням же вимог статті 209 Кримінального Процесуального Кодексу України, відповідно до яких особа вважається затриманою з моменту, коли вона змушена залишатися поряд з іншою особою, такі дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 порушували права ОСОБА_11 на свободу та особисту недоторканість.

4.3. Та ці дії, не будучи складовим елементом вимоги, виходять за межі "рішучості" при її висловлення.

Наведене доводить, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 під час висунення до ОСОБА_11 вимоги майнового характеру застосували до нього насильство.

5. Вирішуючи питання про характер цього насильства, суд відзначає, що воно поза розумним сумнівом не було небезпечним для життя або здоров`я ОСОБА_11 .

6. В той же час, суд відзначає, що:

-сам факт застосування такого насильства;

-та обставина, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 щодо примушення обвинуваченого до задоволення їх вимоги були продовженими після того, як застосоване ними насильство не призвело до бажаного для них результату

об`єктивно створював загрозу подальшого застосування насильства, в тому числі - більш інтенсивного, з метою примушування обвинуваченого до задоволення майнової вимоги.

Та ця загроза підсилювалась тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 діяли групою та спільно.

7. Суд також відзначає, що наявність будь, яких підстав для висунення майнових вимог з боку ОСОБА_8 або ОСОБА_12 до ОСОБА_11 під час розгляду цього кримінального провадження не була доведеною жодним належним або допустимим доказом.

Ухвалюючи цей вирок, суд, будучи обмеженим межами, визначеними у статті 337 Кримінального Кодексу України, є позбавленим можливості повною мірою дослідити та надати чітку оцінку діям осіб, які в межах цього кримінального провадження не є обвинуваченими.

Але наведені обставини у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у конфлікті між обвинуваченим - з одного боку, та ними - з іншого - є суспільно небезпечним посяганням, адже містять ознаки діяння, передбаченого статтею 189 Кримінальним Кодексом України.

V……Суд також відзначає, що такі дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вчинили першими.
VІ……Оцінюючи дій ОСОБА_11 у конфлікті між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого - призводить до такого.

1. Він об`єктивно мав усі передбачені статтею 36 Кримінального Кодексу України підстави для необхідної оборони, а саме:

-відносно нього було вчинене суспільно-небезпечне діяння;

-суспільно-небезпечне посягання на його права та охоронювані законом інтереси існувало реально, а не тільки в його уяві.

2. Далі, на момент прийняття ОСОБА_11 рішення про застосування зброї, так само, як й на початку її застосування, суспільно небезпечне посягання з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не було завершеним.

Так, висунення до нього вимог не було припиненим та можливість його вільного пересування не була відновленою.

При цьому з показів обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження вбачається, що він усвідомлював протиправний характер дій потерпілого та свідка та побоювався більш суттєвих негативних наслідків від їх дій.

3. Дії ж обвинуваченого щодо продовження застосування зброї після здійснення ним першого вистрілу в бік ОСОБА_8 не можуть бути відокремленими від його попередніх дій та отримати окрему правову оцінку з огляду на таке.

По-перше, здійснення пострілів ОСОБА_11 відбувалось безперервно та протягом короткого проміжку часу, що саме по собі виключає зміну направленості його дій під час їх здійснення.

По-друге, очевидних відомостей про те, що внаслідок будь-якого зі здійснених пострілів співвідношення сил суттєво змінилось, в момент їх здійснення ОСОБА_11 не мав. Так, внаслідок здійснення пострілів ОСОБА_8 продовжував вчиняти активні дії, до того ж - у безпосередній близькості від обвинуваченого. Таке об`єктивно не давало підстав для висновку про те, що внаслідок будь-якого з них загроза продовження протиправних дій є повністю усунутою.

4. Внаслідок дій ОСОБА_11 була заподіяна шкода лише особі, яка вчинила відносно нього суспільно-небезпечне посягання - ОСОБА_8 .

5. З показів обвинуваченого вбачається, що мотивом його дій була лише оборона від протиправного посягання, належних та допустимих доказів наявності в нього іншого мотиву матеріали кримінального провадження не містять

Отже, у конфлікті між ним - з одного боку, та ОСОБА_8 та ОСОБА_12 - з іншого - ОСОБА_11 діяв у стані необхідної оборони.

VІ……Вирішуючи питання про те, чи відповідала завдана ОСОБА_11 шкода небезпеці посягання або обстановці захисту, суд враховує таке.

1. Відповідно до пункту 5 Постанови № 1 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про необхідну оборону", щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

2. Характер небезпеки, від якої захищався ОСОБА_11 , об`єктивно полягав у застосуванні з боку групи осіб насильства, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, з метою заволодіння його майном, та погрози застосування такого ж або більш інтенсивного насильства.

При цьому:

-наполегливість та рішучість дій ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ;

-та обставина, що вони вдались до насильства, яке не було небезпечним для життя або здоров`я обвинуваченого;

-та обставина, що таке насильство не призвело до досягнення бажаного для них результату;

-та обставина, що, не зважаючи на таке, свої дії щодо висунення вимоги та наполяганні на її задоволенні вони не припинили;

-та обставина, що вони діяли у групі

у сукупності об`єктивно створювали реальну загрозу заподіяння обвинуваченому більш суттєвої шкоди, в тому числі - його майну та здоров`ю - у разі, якщо їх протиправні дії не будуть негайно припиненими.

3. Місце та час нападу, об`єктивно свідчили про можливість продовження конфлікту у людному місці, що певною мірою виступало стримуючим фактором.

4. Співвідношення сил зводилось до того, що обвинувачений, будучи особою передпенсійного віку, мав один захищатись від двох дорослих осіб, кожен з яких був значно молодшим за нього.

За таких обставин реальне співвідношення сил складалось вочевидь не на користь обвинуваченого.

5. Таке співвідношення сил, з урахуванням встановленого вище характеру небезпеки, що об`єктивно загрожувало ОСОБА_11 заподіянню більш значної шкоди.

Відповідно ж до пункту 2 Постанови № 1 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про необхідну оборону" за таких обставин обвинувачений мав право на ефективну необхідну оборону, отже - мав право вдатись до дій, що суттєво змінять співвідношення сил на його користь. Та такими діями, поза розумним сумнівом, є використання зброї.

Більше того, встановлений вище характер небезпеки, що склався під час конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого, для обвинуваченого склалась реальна небезпека здійснення нападу /рішучих агресивних дій щодо заподіяння шкоди/, до того ж - із боку групи осіб - у разі невжиття ним дій щодо самозахисту. В той же час, відповідно до частини 5 статті 36 Кримінального Кодексу України застосування зброї для захисту від такого нападу є правомірним.

Отже, обраний ОСОБА_11 спосіб самозахисту - використання вогнепальної зброї - сам по собі в цьому випадку є виправданим обстановкою захисту та передбаченим законом.

6. Та використання вогнепальної зброї за її призначенням - для ураження супротивника є викликаним її природними властивостями.

7. В той же час, наявність в розпорядженні обвинуваченого вогнепальної зброї, тобто - знаряддя, яке є спеціально пристосованим для ефективного ураження людей на близьких відстанях та ефективний захист від якого в принципі не є можливим, надавало йому істотну перевагу в обстановці захисту та об`єктивну можливість вільно обирати спосіб дій, а за такого - розмір заподіюваної ним шкоди з тим, щоб вона була саме необхідною та достатньою для припинення неправомірних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ..

В зв`язку з цим суд відзначає, що:

-для припинення дій ОСОБА_8 та ОСОБА_12 необхідно було унеможливити подальші реалізацію погроз насильства з їх боку та висунення ними вимог;

-такого результату вочевидь можливо було досягнути шляхом демонстрації серйозності своїх намірів застосувати зброю та можливості її застосування, пошкодження автомобіля ВАЗ, або, насамкінець, пострілів по кінцівкам осіб, які, незважаючи на попередні дії, продовжували б протиправне посягання.

Та такий результат міг би бути досягнутим у разі, якщо б ОСОБА_11 дотримався загальноприйнятих норм та правил застосування зброї, а саме - необхідності попередження про її застосування, пострілів у повітря та лише за необхідності - вчинення подальших необхідних дій щодо ураження супротивника.

З огляду на наведене суд вважає, що обстановка захисту, а саме - наявність в обвинуваченого вогнепальної зброї - об`єктивно надавала обвинуваченому можливість припинити протиправні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 шляхом заподіяння меншої шкоди, ніж тяжкого тілесного ушкодження.

Заподіяння ж такого ушкодження, що є тяжкою шкодою в розумінні частини 3 статті 36 Кримінального Кодексу України, вочевидь є зайвим та не є домірним обстановці захисту.

Отже, у конфлікті між ним - з одного боку, та ОСОБА_8 та ОСОБА_12 - з іншого - ОСОБА_11 діяв з перевищенням меж необхідної оборони.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Мотиви неврахування окремих доказів.

1. На підтвердження вини обвинуваченого органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються на протокол огляду місця події від 04 вересня 2017 року та фототаблиці до нього /т. 1, а.с. 145 - 151/.

З відомостей, що містяться у цих документах, вбачається, що під час слідчої дії, за наслідками якої був складений вказаний протокол, був здійснений огляд салону автомобіля "Geely"
При цьому підставою для огляду автомобіля "Geely", який перебував у володінні ОСОБА_11 , стала заява обвинуваченого /том 1, а.с. 144/.

Оцінюючи ці докази, суд враховує таке.

1.1. Верховний Суд у своїх рішеннях сформулював правову позицію, відповідно до якої за загальним правилом, встановленим у частині другій статті 234 та частині другій статті 237 Кримінального Процесуального Кодексу України, огляд та обшук володіння особи здійснюється на підставі ухвали слідчого судді. У винятковому випадку, передбаченому частиною третьою статті 233 цього Кодексу, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, однак у такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій (постфактум) звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Огляд володіння особи може бути проведено й за добровільною згодою особи, яка ним володіє, але - лише за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди /див., окрім іншого, Постанови Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 536/1048/16-к та від 12 лютого 2019 року у справі № 159/451/16-к/.

1.2. В цьому ж випадку, із згаданого вище "Протоколу огляду місця події" вбачається, що принаймні з 23:30 години 04 вересня 2017 року /тобто - з моменту початку "огляду" - ОСОБА_11 вже знаходився під контролем працівників правоохоронних органів.

Відповідно до вимог статті 209 Кримінального Процесуального Кодексу України таке означає, що Дєточка був затриманим принаймні з 23:30 години 04 вересня 2017 року, до того ж - уповноваженою посадовою особою.

1.3. Відповідно до частини 4 статті 208 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого особи, що здійснили затримання ОСОБА_11 , повинні були негайно повідомити йому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

1.4. В той же час, з позначок у протоколі затримання ОСОБА_11 вбачається, що права особи, підозрюваної у вчиненні злочину, були роз`яснені йому не раніше часу складання цього протоколу, а саме - не раніше 0150 05 вересня 2017 року, тоді ж прибув призначений йому захисник. Отже, на момент проведення огляду ОСОБА_11 був затриманим, однак до цього часу йому не були роз`яснені його права та забезпечено право на правову допомогу.

1.5. Далі, з позначок у протоколі затримання ОСОБА_16 вбачається, ніби він був затриманим 05 вересня 2017 року о 0035. Але достовірність цих позначок спростовується наведеними вище доказами.
Отже, хоча у протоколі затримання вказаний час затримання - о 0035 05 вересня 2017 року, він перебував під контролем працівників правоохоронного органу не пізніше ніж із 2330 04 вересня того ж року і, таким чином, з цього часу був «затриманим» у значенні статті 209 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Таке означає, що на момент складання заяви про дозвіл на огляд автомобіля ОСОБА_11 перебував під контролем правоохоронних органів взагалі без будь-яких передбачених законом гарантій, що поза розумним сумнівом породжували в нього під час подальшого спілкування з правоохоронними органами почуття страху та тривоги, що здатні принизити його, переломити зрештою його фізичний та психічний спротив.

Доведеність цього випливає, перш за все, із сукупності неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Так, коли спілкування правоохоронних органів з особою відбувається поза правового поля, з ігноруванням мінімальних вироблених сталою практикою гарантій прав та свобод людини - це породжує відповідні обґрунтовані презумпції щодо факту.

Відповідно ж до сталої практики Європейського суду з прав людини, яка згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" є джерелом права, ці обставини у їх сукупності свідчать, що під час отримання заяви про згоду на огляд автомобіля відносно ОСОБА_17 , було порушене передбачену статтею 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантію - заборону такого поводження із ним, що принижує його людську гідність.

/див. рішення Європейського Суду з прав людини у справі А.Н. проти України (п. 79), Свінарєнко та Слядєв проти Росії (пп. 113 - 116), «Рібіч проти Австрії» (Ribitsch v. Austria), «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey), M.S.S. v. Belgium and Greece, El-Masri v. the former Yugoslav Republic of Macedonia/

1.6. До того ж, з залучених до матеріалів кримінального провадження протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 077571, складеного 04 вересня 2017 року о 23:40 /том 1, а.с. 142/ та копії постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2017 року /том 1, а.с. 143/ вбачається, що на момент згаданого огляду автомобіля ОСОБА_11 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таке саме по собі породжує додаткові обґрунтовані сумніви у його здатності належним чином та повною мірою усвідомлювати значення вчинюваних відносно нього дій та повною мірою усвідомлювати правові наслідки таких дій.

За таких обставин не можна стверджувати, що ОСОБА_11 надав добровільну та інформовану згоду на огляд його автомобіля, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що даючи таку згоду, володілець автомобіля був здатен усвідомлювати правові наслідки такої згоди.
Тому навіть за умов, що огляд цього автомобіля підпадав під визначення «невідкладного випадку» у значенні частини третьої статті 233 Кримінального Процесуального Кодексу України, звернення до слідчого судді постфактум в цьому випадку було обов`язковим.

Проте, таке звернення в матеріалах кримінального провадження є відсутніми, а відповідна ухвала слідчого судді на підставі такого звернення не виносилась.

Отже, огляд автомобіля "Geely" в цьому випадку був здійснений без дотримання передбачених законом гарантій, що є підставою для визнання його результатів недопустимим доказом.

2. На підтвердження вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину органи досудового розслідування та публічного обвинувачення посилаються про речові докази:

-пістолет конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення;

-9 мм. патрони до пістолету Макарова, придатні для стрільби у кількості 71 штуки.

Але вказані речові докази були отриманими внаслідок огляду автомобіля "Geely", результати якого, як доведено вище, є недопустимими доказами.

За такого перелічені речові докази, в свою чергу, є недопустимими доказами.

3. На підтвердження вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються про висновки експертів за наслідками дослідження речових доказів:

-пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення;

-9 мм. патронів до пістолету Макарова, придатні для стрільби у кількості 71 штуки.

а саме:

-висновок експерта № 441 від 22 вересня 2017 року /т. 1, а.с. 219 - 223/

-пункт 2 висновку експерта № 462 від 17 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 185 - 192/;

-пункти 3-5, 16 висновку експерта № 439 від 21 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 156 - 173/;

-пункт 2 висновку експерта № 501 від 21 листопада 2017 року /т. 1, а.с. 175 - 183/

Але ці висновки є результатом дослідження предметів, які, як доведено вище, є недопустимими доказами.

За такого висновки експертів в перелічених частинах, в свою чергу, є недопустимими доказами.

4. Потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження стверджував, ніби, під`їжджаючи на автомобілі "ВАЗ" до головного корпусу ДП НВКГ "Зоря"- "Машпроект", побачив, що автомобіль "Geely" вже стоїть, та під`їхав до цього автомобіля.

Але ці покази потерпілого є недостовірними, адже спростовуються інформацією, що міститься в:

-відеообразі кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

які поза розумним сумнівом є більш достовірними.

5. Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду кримінального провадження стверджував, ніби, під час кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого ОСОБА_11 першим відійшов від місця розмови з ОСОБА_8 ..

Але ці покази потерпілого є недостовірними, адже спростовуються інформацією, що міститься в:

-відеообразі цих подій;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

які поза розумним сумнівом є більш достовірними.

6. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження згадував, ніби на початку кульмінаційних подій конфлікту між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого він /обвинувачений/ зупинив автомобіль "Geely" не у зв`язку із діями потерпілого, але - за власним бажанням - через те, що збирався чекати дружину.

Але ці покази не можуть вважатись достовірними з огляду на таке.

По-перше, вони не є послідовними, адже обвинувачений визнавав й те, що автомобіль зупинив вимушено.

По-друге, вони суперечать іншим послідовним показам того ж обвинуваченого, який постійно стверджував, що в момент зупинки автомобіля не мав можливості продовжити рух через дії потерпілого.

По-третє, ці покази обвинуваченого не узгоджуються з інформацією, що міститься в:

-відеообразі кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

яка вказує про те, що обвинувачений внаслідок дій водія автомобіля "ВАЗ" ОСОБА_8 не мав можливості продовжити рух та змушений був зупинитись, а продовження руху його автомобіля вимагало додаткових маневрів, які не могли бути виконаним під час безперервного руху автомобіля "Geely"
Отже, покази обвинуваченого в цій частині, як недостовірні, не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення,.

7. Органами досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження долучений також висновок експерта № 1504 від 20 вересня 2017 року.

Окрім того, під час судового розгляду кримінального провадження за ініціативою захисту до матеріалів кримінального провадження долучені копії складених відносно обвинуваченого протоколів про адміністративне правопорушення серії БР № 077552 від 04 вересня 2017 року та серії БР № 077553 від 04 вересня 2017 року, а також - копія постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 жовтня 2017 року за результатами розгляду вказаних протоколів.

Проте:

-згаданий висновок експерта стосується дослідження речовини, яка у висунутому ОСОБА_11 обвинуваченні не згадується взагалі;

-вказані матеріали справ про адміністративні правопорушення також не стосуються обставин, що мають відношення до цього кримінального провадження.

Отже, згадані докази жодним чином не підтверджують ані - існування, ані - відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, ані - інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, ані - достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За такого ці докази не відповідають закріпленим у статті 85 Кримінального Процесуального Кодексу України вимогам щодо належності доказів, через що не можуть бути використаними під час ухвалення вироку в межах цього кримінального провадження.

8. Органами досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження долучений також:

-висновок експерта № 1225 від 07 листопада 2017 року;

-висновок експерта № 440 від 10 листопада 2017 року

-висновок експерта № 1502 від 22 листопада 2017 року.

Проте, ці висновки, хоча й мають відношення до обставин цього кримінального провадження, але - за своїм змістом жодним чином не підтверджують ані - існування, ані - відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, ані - інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, ані - достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

За такого ці докази не відповідають закріпленим у статті 85 Кримінального Процесуального Кодексу України вимогам щодо належності доказів, через що не можуть бути використаними під час ухвалення вироку в межах цього кримінального провадження.

Мотиви визнання частини обвинувачення необґрунтованою.

І……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що спорядив до вогнепальної зброї, схожої на пістолет, окрім 8 ще один патрон.

Але жодного доказу на підтвердження такої обставини матеріали справи не містять, навпаки, наведені вище докази доводять, що з цієї зброї могло бути зроблено та фактично було зроблено лише 8 пострілів.

З огляду на таке, посилання, що аналізується, з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення слід виключити, як таке, що не відповідає дійсності.

ІІ……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що він вчинив незаконне поводження окрім як з бойовими припасами, що були спорядженими до вогнепальної зброї, схожої на пістолет, ще з 71 патроном.

Але ця обставина не підтверджується допустимими доказами.

1. Так, на підтвердження цієї обставини органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються лише на результати "огляду місця події" - автомобілі "Geely", отримані внаслідок такого огляду речові докази та результати дослідження отриманих у такий спосіб речових доказів експертами.

Але, як доведено вище, усі ці докази є недопустимими, отже відповідно до частини 2 статті 86 Кримінального Процесуального Кодексу України ані - будь який з цих доказів окремо, ані - усі вони у сукупності - не можуть бути використаними при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

2. Самих по собі ж показів обвинуваченого про те, що, окрім споряджених до зброї, він мав в своєму розпорядженні й інші набої не достатньо для ухвалення обвинувального вироку.

Так, обвинувачений поза розумним сумнівом кількість набоїв не перераховував, отже - не може стверджувати про цю обставину.

Окрім того, обвинувачений не наділений необхідними пізнаннями, отже - його покази не можуть свідчити ані - про дійсний характер наявних в нього набоїв, зокрема - про те, чи дійсно вони є бойовими припасами, ані - про їх придатність для здійснення пострілів.

Між цим, без наявності доказів щодо цих обставин ухвалення вироку щодо них не є можливим.

3. До того ж, ці покази обвинуваченого не є підтвердженими жодним належним та допустимим доказом.

Отже, посилання, що аналізуються, не є доведеними поза розумним сумнівом.
З огляду на таке, з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення ці посилання також слід виключити.

ІІІ……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_11 обвинувачується у незаконному поводженні зі зброєю та бойовими припасами також за таких обставин.

04.09.2017 в районі с. Зайчевське Вітовського району Миколаївської області неподалік від траси М-14 працівниками управління патрульної поліції в місті Миколаєві ОСОБА_11 затриманий за вчинення адміністративних правопорушень, а саме: керування транспортним засобом автомобілем марки "Geely CK" д/н НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння, наїзд на пішохода та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.
В ході затримання ОСОБА_11 співробітники патрульної поліції помітили наявність в транспортному засобі зброї, а саме - пістолету.
Враховуючи, що станом на 4.09.2017 транспортний засіб "Geely CK" д/н НОМЕР_2 був оголошений у розшук на підставі введення плану перехвату, як транспортний засіб, на якому пересувалася особа, що того ж дня здійснила замах на вбивство відносно 2 осіб на території Інгульського району міста Миколаєва та досудове розслідування у якому провадилося слідчим СВ Інгульського ВП ГУ НП в Миколаївській області, співробітниками патрульної поліції було повідомлено про факт затримання зазначеного автомобілю відповідний орган досудового розслідування.
В той же день співробітниками Інгульського ВП ГУ НП у Миколаївській області було проведено огляд автомобіля Geely CK" д/н НОМЕР_2 , в ході якого було виявлено і вилучено вогнепальну зброю - ручний короткоствольний нарізний бойовий 9-мм самозарядний пістолет конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення та 71 патрон калібру 9 мм. до пістолету Макарова, які є бойовими припасами та придатні до стрільби, які ОСОБА_11 незаконно придбав та зберігав у зазначеному транспортному засобі без передбаченого законом дозволу.
Оцінюючи ці посилання, суд виходе з такого.

1. Вказівки в обвинувальному акті про підстави затримання обвинуваченого працівниками патрульної поліції не містять посилань про вчинення ним діяння, передбаченого Особливою Частиною Кримінального Кодексу України та свідчать лише про дії працівників правоохоронних органів.

Отже, ці посилання з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення слід виключити, як зайві.

2. Інша частина посилань, що аналізується, не підтверджені допустимими доказами.

Так, на підтвердження цієї обставини органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються лише на результати "огляду місця події" - автомобіля "Geely", отримані внаслідок такого огляду речові докази та результати дослідження отриманих у такий спосіб речових доказів експертами.

Але, як доведено вище, усі ці докази є недопустимими, отже відповідно до частини 2 статті 86 Кримінального Процесуального Кодексу України ані - будь який з цих доказів окремо, ані - усі вони у сукупності - не можуть бути використаними при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, посилання, що аналізуються, також не є доведеними поза розумним сумнівом.
З огляду на таке, з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення ці посилання слід виключити.

IV……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням дії ОСОБА_11 в частині незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, окрім як їх придбання та носіння, кваліфіковані також, як незаконне зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів.

Проте, відомостей про те, що зброю, схожу на пістолет, та бойові припаси, якими обвинувачений незаконно володів, знаходились не в автомобілі "Geely", яким керував ОСОБА_11 , а в іншому обраному ним місці, матеріали справи не містять; про наявність відомостей про таке сторони не посилаються.

В той же час, відповідно до прямих вказівок, що містяться у пункті 11 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами" дії по переміщенню, транспортуванню особою зброї та бойових припасів в транспортному засобі, тобто - безпосередньо при собі - такого елементу складу об`єктивної сторони злочину, як зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів не утворюють.

З огляду на таке, посилання про те, що обвинувачений вчинив незаконне зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів з висунутого йому обвинувачення слід виключити.

V……Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються про те, ніби під час конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого, обвинувачений, окрім 8 пострілів, здійснив ще один - дев`ятий.
Але ці посилання повністю спростовуються відомостями, що містяться в:

-відеообразі кульмінаційних подій цього конфлікту;
-електронних документах, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі;

-матеріалами огляду місця події - місця цього конфлікту

які поза розумним сумнівом доводять, що в дійсності обвинуваченим було здійснено лише 8 пострілів.

З огляду на таке посилання, що аналізуються, з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення слід виключити, як такі, що не відповідають дійсності.

VI……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що до кульмінаційних подій кульмінаційних події конфлікту між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого вчинив так.

04.09.2017, приблизно о 16:25 годин на перехресті пр. Богоявленського та вул. Театральна в місті Миколаєві ОСОБА_11 , який керував автомобілем "Geely" д.н. НОМЕР_2 здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем ЗАЗ 2110 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , поряд з яким перебував ОСОБА_12 . Після здійснення ДТП ОСОБА_11 розуміючи протиправність вчиненого залишив місце пригоди та поїхав по пр. Богоявленському в бік Корабельного району міста Миколаєва.
Оцінюючи ці посилання, суд виходе з такого.

1. З метою перевірки цих посилань суду були надані такі докази.

1.1. На підтвердження цих обставин органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються лише на покази потерпілого та покази свідка ОСОБА_12 .
З показів цих осіб вбачається, що змістом дорожньо-транспортної пригоди, про яку йдеться в цій частині обвинувачення, стало таке.

Автомобіль "ВАЗ" під керуванням ОСОБА_8 , у якому ОСОБА_12 перебував, як пасажир, рухався вулицею Театральною з боку проспекту Миру в бік проспекту Богоявленського, на зелене світло світлофора виїхав на перехрестя з проспектом Богоявленським та пропускав автомобілі. Тим часом с заду цього автомобіля під`їхав автомобіль "Geely" під керуванням ОСОБА_11 ..

Та ОСОБА_11 , керуючи автомобілем "Geely", на перехресті здійснив випередження автомобіля "ВАЗ", зачепивши при цьому цей автомобіль.

Внаслідок таких дій ОСОБА_11 автомобіль "Geely" був пошкодженим.

При цьому потерпілий вказує, що випередження автомобіля "ВАЗ" відбулось з права та було пошкоджене праве заднє крило.

Свідок же спершу зазначав, що випередження відбулось зліва та було пошкоджене ліве заднє крило, потім - виправився та підтвердив покази потерпілого.

Далі потерпілий та свідок зазначають, що ОСОБА_11 місце дорожньо-транспортної пригоди покинув.

1.2. В той же час, обвинувачений факт дорожньо-транспортної пригоди за його участі на перехресті вулиці Театральної та проспекту Богоявленського у місті Миколаєві у суді категорично заперечував.

1.3. Будь-яких інших доказів на підтвердження або спростування факту дорожньо-транспортної пригоди, матеріали кримінального провадження не містять.

Та про наявність таких доказів ані сторони, ані - потерпілий не посилаються; більше того, потерпілий зазначав, що інші докази дорожньо-транспортної пригоди є відсутніми.

1.4. В той же час, відповідно до вимог пунктів 2.10 та 2.11 Правил Дорожнього Руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року /з послідуючими змінами та доповненнями/ у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний в будь-якому випадку вжити заходів для збереження слідів на місці дорожньо-транспортної пригоди, бодай - шляхом їх самостійного /лише у разі необхідності термінового доставляння потерпілого до лікувального закладу/ фіксування та фіксування розташування слідів транспортних засобів, та не має право покидати це місце без складання документів щодо дорожньо-транспортної пригоди або - співробітниками органів Національної Поліції, або - за взаємною згодою усіх учасників дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на таке відсутність відповідної фіксації слідів дорожньо-транспортної пригоди в цьому випадку суд вважає суттєвою.

2. Обґрунтовуючи достовірність цих посилань у суді, прокурор посилався:

-на покази потерпілого та свідка;

-про те, що під час кульмінаційних події конфлікту між ОСОБА_11 - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого свідок вказував на заднє праве крило автомобіля та потерпілий й свідок висловлювали обвинуваченому претензії щодо пошкодження автомобіля "ВАЗ".
-про те, що потерпілий та свідок переслідували автомобіль "Geely", отже, мовляв, мали для такого підстави, якими могла бути тільки дорожньо-транспортна пригода.

Аналізуючи ці посилання, суд виходе з такого.

2.1. Верховний Суд у своїй Постанові від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17) зазначив, що: "При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:
«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…
4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставини лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення, поза розумним сумнівом, недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

2.2. Та, повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає таке.

По-перше, підстави стверджувати, що вказуючи про обставини дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий та свідок не є зацікавленими особами, є відсутніми, адже вони мають матеріально-правовий інтерес у встановленні цього факту, до того ж - мають підстави передбачати, що наявність цього факту здатна призвести до необхідного їм результату розгляду цього кримінального провадження.

По-друге, відсутність передбачених Правилами Дорожнього Руху України документів, що мають підтверджувати факт дорожньо-транспортної пригоди сукупно з відсутністю згоди на такий факт з боку обвинуваченого доводить недостатність самих по собі показів потерпілого та свідка для висновку про те, що факт дорожньо-транспортної пригоди мав місце в дійсності.

По-третє, в цьому випадку суд не може залишити без уваги покази обвинуваченого про те, що в дійсності до будь-якої дорожньо-транспортної пригоди він не причетний, адже достатніх достовірних доказів на їх спростування матеріали справи не містять.

По-четверте, факт висловлення потерпілим та свідком претензій обвинуваченому може бути поясненим не тільки лише тим, що ці претензії були обґрунтованими та не спростовує можливості висунення повністю або частково безпідставних претензій.

По-п`яте, той факт, що потерпілий та свідок переслідували обвинуваченого, свідчить лише про те, що вони мали претензії до ОСОБА_11 та не тягне з необхідністю обґрунтованість таких претензій й не виключає їх безпідставності.

Отже, посилання, що аналізуються, не є доведеними поза розумним сумнівом.

З огляду на таке з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення ці посилання слід виключити.

VIІ……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що вчинив злочин з хуліганських мотивів.

В обвинувальному акті таки мотиви викладені наступним чином:

за усвідомленою імпульсивною внутрішньою установкою, обумовленою його викривленими потребами ухилення від відповідальності за вчинення незначного правопорушення та дріб`язкового конфлікту, з метою демонстрації переваги над ОСОБА_8 та ОСОБА_12 та загальними суспільними та правовими нормами передбаченими для вирішення незначних конфліктів,
Оцінюючи ці посилання, суд виходе з такого.

1. Зміст цих посилань обвинувального акту зводиться до того, що публічне обвинувачення по суті не заперечує ані - факту конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого, ані - тої обставини, що у цьому конфлікті обвинувачений певною мірою захищав свої права та охоронювані законом інтереси. Та промова прокурора у судових дебатах свідчить й про те, що зрештою сторона обвинувачення не заперечує й протиправність дій потерпілого та свідка ОСОБА_12 у цьому конфлікті.

В той же час як зміст цих посилань, так й - зміст промови прокурора у судових дебатах вказують про те, що, на думку публічного обвинувачення, як обраний ОСОБА_11 спосіб "самозахисту", так й - передбачувана ним же шкода від такого "самозахисту" не відповідали ані - небезпечності посягання, ані - обстановці захисту аж до їх неадекватності. Та така неадекватність, як на думку публічного обвинувачення, свідчить про бажання обвинуваченого демонструвати свою перевагу та вбивати, та є пов`язаною не з обстановкою самозахисту, але - виключно із цим бажанням. Що ж стосується власне конфлікту, то він став не підставою дій обвинуваченого, але - лише їх приводом, адже об`єктивно викликати такі дії він не здатен.

2. Стосовно цих обставин суд відзначає, перш за все, що, за твердженнями прокурора, мотив дій ОСОБА_11 є більш глибинним, ніж обставини конфлікту. Такий мотив полягав ні в чому іншому, як у бажання обвинуваченого демонструвати свою перевагу та вбивати. Та, на думку прокурора, саме для реалізації цього мотиву ОСОБА_11 вступив у конфлікт.

Але ці твердження в цьому випадку не відповідають дійсним фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, матеріали цього кримінального провадження доводять, що, як слушно зазначав обвинувачений у суді, жодного конфлікту він не ініціював, конфлікт був ініційований виключно ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ..

Посилання ж прокурора та потерпілого на обставини дорожньо-транспортної пригоди є неспроможними, адже, як доведено вище, наявність такої дорожньо-транспортної пригоди не є доведеною та, навіть за її наявності, її обставини не є здатними породити кульмінаційні події конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого.
Отже, дії обвинуваченого, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, не є проявом мотивів, не пов`язаних з діями ОСОБА_8 та ОСОБА_12 .

3. Далі, як доведено вище, обраний ОСОБА_11 спосіб самозахисту - використання вогнепальної зброї - сам по собі в цьому випадку є виправданим обстановкою захисту та передбаченим законом, отже - не є "неадекватним".

4. Порушення ж самого лише порядку використання зброї (що, в цьому випадку й призвело до заподіяння шкоди, яка не відповідає обстановці захисту) є діями, які, хоча й не є законними, але - є природними та адекватними, хоча й помилковими.

З огляду на таке суд відзначає, що:

-в цьому випадку такі дії є природним проявом того, що зброю та бойові припаси обвинувачений придбав та носив незаконно;

-вони, з огляду на правомірність застосування зброї в цьому випадку, цілком охоплюються кримінальною відповідальністю за перевищення меж необхідної оборони.

Отже, посилання, що аналізуються, не відповідають дійсності.
З огляду на таке, з висунутого ОСОБА_11 обвинувачення їх слід виключити.

VIІІ……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що вчинив закінчений замах на вбивство.

На підтвердження цього органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються про те, що під час вчинення злочину

ОСОБА_11 постійно пересувався та намагався поцілити в [ ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ] з різних боків транспортного засобу потерпілого, а потім транспортних засобів за якими ховалися ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , та припинив здійснення пострілів виключно у зв`язку із закінченням набоїв у пістолеті.
На думку органів досудового розслідування та публічного обвинувачення у конфлікті між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого ОСОБА_11 .

Виконавши всі дії, які … вважав за необхідне для доведення злочину [вбивства] до кінця.
Разом з тим, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_11 , так як ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ухилялися від пострілів за наявними поруч транспортними засобами, у які увійшла частина куль випущені ОСОБА_11 що унеможливило отримання ОСОБА_12 вогнепальних поранень та зменшила кількість отриманих ОСОБА_8 вогнепальних поранень.
Крім того, після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 був терміново доставлений до лікувального закладу, що виключило настання для його здоров`я більш істотних наслідків.

Оцінюючи ці посилання, суд виходе з такого.

1. Як розтлумачив Верховний Суд у постанові Другої судової палати Касаційного Кримінального Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 286/4163/19, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків.

1.1. Як доведено вище, в цьому випадку обвинувачений діяв з метою самозахисту, тобто - ціллю його дій був саме захист від протиправних посягань.

Та, хоча досягнення такої цілі й може передбачати смерть нападника, але вочевидь не є неможливим без настання таких наслідків.

Таке доводить, що наявність мети самозахисту сама по собі виключає інкримінування особі наслідків, які не настали.

1.2. Більше того, відповідно до частини 3 статті 36 Кримінального Кодексу України перевищення меж необхідної оборони визнається лише умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; воно тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 Кримінального Кодексу України.

З цього випливає, що при заподіянні шкоди при перевищенні меж необхідної оборони обвинувачений діє з прямим умислом лише на заподіяння вочевидь надмірної шкоди. Отже, на відміну від вбивства з мотивів, що не є пов`язаними із самозахистом, при перевищені меж необхідної оборони прямий умисел обвинувачений має лише на вчинення відповідних дій, а ставлення до наслідків таких дій визначається непрямим та ще й неконкретизованим умислом.

Та таке теж виключає навіть теоретичну можливість замаху на заподіяння більш тяжких наслідків, ніж ті, що настали фактично.

1.3. До того ж, згадана вище норма частини 3 статті 36 Кримінального Кодексу України передбачає, що кримінальна відповідальність настає лише у разі заподіяння певного виду шкоди.

З цього випливає, що у разі, якщо передбачена законом шкода фактично не настала, кримінальна караність діяння виключається.

Отже, з огляду на встановлену судом мету дій обвинуваченого у конфлікті між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого - посилання про вчинення ним замаху на вбивство є неприйнятними.

2. Окрім наведеного, суд відзначає таке.

У своїх рішенням Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що визначальним при відмежуванні замаху на вбивство від тяжкого тілесного ушкодження є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій. Питання про умисел же вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки /див., окрім іншого, Постанови Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к; від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к).

З цього приводу суд, залишаючи осторонь поведінку винного і потерпілого, що передувала події, та їх стосунки, а також - встановлену вище мету дій обвинуваченого, відзначає наступне.

2.1. Матеріали справи доводять, та сторони й потерпілий не заперечують того, що ОСОБА_11 вчинив протиправне діяння за допомогою пістолету.

2.2. При цьому, не зважаючи на значну кількість пострілів, він заподіяв ОСОБА_8 лише одне тілесне ушкодження.

2.3. До того ж, всупереч тверджень органів досудового розслідування та публічного обвинувачення, він не вчинив усіх дій, які вважав за необхідне вчинити для досягнення своєї мети.

Так, зміст згаданих вище електронних документів, а саме:

-відеообразу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

однозначно доводить, що ОСОБА_11 вважав за необхідне, окрім 8 пострілів, що були ним фактично здійсненими, здійснити ще 9 постріл, але не спромігся його здійснити через те, що в вогнепальній зброї закінчились набої /електронний документ "Диск-додаток1/Підпункт № 3 покращено/502"/

2.4. При цьому вказані електронні документи поза розумним сумнівом доводять, що внаслідок дій ОСОБА_11 як ОСОБА_8 , так й ОСОБА_12 перебували у стані, в якому кожен з них проявляв всі ознаки життя, а обвинувачений бачив та усвідомлював це.

Та, не зважаючи на ці обставини, ОСОБА_11 місце події покинув.

2.5. Прокурор вказує, що обвинувачений, маючи умисел на вбивство, зокрема, потерпілого, не довів свій намір до кінця через те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_8 ухилялися від пострілів за наявними поруч транспортними засобами.

Проте, ці посилання не свідчать про обставини, що завадили обвинуваченому продовжити дії щодо позбавлення життя будь-кого з перелічених осіб після спроби здійснити 9 постріл.

Посилання ж прокурора про надання ОСОБА_8 медичної допомоги свідчать про більш віддалені події, а саме - події, що відбулись після того, як ОСОБА_11 покинув місце конфлікту між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого.

2.6. Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор посилався про те, що ОСОБА_11 після невдалої спроби здійснити 9 постріл не вчиняв дій щодо позбавлення життя ОСОБА_8 або ОСОБА_12 , оскільки, як на думку прокурора, продовження таких дій вимагало нової зарядки зброї, та ОСОБА_11 передбачав, що, з огляду на наявність в місці вчинення злочину значної кількості осіб, під час або одразу після вчинення таких дій він може бути затриманим.

Оцінюючи ці посилання, суд враховує таке.

По-перше, жодного доказу /навіть - недопустимого/ на підтвердження цих посилань матеріали кримінального провадження не містять, сторони або потерпілий на наявність таких доказів не посилаються. Отже, ці посилання є самим лише припущенням, на якому не може ґрунтуватись обвинувальний вирок суду.

По-друге, це припущення певною мірою спростовується матеріалами кримінального провадження. Так, зміст згаданих вище

-відеообразу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі

однозначно доводить, що конфлікт між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого дійсно розвивався у людному місці, та під час здійснення пострілів у місці конфлікту одночасно перебувало багато осіб. В той же час, відомості, що містяться у згаданих вище електронних документах, поза розумним сумнівом доводять й те, що усі без виключення особи, які перебували у місці конфлікту під час його розвитку, поставились як до самого факту конфлікту, так навіть до стрілянини цілковито байдуже. Та таке не дає підстав для припущення про те, що у разі нетривалої перерви у стрільбі будь-хто з сторонніх осіб втрутився б у конфлікт.

По-третє, висуваючи це припущення, прокурор обговорює лише один з багатьох можливих варіантів продовження дій щодо позбавлення життя потерпілого за умови, якщо б це дійсно було метою обвинуваченого. Зокрема, такі дії могли бути продовженими не лише шляхом продовження пострілів, але, зокрема, шляхом застосування зброї лише для посилення удару потерпілому, який й так зазнав тяжких тілесних ушкоджень тощо. Проте, жодних пояснень із приводу наявності перешкод для таких дій ані - прокурор, ані - потерпілий - не навели.

2.7. Та під час судового розгляду доказів наявності перешкод, які об`єктивно повністю позбавили обвинуваченого можливості продовжити дії щодо позбавлення життя потерпілого, встановлено не було.

2.8. Стосовно ж тої обставини, що продовження таких дій об`єктивно було утруднено, суд відзначає, що доказів того, що обвинувачений усвідомлював саме неможливість подальшого вчинення дій щодо позбавлення життя потерпілого, матеріали справи не містять.

Обвинувачений посилається про те, що не вчиняв таких дій, оскільки не вважав таке за потрібне та ніколи не бажав вбивати ані - ОСОБА_8 , ані ОСОБА_12 , жодного доказу на спростування цих тверджень матеріали кримінального провадження не містять.

Наведені докази у їх сукупності не дають підстав стверджувати, що єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для висновку про те, що, за наявності відповідної мети, подальше вчинення дій ОСОБА_11 щодо позбавлення життя ОСОБА_8 або ОСОБА_12 було унеможливлено саме через обставини, що не залежали від воді обвинуваченого.

Версія ж про протилежне, а саме - про те, що обвинувачений припинив дії щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_12 з власної волі за відсутності до того об`єктивних перешкод - не є спростованою фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Таке призводить суд до висновку про відсутність підстав стверджувати наявність в діях обвинуваченого замаху на вбивство.
Така позиція суду узгоджується із висловленою у постанові Другої судової палати Касаційного Кримінального Суду Верховний Суд від 17 вересня 2020 року у справі № 286/4163/19.

Наведене у сукупності доводить, що посилання про наявність в діях ОСОБА_11 замаху на вбивство слід виключити.

ІХ……Органами досудового розслідування та публічним обвинуваченням ОСОБА_11 висунуте обвинувачення у тому, що він вчинив замах на кваліфіковане вбивство з такими кваліфікуючими ознаками:

- двох і більше осіб;

- способом, небезпечним для життя багатьох осіб;

- особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Але оскільки, як доведено вище, доказів замаху на вбивство матеріали справи не містять, посилання про наявність в діях обвинуваченого кваліфікуючих ознак вбивства з висунутого йому обвинувачення також слід виключити.

Мотиви зміни обвинувачення.

І……Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення, вказуючи в обвинувальному акті як предмет незаконного поводження зі зброєю, так й предмет, використаний обвинуваченим, як зброя, під час конфлікту кульмінаційних подій конфлікту між ним - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого, навели його індивідуальні ознаки, вказавши, що ним є "ручний короткоствольний нарізний бойовий 9-мм самозарядний пістолет конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення".

1. Проте, відомості, що дозволяють визначити індивідуальні ознаки предмету незаконного поводження зі зброєю, не є встановленими на підставі допустимих доказів.

Так, для визначення таких ознак органи досудового розслідування та публічне обвинувачення використовували результати "огляду місця події" - автомобілі "Geely", отримані внаслідок такого огляду речові докази та результати дослідження отриманих у такий спосіб речових доказів експертами.

Але, як доведено вище, усі ці докази є недопустимими, отже відповідно до частини 2 статті 86 Кримінального Процесуального Кодексу України ані - будь який з цих доказів окремо, ані - усі вони у сукупності - не можуть бути використаними при прийнятті процесуальних рішень, на них не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

2. В той же час, матеріали кримінального провадження дають достатні підстави для визначення істотних (тобто - таких, котрі відображають природу, сутність і відрізняють його від усіх інших) ознак предмету незаконного поводження зі зброєю.

Такими ознаками є те, що:

-вказаний предмет є вогнепальною зброєю;

-він є схожим на пістолет;

-він має канал ствола з 4 нарізами правого нахилу;

-він використовувався під час конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого.
Та сукупність встановлених судом ознак вказує про те, що:

-як в обвинувальному акті, так й під час ухвалення вироку йдеться про той самий предмет, а саме - про предмет, який використовувався під час згаданого конфлікту;

-встановлені судом ознаки є достатніми для вирішення питання про те, що такий предмет є елементом складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України.

Та визначення предмету злочину ознаками, що були встановленими внаслідок судового розгляду кримінального провадження, не тягне за собою погіршення становища обвинуваченого.

З огляду на таке, суд вважає за можливе під час ухвалення вироку визначити предмет незаконного поводження зі зброєю лише ознаками, що були встановлені судом.

ІІ……Висуваючи обвинувачення ОСОБА_11 , органи досудового розслідування та публічне обвинувачення, пов`язали дії ОСОБА_8 щодо переслідування автомобіля "Geely" із тим, що обвинувачений безпосередньо перед початком такого переслідування здійснив ДТП з автомобілем потерпілого.

1. Проте, як доведено вище, посилання прокурора про вчинення обвинуваченим дорожньо-транспортної пригоди не є доведеними поза розумним сумнівом.

За такого ці посилання є припущеннями, що не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, через що ці припущення з висунутого обвинувачення судом виключені.

2. Наслідком такого виключення ж є твердження про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_12 побачили автомобіль "Geely", в них виникли претензії до водія цього автомобіля та вони вирішили отримати задоволення цих претензій.

3. Така зміна обвинувачення не стосується власне дій ОСОБА_11 , отже - не є виходом за межі висунутого йому обвинувачення в сенсі статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України.

4. До того ж, зміна обвинувачення в цій частині дозволяє надати більш сприятливу оцінку діям обвинуваченого та перекваліфікувати його дії таким чином, що це матиме наслідком покращення його становища.

Таке повною мірою відповідає вимогам частини 3 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, яка дозволяє вийти за межі висунутого обвинувачення з метою покращення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на таке, суд вважає за можливе ухвалити вирок відповідно до встановлених судом обставин, адже таке є справедливим та має наслідком захист прав людини та її основоположних свобод.

ІІІ……Висуваючи обвинувачення ОСОБА_11 , органи досудового розслідування та публічне обвинувачення, описуючи в обвинувальному акті дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , надали їм нейтрального змісту та частково змінили послідовність дій у конфлікті.

Зокрема, в обвинувальному акті зазначалось,

ніби: "біля входу на територію адміністративної будівлі головного корпусу НВКГ "Зоря" - "Машпроект" по пр. Богоявленському 42-А в м. Миколаєві [ ОСОБА_8 лише]зупинив свій автомобіль біля автомобіля ОСОБА_11 ", але не зазначається, що потерпілий змусив обвинуваченого зупинитись та перешкоджав тому вільно залишити місце зупинки.

ніби: "Вислухавши ОСОБА_8 , ОСОБА_11 повернувся до свого автомобілю", але не зазначається, що ці дії обвинувачений вчинив лише після того, як потерпілий обірвав розмову з обвинуваченим та першим повернувся до водійського місця свого автомобіля й почав брати звідти предмети.

1. Проте, ці посилання органів досудового розслідування та публічного обвинувачення не відповідають дійсному перебігу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого, що є об`єктивно встановленим на підставі відомостей електронних документів, а саме:

-відеообразу кульмінаційних подій конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого;
-електронних документів, отриманих під час аналізу інформації, що зберігається у цьому відеообразі.

2. В той же час, зміна обвинувачення в цій частині не стосується власне дій ОСОБА_11 , отже - не є виходом за межі висунутого йому обвинувачення в сенсі статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України.

3. До того ж, зміна обвинувачення в цій частині дозволяє надати більш сприятливу оцінку діям обвинуваченого та перекваліфікувати його дії таким чином, що це матиме наслідком покращення його становища.

Таке повною мірою відповідає вимогам частини 3 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, яка дозволяє вийти за межі висунутого обвинувачення з метою покращення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на таке, суд вважає за можливе ухвалити вирок відповідно до встановлених судом обставин, адже таке відповідає дійсності, через що є справедливим та має наслідком захист прав людини та її основоположних свобод.

ІV…… Висуваючи обвинувачення ОСОБА_11 , органи досудового розслідування та публічне обвинувачення, описуючи в обвинувальному акті дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , надали їм нейтрального змісту, зазначивши таке:

"Приблизно о 16:30 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вийшли з автомобілю, та підійшли до автомобілю ОСОБА_11 з метою розмови про спричинення останнім пошкодження автомобіля ОСОБА_8 .
В цей момент з авто Geely СК д.н. НОМЕР_2 вийшов ОСОБА_11 , та підійшов до автомобілю ОСОБА_8 де останній вказав йому на спричинене ним пошкодження його автомобілю.
При цьому ані ОСОБА_8 , ані ОСОБА_12 ніяких суспільно небезпечних посягань, тобто дій спрямованих на спричинення шкоди правам чи інтересам самого ОСОБА_11 чи вчинення дій пов`язаних зі спричиненням шкоди його транспортному засобу, не вчиняли, погрози застосування таких дій не висловлювали".

1. Проте, ці посилання органів досудового розслідування та публічного обвинувачення не відповідають дійсності.

В дійсності ж, як доведено вище, дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , хоча й дійсно включали їх вихід з автомобіля "ВАЗ", наближення до автомобіль "Geely" та їх спілкування з обвинуваченим, за своїм змістом є пред`явленням вимоги майнового характеру з погрозою застосування насильства.

2. В той же час, зміна обвинувачення в цій частині не стосується власне дій ОСОБА_11 , отже - не є виходом за межі висунутого йому обвинувачення в сенсі статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України.

3. До того ж, зміна обвинувачення в цій частині дозволяє надати більш сприятливу оцінку діям обвинуваченого та перекваліфікувати його дії таким чином, що це матиме наслідком покращення його становища.

Таке повною мірою відповідає вимогам частини 3 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України, яка дозволяє вийти за межі висунутого обвинувачення з метою покращення становища особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на таке, суд вважає за можливе ухвалити вирок відповідно до встановлених судом обставин, адже таке відповідає дійсності, через що є справедливим та має наслідком захист прав людини та її основоположних свобод.

ІV……Висуваючи обвинувачення ОСОБА_11 , органи досудового розслідування та публічне обвинувачення, описуючи в обвинувальному акті мотиви дій ОСОБА_11 зазначали, ніби, приймаючи рішення про застосування зброї, обвинувачений діяв:

за усвідомленою імпульсивною внутрішньою установкою, обумовленою його викривленими потребами ухилення від відповідальності за вчинення незначного правопорушення та дріб`язкового конфлікту,
Оцінюючи ці посилання, суд виходе з такого.

1. Суд повторює, що зміст цих посилань обвинувального акту зводиться до того, що публічне обвинувачення по суті не заперечує ані - факту конфлікту між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого, ані - тої обставини, що у цьому конфлікті обвинувачений певною мірою захищав свої права та охоронювані законом інтереси. Та промова прокурора у судових дебатах свідчить й про те, що зрештою сторона обвинувачення не заперечує й протиправність дій потерпілого та свідка ОСОБА_12 у цьому конфлікті.

2. Далі, посилання в обвинувальному акті про вчинення обвинуваченим дорожньо-транспортної пригоди, як доведено вище, підлягають виключенню з обвинувачення, як безпідставні та зайві.

3. Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження також вказував, що у згаданому конфлікті він діяв з метою самозахисту.

Отже, вказаний у вироку мотив дій обвинуваченого - самозахист - відповідає як змісту обвинувального акту, так й - передбачуваним захистом результатам його інтерпретації.

З огляду на це суд вважає за можливе ухвалити вирок, виходячи з наявності в діях обвинуваченого саме такого мотиву, оскільки це відповідає встановленим судом обставинам справи та не тягне виходу за межі висунутого обвинувачення.

Спростування позиції захисту.

1. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин вчиненого ним злочину - незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами - наполягав на тому, що склад незаконного "придбання" цих предметів в його діях є відсутнім.

Він посилався про те, що вказані предмети він "не купив" та "не вкрав".

Але ці посилання є юридично необґрунтованими.

Так, відповідно до пункту 12 Постанови № 3 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами" під незаконним придбанням вогнепальної зброї та бойових припасів розуміється, зокрема, їх отримання в результаті привласнення знайденого.
Ту обставину ж, що предмет, схожий на пістолет, та бойові припаси до нього він знайшов та привласнив обвинувачений у суді не оспорював.

Отже, його дії в дійсності містять склад незаконного "придбання" вогнепальної зброї та бойових припасів, а доводи про протилежне є неприйнятними.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує визнання ним факту вчинення злочинів за обставин, що мали місце в дійсності.

2. Суд враховує також, що достовірні покази обвинуваченого щодо обставин придбання ним вогнепальної зброї та перевірки її придатності для стрільби, з огляду на стан доказів цієї обставини, наданих органами досудового розслідування, суттєво сприяли суду у встановленні дійсних обставин вчинених ОСОБА_11 злочинів.
За такого дії обвинуваченого щодо надання саме таких показів суд враховує, як сприяння ним у судовому розгляді кримінального провадження.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого

1. Як обставину, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочину.

Так, судом встановлено, що обвинувачений вчинив навмисний злочин, передбачений частиною 1 статті 263 Конституції України, маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого пунктом "г" статті 93, частиною 2 статті 140 Кримінального Кодексу України 1960 року.

2. До того ж, відповідно до пункту 12 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину загальнонебезпечним способом.

Так, матеріалами справи встановлено, що обвинувачений порушив порядок використання вогнепальної зброї в багатолюдному місці, що поза розумним сумнівом створювало небезпеку для життя та здоров`я не тільки осіб, в зв`язку з діями яких застосовувалась зброя, але також - для інших осіб, які не є причетними до конфлікту.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_11 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, відомості про його особу, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

При цьому суд виходе з санкцій відповідних статей Кримінального Кодексу України.

В зв`язку із цим суд відзначає наступне.

Щодо ступеня тяжкості вчинених злочинів

1. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, суд враховує, що цей злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

Суд також враховує, що в цьому випадку вчинення обвинуваченим цього злочину, а саме - порушення порядку обігу та використання вогнепальної зброї та очевидна нездатність обвинуваченого дотримуватись такого порядку - призвело до тяжких наслідків у вигляді заподіяння особі тяжких тілесних ушкоджень. Та таке суттєво збільшує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

2. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, передбаченого статтею 124 Кримінального Кодексу України, суд враховує, що наразі це діяння є кримінальним проступком.

Щодо особи винного.

Суд враховує, що обвинувачений має постійне місце проживання, сім`ю, за місцем проживання негативної характеристики не має /том 1, а.с. 37/.

Суд враховує також, що на момент вчинення злочину обвинувачений був офіційно працевлаштованим, за місцем роботи характеризувався виключно позитивно /том 1, а.с. 36/.

Суд враховує й те, що у характеристиках як за місцем проживання, так й за місцем роботи відзначається, що в конфліктні ситуації він не вступає.

На обліках в лікарів психіатра /том 1, а.с. 35/ та нарколога /том 1, а.с. 34/ ОСОБА_11 не перебуває, на момент вчинення злочину є осудним /том 1, а.с. 231 - 235/.

Призначення покарання.

1. Оцінюючи наведені вище відомості щодо характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим злочинів та щодо його особи, суд вважає, що вчинення обвинуваченим обох злочинів є результатом грубого порушення ним порядку обігу вогнепальної зброї.

2. З огляду на таке, а також - на сукупність обставин, що обтяжують його відповідальність та обставину, що пом`якшує його відповідальність, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання:

-за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 6 років;

-за статтею 124 Кримінального Кодексу України - у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік.

3. Далі суду слід призначити покарання за сукупністю вказаних злочинів відповідно до вимог частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України.

Ця норма передбачає призначення покарання із застосуванням принципів поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного або часткового складання призначених покарань.

При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначення покарання ОСОБА_11 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує, що злочин, передбачений статтею 124 Кримінального Кодексу України, в цьому випадку є безпосередньо породжений злочином, передбаченим частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, та в цьому випадку є нічим іншим, як проявом незаконного поводження з вогнепальною зброєю.

За такого суд вважає, що при призначенні ОСОБА_11 покарання відповідно до приписів частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України необхідно застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Таким чином, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Вирішення питання про обрахування строку покарання.

1. Строк відбуття покарання обвинуваченому слід обраховувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

2. При цьому на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України у цей строк слід зарахувати період попереднього ув`язнення обвинуваченого, а саме - період з моменту його затримання (як встановлено вище - з 04 вересня 2017 року) й до моменту приведення цього вироку до виконання.

Вирішення цивільного позову.

Під час судового розгляду цього кримінального провадження потерпілим ОСОБА_8 був заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_11 :

-25.000 грн. витрат на придбання ліків;

-8.550 грн. витрат на відновлювальний ремонт автомобіля "ВАЗ";
-160.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

І……Вирішуючи вимоги цього позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд доходе такого.

1. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови № 1 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про необхідну оборону" питання про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок перевищення меж необхідної оборони, має вирішуватись у відповідності з вимогами норм цивільного законодавства, що регулюють загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди та врахування вини потерпілого і майнового стану особи, яка заподіяла шкоду.

На теперішній час такими нормами законодавства є статті 1166, 1193 Цивільного Кодексу України. При цьому спеціальними нормами до статті 1166 Цивільного Кодексу України є норми статті 1177 цього Кодексу.

1.1. Відповідно до статті 1177 Цивільного Кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від злочину, відшкодовується винною особою.

1.2. Відповідно до статті 1193 Цивільного Кодексу України:

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом /частина 2/.
Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання /частина 3/.

1.3. Відповідно до частини 1 статті 1195 Цивільного Кодексу України

Фізична … особа, яка завдала шкоди … ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому … додаткові витрати, викликані необхідністю … придбання ліків.

2. Наведені норми діючого законодавства вказують про необхідність вирішення вимог потерпілого щодо відшкодування витрат на придбання ліків таким чином.

2.1. На підтвердження проведення цих витрат потерпілий надав копії чеків /том 1, а.с. 58 - 63/, відповідно до яких розмір його додаткових витрат на придбання ліків становив 10.647 грн. 40 коп.

Заперечень проти того, що вказані у цих чеках ліки дійсно були придбані в зв`язку з лікуванням, необхідним в зв`язку з діями обвинуваченого, матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого 10.647 грн. 40 коп. додаткових витрат на придбання ліків підлягає задоволенню.

2.2. Доказів же решти частини позовних вимог про відшкодування витрат на придбання ліків - на суму 14.352,60 копійок - матеріали кримінального провадження не містять.

За такого додаткові витрати потерпілого на цю суму суд вважає недоведеними.

Отже, у задоволенні позову в цій частині суд вважає за необхідне відмовити.

3. Вирішуючи вимоги потерпілого в частині витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, суд враховує таке.

3.1. Матеріали справи не містять жодних доказів понесення вказаних в позові витрат. Та сам потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження вказував, що у позові розмір таких витрат він визначав приблизно, виходячи з відомої йому вартості тих чи інших робіт.

За такого факт понесення вказаних в позові витрат суд вважає недоведеними.

3.2. Далі, потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження вказував, що ремонтом автомобіля "ВАЗ" він особисто не займався, такий ремонт здійснювали його знайомі без його /потерпілого/ участі. Спираючись про таке, потерпілий вказував й про те, що в дійсності вказаних в позові витрат особисто він не поніс.

3.3. Окрім того, суд враховує й те, що в цьому випадку сутність вчиненого обвинуваченим злочину полягає у перевищенні меж необхідної оборони та, як встановлено вище, ці межі не були б перевищеними у разі, якщо обвинувачений би лише пошкодив автомобіль "ВАЗ"
Отже, у пошкодженні цього автомобіля є вина самого потерпілого та свідка ОСОБА_12 .

Отже, у задоволенні вимог про відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля слід відмовити.

За такого вимоги ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

ІІ……Вирішуючи вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд доходе такого.

1.Відповідно до статті 1167, частини 1 статті 1168 Цивільного Кодексу України ОСОБА_8 , як особа, яка зазнала шкоди здоров`ю, має право на відшкодування моральної шкоди.

При цьому відповідно до частини 3 статті 23 цього Кодексу розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди …, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

2. Наведені норми діючого законодавства вказують про необхідність вирішення вимог потерпілого таким чином.

В цьому випадку обвинувачений заподіяв шкоду ОСОБА_8 лише внаслідок перевищив меж необхідної оборони. При цьому у конфлікті між обвинуваченим - з одного боку, та потерпілим й свідком ОСОБА_12 - з іншого ступінь вини самого потерпілого та свідка є значним.

Суд враховує також, що сам по собі вирок, яким обвинувачений визнається винним у кримінальному правопорушенні відносно ОСОБА_8 та, зрештою, засуджується до покарання у вигляді позбавлення волі, в цьому випадку значною мірою компенсує фізичні та душевні страждання потерпілого.

В той же час, внаслідок поранення, яке зазнав ОСОБА_8 , потерпілий дійсно мав лікуватись протягом тривалого часу, та таке вплинуло на звичний спосіб його життя та його здібності.

З огляду на наведене, а також - враховуючи засади розумності та справедливості, суд вважає за необхідне в цьому випадку визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 15.000 грн.,

Отже, вимоги ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

1. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного Центру МВС України за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цій установі з Державного бюджету України, було витрачено:

-1.360 грн. 70 коп. - на проведення експертного дослідження № 1225 від 07 листопада 2017 року;

-790 грн. 96 коп. - на проведення експертного дослідження № 440 від 10 листопада 2017 року;

-1.189 грн. 76 коп. - на проведення експертного дослідження № 1502 від 22 листопада 2017 року;

а загалом - 3.341 грн. 42 коп.

Та ці висновки, хоча й не привели до отримання відомостей, що мають значення для цього кримінального провадження, але вочевидь були спрямованими на отримання таких відомостей.

Відповідно до статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого витрати на отримання цих висновків слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

2. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження також було витрачено:

-1.608 грн. 10 коп. - на проведення експертного дослідження № 462 від 17 листопада 2017 року;

-1.855 грн. 50 коп. - на проведення експертного дослідження № 501 від 21 листопада 2017 року

-3.718 грн. 00 коп. - на проведення експертного дослідження № 439 від 21 листопада 2017 року;

Проте, значна частина експертних досліджень, на підставі яких були отримані вказані висновки, призвела до отримання відомостей, що є недопустимими доказами.

Таке позбавляє відшкодування витрат на проведення таких досліджень законних підстав.

Документи ж, що підтверджують витрати саме на проведення досліджень, результати яких можуть бути використаними під час цього кримінального провадження, в матеріалах кримінального провадження є відсутніми.

Отже, передбачені у статті 124 Кримінального Процесуального Кодексу України підстави для покладання цих витрат на обвинувачених наразі є відсутніми.

3. Матеріали справи також свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження було витрачено:

-395 грн. 48 коп. - на проведення експертного дослідження № 441 від 22 вересня 2017 року;

-494 грн. 80 коп. - на проведення експертного дослідження № 1504 від 20 вересня 2017 року

Але висновки, складені за результатами таких досліджень визнані судом недопустимими або неналежними доказами.

З огляду на таке, передбачені законом підстави для стягнення вказаних витрат з обвинуваченого є відсутніми.

Вирішення питання про долю речових доказів.

1. Речові докази у справі:

-ручний короткоствольний нарізний бойовий 9-мм пістолет конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення;

-особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою в перерахунку на висушену речовину 1,971 г.;

-65 патронів (два з яких в демонтованому стані)

як майно, що вилучене з обігу - на підставі пункту 3 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України слід знищити.

2. Речові докази у справі:

-8 стріляних гільз 9-мм патронів до пістолету Макарова;

-3 стріляні кулі 9-мм патронів до пістолету Макарова;

-1 куля, відстріляна з пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення;

-2 кулі, відстріляні пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення

-11 первинних упаковок;

-чоловічу джинсову рубашку синього кольору;

-часточки рослин виду тютюну масою в перерахунку на висушену речовину 0,442 г.

-6 стріляних гільз

як майно, яке немає ніякої цінності і не може бути використане - на підставі пункту 4 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України також слід знищити.

Вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження.

1. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_18 від 07 вересня 2017 року у забезпечення цього позову був накладений арешт на майно обвинуваченого, а саме - на:

-автомобіль "Geely";
-мобільний телефон Nokia RM - 1110, imei: НОМЕР_4 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ;

-джинсову куртку.

Як підставу для застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя вказував, що: "вказане майно використовувалося під час вчинення злочину та може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження".

На цей час у справі зібрано достатньо доказів для її вирішення по суті; при цьому матеріали справи доводять, що вказане майно не може бути використаним для встановлення обставин цього кримінального провадження.

До того ж, вартість автомобіля"Geely" вочевидь суттєво перевищує розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що належить потерпілому відповідно до цього вироку.

Отже, потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження наразі є відсутньою.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 174 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого арешт, що був накладений вказаною ухвалою слідчого судді, слід скасувати.

2. Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 вересня 2017 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому слідчими суддями та судом цей строк продовжувався неодноразово, останньою ухвалою від 03 листопада 2020 року - до 01 січня 2021 року включно.

Оскільки цим вироком обвинувачений засуджується до покарання у вигляді позбавлення волі, передбачені законом підстави для зміни цього запобіжного заходу є відсутніми.

Отже, у період до набрання чинності цим вироком обраний відносно ОСОБА_11 запобіжний захід слід залишити попереднім - у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_19 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених:

-статтею 124 Кримінального Кодексу України;
-частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України.
Призначити ОСОБА_11 покарання:

-за статтею 124 Кримінального Кодексу України - у вигляді 1 року позбавлення волі;

-частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - у вигляді 6 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального Кодексу України остаточно за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_20 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_11 у строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення - з 04 вересня 2017 року до моменту приведення цього вироку до виконання.

До набрання вироком чинності запобіжний захід відносно ОСОБА_11 залишити попереднім - у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов ОСОБА_21 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_21 10.647 грн. 40 коп. додаткових витрат на придбання ліків та 15.000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а загалом - 25.647 грн. 40 коп. /двадцять п`ять тисяч шістсот сорок сім грн. 40 коп./
У задоволенні решти вимог ОСОБА_22 - відмовити.

Речові докази у справі:

-ручний короткоствольний нарізний бойовий 9-мм пістолет конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення;

-особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою в перерахунку на висушену речовину 1,971 г.;

-65 патронів (два з яких в демонтованому стані)

-8 стріляних гільз 9-мм патронів до пістолету Макарова;

-3 стріляні кулі 9-мм патронів до пістолету Макарова;

-1 куля, відстріляна з пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення;

-2 кулі, відстріляні пістолету конструкції Макарова серії НОМЕР_3 , 1987 року виготовлення

-11 первинних упаковок;

-чоловічу джинсову рубашку синього кольору;

-часточки рослин виду тютюну масою в перерахунку на висушену речовину 0,442 г.

-6 стріляних гільз

знищити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07 вересня 2017 року на:

-автомобіль Geely СК 1.5 /номерний знак НОМЕР_2 , номер шасі: НОМЕР_6 /;

-мобільний телефон Nokia RM - 1110, imei: НОМЕР_4 ;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ;

-джинсову куртку

скасувати.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 3.341 грн. 42 витрат на проведення експертиз.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя = ОСОБА_1 =

Суддя = ОСОБА_2 =

Суддя = ОСОБА_3 =

28.12.2020