20.10.20№ 336/5788/20
Пр. № 1-кп/336/787/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

5 жовтня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

На підставі обвинувального акту призначене підготовче засідання, в яке з`явилися прокурор, обвинувачений, захисник обвинуваченого і не з`явився потерпілий.

Прокурор вважає, що на підставі обвинувального акту належить призначити судовий розгляд у відкритому судовому засіданні, в яке викликати сторони провадження та потерпілого.

Сторона захисту, заперечуючи проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону.

Необхідність такого повернення, на думку захисника і обвинуваченого, зумовлена порушенням стороною обвинувачення вимог п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, оскільки, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 2 ст.187 КК України за ознакою застосування небезпечного для здоров`я особи насильства, сторона обвинувачення не зазначила, в чому саме полягає небезпека для здоров`я потерпілого.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що кримінальне провадження може бути призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні і не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь клопотання сторони захисту, виходячи з таких міркувань.

В силу ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Вимоги до обвинувального акту містяться в статті 291 КПК України, пукт п`ятий частини другої якої вимагає викладу у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Вирішуючи вимоги клопотання, суд знаходить ці твердження неспроможними, оскільки обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин, а їх невідповідність в певній частині, як вважають обвинувачений та захисник, правовій кваліфікації та формулюванню обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акту, так як за змістом вказаної норми кримінального процесуального закону обов`язковою є лише вимога викладу цих обставин без доведення їх відповідності правовій кваліфікації та формулюванню обвинувачення, на що вказує лінгвістична конструкція цього пункту, завдяки якій між трьома переліченими в цьому пункті вимогами можна поставити поєднувальний сполучник «та» (виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення).

Вирішення ж питань чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, є прерогативою суду під час перебування у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

І так як обвинуваченням в цьому обвинувальному акті викладено і фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, і правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність і формулювання обвинувачення, тобто вимога п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України дотримана повністю, у відсутність підстав для повернення обвинувального акта прокурору суд доходить висновку, що кримінальне провадження може бути призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, в яке необхідно викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого, його захисника і поки не викликати свідків обвинувачення.

Відносно обвинуваченого на стадії досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 24 жовтня 2020 року.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, проти задоволення якого заперечує сторона захисту, про застосування до обвинуваченого під час судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк у шістдесят днів, мотивуючи його наявністю ризиків ухилення обвинуваченого від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, незаконного впливу на потерпілого, а також знищення або спотворення будь-якої з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним, на думку прокурора, застосування більш м`яких заходів не забезпечить ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченого.

Обвинувачений і захисник в обгрунтування заперечень зазначають, що ризики, на які посилається прокурор, є недоведеними, тому обрання більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, сприятиме досягненню мети кримінального судочинства щодо його ефективного здійснення і застосування до його учасників належної процесуальної процедури.

Прокурор заперечує проти застосування іншого запобіжного заходу з тих мотивів, якими обґрунтоване клопотання про застосування тримання під вартою.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В силу ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як випливає із змісту рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2017, від 23.11.2017 року, запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Передумови для застосування будь-якого запобіжного заходу внормовані частиною 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує особі, у разі визнання її винною, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, наявність у нього судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів у випадках їхнього попереднього застосування.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в статті 194 КПК України обставин.

В силу ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

При вирішенні клопотання суд враховує те, що прокурор довів наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду, про що свідчить усвідомлення обвинуваченим суворості покарання, що буде призначене у випадку доведення його винуватості.

Про ризик продовження вчинення кримінально караних діянь у сукупності свідчать судимості обвинуваченого за кримінально карані діяння проти життя особи, проти чужої власності, вчинені різними способами, (ч. 1 ст. 115 КК України), а також повідомлення йому про підозру в цьому провадженні про вчинення розбою під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

Про ризик впливу на потерпілого свідчить інформація прокурора про те, що потерпілий ОСОБА_6 , який є особою похилого віку, зазнав нападу в під`їзді будинку, де він проживає, тому обізнаність обвинуваченого про місце помешкання потерпілого не позбавляє сенсу припущення цього ризику.

Констатуючи виправданість трьох вище зазначених ризиків, суд вважає, що заявлений прокурором ризик знищення або спотворення будь-якої з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, всупереч вимог закону не має під собою жодного підґрунтя, тому носить декларативний характер, оскільки завданнями правосуддя не встановлюється встановлення місця знаходження предметів, що можуть бути визнані речовими доказами.

Відповідно до ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкцією частини найсуворішої статті обвинувачення передбачено покарання у вигляді позбавлення до десяти років.

При вирішенні вказаного питання суд враховує і тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінально караного діяння, яке законом про кримінальну відповідальність віднесено до категорії тяжких злочинів, а також подвійний об`єкт злочинного посягання, яким є охоронювані Основним законом України здоров`я людини та право приватної власності.

Суд бере до уваги зміст ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, і вважає, що у даному випадку застосування найбільш суворого заходу забезпечення кримінального провадження є таким, що зумовлено сукупністю наведених матеріальних і процесуальних передумов, необхідністю забезпечення охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У зв`язку з викладеним суд доходить переконання, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання передбаченим законом ризикам перешкоджання здійсненню судового розгляду.

Наведені судом міркування не дають підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, як про те клопочеться сторона захисту.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 314, 315, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Призначити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України до розгляду у відкритому судовому засіданні, яке відбудеться в приміщенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя об 11 годині 15 хвилин 30 жовтня 2020 року.

Викликати в судове засідання обвинуваченого, потерпілого і не викликати свідків обвинувачення

Участь прокурора і захисника визнати обов`язковою.

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового провадження в суді першої інстанції, але не більш ніж на шістдесят днів, тобто до 17 грудня 2020 року включно.

Клопотання сторони захисту в частині повернення обвинувального акта прокурору та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без задоволення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1