ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000780 від 26.08.2019 р. за апеляційною скаргою прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця,з вищою освітою, який працює вчителем Михальчанської ЗОШ 1-3 ступенів, не судимого, визнано невинуватим за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.186 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду щодо виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та за його вчинення призначити йому покарання у вигляді 1-го (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік.

При цьому, апелянт посилався на те, що вирок районного суду є незаконним і необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

ЄУНСС: 723/4568/19
Провадження №11кп/822/31/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.186 ч.1 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Зокрема, звертає увагу на те, що судом було взято за основу виправдувального вироку покази обвинуваченого та показання свідків сторони захисту. Однак, на думку апелянта, вказані покази слід розцінювати критично в сукупності з іншими здобутими в ході судового розгляду доказами. А покази обвинуваченого слід розцінювати, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Також зазначає, що вина ОСОБА_7 в пред`явленому обвинуваченні була доведена поза розумним сумнівом та встановлена в ході судового розгляду належними і допустимими доказами, а саме, показами потерпілого, відеозаписом подій та фототаблицею до нього, а також показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які були послідовними та узгоджуються з усіма матеріалами справи. Вважає, що дані докази беззаперечно доводять те, що золотий ланцюжок з потерпілого зірвав саме обвинувачений.

Вказує і на те, що суд першої інстанції хоч і взяв до уваги покази свідків обвинувачення та слідчі експерименти, але в подальшому піддав їх сумніву та оцінив критично.

Вважає, що районний суд, даючи оцінку доказам, необґрунтовано вказав на те, що обставини події не свідчать, що обвинувачений мав корисливий мотив на особисте збагачення під час конфлікту, який відбувався, оскільки сторона обвинувачення звертала увагу суду на те, що грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну можливість, хоча б початкову можливість розпорядитись ним як власним (винести, сховати, передати, викинути , тощо), що в даному випадку було доведено.

На вказану апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 подали заперечення, в яких вони просять залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Посилаються на те, що вирок районного суду є законний та обґрунтований, оскільки пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 КК України не знайшло свого підтвердження в суді і стороною обвинувачення не доведено ні подію кримінального правопорушення, ані вину ОСОБА_7 у його вчиненні.

Вказують на те, що апелянт у своїй скарзі дає відверто викривлене тлумачення дослідженим в суді доказам, а покази свідків обвинувачення є неправдивими та мають суттєві розбіжності між собою та з проведеними за їх участю слідчими експериментами.

Звертають увагу і на те, що відеозапис події. як основний доказ сторони обвинувачення, доводить відсутність вини ОСОБА_7 в скоєному. До того ж даний доказ повністю дискредитує свідків обвинувачення, на показах яких ґрунтується обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення ОСОБА_7 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_6 про відсутність підстав для скасування судового рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 25.08.2019 р. о 14 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи умисну корисливу мету, направлену на відкрите викрадення чужого майна з метою особистого збагачення, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи, що за його діями спостерігають, відкрито зірвав із ОСОБА_12 золотий ланцюжок, належний останньому, вартість якого становить 27031 грн., після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 27031 грн.
Таким чином, органом досудового розслідування вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1ст.186 КК України, як умисні дії, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж).
Сторожинецький районний суд Чернівецької області своїм вироком від 16 листопада 2020 року визнав ОСОБА_7 невинуватим за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.186 КК України та виправдав у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та належним чином вмотивоване рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
Згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Судова колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку, вказані вимоги закону були повністю дотриманні.
Відповідно до ст. 95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю заперечив свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, і пояснив, що в період, який йому інкримінують органи досудового слідства, він перебував на території церкви в с. Михальча, де відбулося релігійне протистояння між релігійною громадою села та особами, які приїхали з с. Красноїльськ і с. Чудей та які залякували людей і чинили фізичне протистояння.
Серед них найагресивнішим був потерпілий, який кинув на землю їхню вірянку. Обвинувачений знаходився поряд та вирішив припинити агресію потерпілого. Так, він схопив його за ліве плече своєю лівою рукою, а правою хотів схопити його за праве плече. Однак, ОСОБА_12 здійснив рух правим плечем вперед, тому його рука потрапила в область шиї. Після чого він відпустив потерпілого і відступив назад. При цьому на шиї потерпілого він не бачив ланцюжка та наміру його зірвати не мав. На території церкви він знаходився постійно і нікуди не відлучався. Після пропажі ланцюжка він розмовляв з потерпілим, однак мова йшла про його територіальну позицію.
Будь - яких претензій щодо загубленого він в той день до нього не пред`являв. Лише 30.08.2019 р. потерпілий почав звинувачувати його у зникненні ланцюжка, після того як він 28.08.2019 подав заяву до СБУ щодо вчинення злочину потерпілим.
Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що вони були очевидцями конфлікту, який відбувався 25.08.2019 р. біля 14 год. на території церкви в с. Михальча між релігійною громадою та іншими чоловіками. Вони бачили, як потерпілий штовхнув старшу жінку. Після чого, ОСОБА_7 хотів рукою відтягнути потерпілого та взяв його лівою рукою за плече, а правою сіпнув за майку. Потерпілий зробив кілька кроків вперед та через деякий час крикнув, що у нього впав ланцюжок. ОСОБА_12 та інші чоловіки, які були з ним почали шукати ланцюжок. Потерпілий пред`являв претензії свідку ОСОБА_14 та іншим жінкам, щоб вони повернули ланцюжок. Під час цих криків свідки знаходилися поряд з ОСОБА_7 ..
Також, свідки підтвердили той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 весь час знаходився поряд з ними та не покидав територію церкви і ланцюжка в його руках вони не бачили.
Показаннями свідка ОСОБА_16 в суді першої інстанції було підтверджено, що 25.08.2019 р. о 14 год. потерпілий з іншими чоловіками вчинили конфлікт між релігійною громадою на території церкви в с. Михальча.
Він почув як через деякий час потерпілий почав кричати, що немає ланцюжка і він чіплявся до людей та говорив щоб віддали ланцюжок. В той час обвинувачений знаходився поряд з ним та заспокоював потерпілого. До ОСОБА_7 з даного приводу ОСОБА_12 не звертався і останній не говорив,що у нього зірвали чи вкрали ланцюжок.
Також підтвердив той факт, що він знайшов на землі хрестик, який віддав потерпілому.
Свідок ОСОБА_17 , будучи допитана в суді першої інстанції, підтвердила той факт, що 25.08.2019 р. о 14 год. на території церкви в с. Михальча відбувався конфлікт та чула, як потерпілий крикнув, що викрали ланцюжок. Оскільки вона була позаду нього, він звернувся до неї з вимогою, щоб вона повернула ланцюжок, а потім він чіплявся і до інших жінок з даною вимогою. Вона бачила, як якийсь ланцюжок тримав брат потерпілого, який знаходився з ним поряд. Вона сказала потерпілому, що ось його ланцюжок, на що він заперечив і почав шукати ланцюжок на землі.
На думку колегії суддів, районний суд правильно оцінив показання обвинуваченого і свідків сторони захисту з підстав відсутності сумнівів у їх достовірності, оскільки вказані показання є послідовними та повністю узгоджуються між собою, а тому були правильно взяті судом до уваги, що відповідає вимогами ст.23, ч.4 ст.95 КПК України.

За таких обставин, твердження прокурора з приводу того, що суд поклав в основу виправдувального вироку показання обвинуваченого та свідків сторони захисту, які не узгоджуються з іншими здобутими в ході судового розгляду доказами, є голослівними.
Обґрунтовано районний суд не взяв до уваги ряд письмових доказів і показання свідків сторони обвинувачення, зокрема, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які були допитані в суді першої станції щодо відомих їм обставин справи.
Так, свідок ОСОБА_9 показав суду, що він був учасником протистояння, яке відбувалося 25.08.2019 р. о 14 год. на території церкви в с. Михальча. Він чув як потерпілий крикнув, що з нього зірвали ланцюжок, однак не бачив, як обвинувачений зривав його з потерпілого. Вказане підтверджується і відеозаписом подій, які були досліджені судом першої інстанції та з якого вбачається місце знаходження даного свідка по відношенню до потерпілого та обвинуваченого.
Неспроможними і такими, що не заслуговують на увагу є і покази свідка ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції та під час проведення з ним слідчого експерименту на досудовому слідстві вказував на те, що він бачив, як обвинувачений зірвав з потерпілого ланцюжок і,тримаючи його в руці, покинув територію церкви.
Проте з відеозапису подій від 25.08.2019 р. року вбачається, що вказаний свідок знаходився поряд з потерпілим, спиною до обвинуваченого і ОСОБА_18 залишався на території церкви, неподалік від місця конфлікту. А тому свідок фізично не міг бачити, що саме обвинувачений зірвав ланцюжок з потерпілого.
Крім того, як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_10 є рідним братом потерпілого, а тому його показання колегія судів не бере до уваги, оскільки він є зацікавленою особою.
Вірно районний суд оцінив й покази свідка ОСОБА_11 , які були надані ним під час судового розгляду та при проведенні з ним слідчого експерименту, оскільки з відеозапису подій вбачається, що свідок не розумів протиправності дій з боку обвинуваченого, так як шукав ланцюжок на землі, після того як йому повідомив потерпілий.
Проаналізувавши вищезазначене, колегія суддів вважає, що показання вищевказаних свідків обвинувачення не можуть бути покладені в основу доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, оскільки вони є суперечливими, часто змінювались ними, та не узгоджуються між собою й з іншими письмовими доказами, а тому доводи прокурора в цій частині є безпідставними.
Не заслуговують на увагу твердження, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо того, що судом першої інстанції не надано юридичної оцінки показанням потерпілого.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що дійсно 25.08.2019 р. біля 14 год. 00 хв. він зі своїми знайомими на прохання священика храму, який знаходиться в с. Михайльча, приймав участь в протистоянні з релігійною громадою села на території церкви. Під час конфлікту з вірянами у нього було викрадено ланцюжок і він бачив, як обвинувачений тікав з ланцюжком на вихід з території церкви. Однак, хто саме зірвав з його шиї ланцюжок він не бачив.

Також зазначив, що свідок ОСОБА_11 йому вказав на обвинуваченого, як на особу, яка зірвала ланцюжок. Проте він не звертався до обвинуваченого з даного приводу та не повідомляв про це працівників поліції, які були присутні під час конфлікту на території церкви. Натомість він шукав ланцюжок на землі та звертався до інших осіб, щоб йому повернули ланцюжок.

Як вбачається з дослідженої судом першої інстанції заяви потерпілого, поданої до Сторожинецького відділу поліції (а.к.п.11 т.1), яка була зареєстрована 25.08.2019 р., під час сутички невідома особа зірвала з ОСОБА_12 ланцюжок і, на його думку, даний ланцюжок може знаходитися у жінки, яка заявляла, що він їй погрожував.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ні потерпілий, ні свідки обвинувачення не бачили хто саме зірвав ланцюжок з потерпілого чи відкрито заволодів ним.

При цьому, колегія суддів погоджується і з наданою судом першої інстанції оцінкою здобутих стороною обвинувачення доказів.
Зокрема, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом під час судового розгляду було досліджено відеозаписи слідчих експериментів, проведених за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які були критично оцінені судом першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд.
Колегія суддів звертає увагу на те, що на відео чітко видно, як при проведенні слідчого експерименту щодо кожного із свідків поряд щоразу знаходилися інші свідки, які були учасниками наступних слідчих експериментів та які слухали і спостерігали хід кожного. Після чого вони всі однаково розповідали про обставини справи та показували, як вони бачили обвинуваченого, який зірвав ланцюжок з потерпілого, після чого попрямував на вихід з території церкви.

Разом з тим їхні покази, надані під час слідчих експериментів, спростовуються відеозаписом подій від 25.08.2019 р. (а.к.п.47 т.1), на якому зафіксовано штовханину між людьми на території церкви в с. Михальча та чітко видно місце розташування кожного із свідків та обвинуваченого по відношенню до потерпілого. Також даним відео зафіксовано, як обвинувачений лівою рукою взяв потерпілого за передпліччя лівої руки, а правою рукою з відкритою долонею зі сторони потилиці схопив потерпілого за шию. Потім обвинувачений здійснює рух закритою долонею по задній частині шиї біля плечей потерпілого і опускає праву руку та відпускає ліве передпліччя потерпілого. Ланцюжка в руці обвинуваченого не спостерігається.

Також на даному відео видно, що свідки фізично не могли бачити, як ОСОБА_7 міг зірвати ланцюжок з потерпілого і, тримаючи його в руці, відразу піти до огорожі та покинути територію церкви. Оскільки останні разом з потерпілим здійснювали пошук ланцюжка на землі. При цьому, на відео чути, як потерпілий звертається до жінок, які були поряд з ним на місці події, з вимогою віддати йому ланцюжок.

Тому, на думку апеляційного суду, перелічені вище докази в своїй сукупності не підтверджують те, що потерпілий та інші особи бачили та спостерігали за процесом відкритого викрадення у ОСОБА_12 майна, в зв`язку з чим доводи прокурора щодо невірної оцінки доказів судом першої інстанції є необгрутованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.
Належним чином районний суд дослідив і документи, що мають значення для встановлення фактів та обставини кримінального провадження.

Зокрема, як вбачається з рапорту чергового Сторожинецького ВП (а.к.п.10, т.1), ОСОБА_12 звернувся зі заявою про те, що у нього виник конфлікт із жінкою біля церкви в с. Михайльча та по приїзду на місце події, заявник пояснив, що втратив з власної необережності ланцюжок. Будь - які скарги чи претензії він не виставляв.

Протоколом обшуку від 13.09.2019 р. (а.к.п.70-71, т.1), який був здійснений за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: в АДРЕСА_1 було підтверджено, що за вищевказаною адресою речей вказаних в ухвалі не виявлено.
Також із заяви ОСОБА_7 про вчинення злочину (а.к.п. 122,т.1), адресованої до Управління СБУ в Чернівецькій області від 28.08.2019 р., вбачається, що він повідомив щодо протистояння, яке мало місце 25.08.2019 р. на території церкви в с. Михальча, під час якого ОСОБА_12 заявив про належність ОСОБА_19 не до України, а до Румунії.

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.08.2019 р. (а.к.п. 12, т.1), потерпілий ОСОБА_12 вперше вказує на обвинуваченого, як на особу, яка шляхом ривка з його шиї викрала ланцюжок.

Така зміна показів потерпілого, на думку апеляційного суду, пов`язана із подачею обвинуваченим вищевказаної заяви до СБУ та відкриттям кримінального провадження по ній.

Не заслуговують на увагу доводи прокурора з приводу того, що районний суд, даючи правову оцінку доказам по справі, необґрунтовано вказав на те, що в обвинуваченого відсутній корисливий мотив на особисте збагачення під час конфлікту.

Так, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом.

Корисливий мотив це спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Як встановлено апеляційним судом, так і вірно зазначено судом першої інстанції в своєму рішенні, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_7 отримав користь чи в інший спосіб збагатився від заволодіння майном потерпілого, оскільки в обвинуваченого ланцюжка не було виявлено, свідки обвинувачення та потерпілий не підтвердили, що обвинувачений відкрито заволодів майном потерпілого, а саме, зірвав ланцюжок з останнього і тримаючи його в руках покинув територію церкви.

У відповідності до положень ст.62 Конституції України визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини. При цьому обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стаття 92 КПК України покладає обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, (зокрема, подія кримінального та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення) на слідчого та прокурора.
Аналогічна позиція Європейського суду з прав людини викладена у справі «Капо проти Бельгії» (Capeau v Belgium) № 2914/98 від 13 січня 2005 року, де в п. 25 зазначено, що в кримінальних справах питання доказів належить досліджувати загалом в світлі пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Таким чином, докази зібрані органом досудового розслідування, на які посилається сторона обвинувачення, викликають розумні сумніви у доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, а твердження прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку не оцінив всі докази в своїй сукупності, не заслуговують на увагу та не дають підстав для задоволення поданої прокурором апеляційної скарги.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду, перевіривши враховані судом першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку докази на предмет їх допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що органом досудового розслідування суду першої інстанції не було надано достатніх, належних та допустимих доказів того, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 листопада 2020 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

судді /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої
системи документообігу суду:
суддя Чернівецького
апеляційного суду ( ОСОБА_1 )

(27.01.2021р. дата засвідчення копії)