ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1064/19 Номер провадження 11-кп/814/918/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000219 за апеляційною скаргою прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 23.06.2020,-
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Цигира Унгенського району Республіки Молдова, молдаванку, громадянку України, із середньою освітою, пенсіонерку, вдову, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судиму, -
визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України із застосуванням ст.69 КК України, на чотири роки позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обвинуваченій ухвалено рахувати з моменту затримання.
До набрання вироком законної сили, обраний обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту залишено без змін.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою за те, що вона 27 червня 2019 року приблизно 20:20 години, перебувала за місцем свого фактичного проживання по АДРЕСА_2 , де разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 вживали спиртні напої та на ґрунті тривалих неприязних відносин між останніми виникла сварка, під час якої у ОСОБА_12 виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з мотивів особистої образи, висловленої в її адресу, на ґрунті особистої неприязні, взяла зі столу на подвір`ї, за яким вони обоє сиділи, кухонний ніж та нанесла ним ОСОБА_11 удар в ділянку грудної клітки спереду зліва, завдавши сліпе, проникаюче, колото-різане поранення грудної клітини спереду-зліва з ушкодженням м`яких тканин, лівої легені, лівої легеневої артерії, яке спричинило кровотечу та призвело до гострої крововтрати, від якого настала смерть ОСОБА_11 .
Не погоджуючись із судовим рішенням суду першої інстанції прокурор ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 8 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що, суд першої інстанції, при призначенні покарання недостатньо врахував обставини вчинення злочину та ступінь його суспільної небезпеки та не врахував, що будь-який стан сп`яніння тягне за собою негативні наслідки незалежно від кількості виявлених проміле алкоголю в крові і вважається обставиною, яка обтяжує покарання; саме по собі щире каяття і активне сприяння розкриттю злочином жодним чином не впливає на суспільну небезпеку вчиненого злочину, саме ж каяття обвинуваченої стало можливим лише внаслідок кримінального переслідування і не є ініціативою та моральним проявом обвинуваченої; стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б могли вказати на те, що обвинувачена раніше систематично піддавалась домашньому насильству з боку потерпілого, який внаслідок даного конфлікту помер; обвинувачена після нанесення удару ножем ОСОБА_11 не намагалась надати останньому будь-яку медичну допомогу, що підтверджується допитом самої обвинуваченої ОСОБА_7 у ході судового слідства, яка пояснила, що після спричинення ножового поранення не вживала будь-яких дій для надання медичної допомоги.
У зв`язку з цим, на думку прокурора, висновки суду першої інстанції про наявність двох пом`якшуючих обставин є неправильними, виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 можливе лише при призначенні реального покарання у виді позбавлення волі без застосування вимог ст.69 КК України.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу частково з підстав в ній наведених, посилаючись на безпідставність застосування ст. 69 КК України і просив призначити за ч.1 ст.115 КК України - 7 років позбвалення волі, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які, посилаючись на законність вироку суду, заперечили проти задоволення апеляційної скарги; потерпілу, яка вважала достатнім покарання, призначене місцевим судом, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні злочину, в якому вона обвинувачується, та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за обставин встановлених судом, у апеляційній скарзі не оскаржується та ґрунтується на зібраних у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст..370 КПК України.
Згідно з ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 413 цього Кодексу застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання.
Доводи прокурора щодо безпідставності застосування судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченій, ст.69 КК України, на думку колегії суддів, є слушними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003№ 7«Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) вказано, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, в тому числі і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, та його наслідки для суспільства, конкретні обставини справи, характеристику обвинуваченої, її похилий вік та те, що вона народила і виховала семеро дітей, які на момент вчинення злочину досягли повноліття; поведінку як під час вчинення злочину, так і після цього, ставлення до вчиненого, повне визнання вини, думку потерпілої, яка не має будь-яких претензій до неї та просить не карати суворо обвинувачену, а також ту обставину, що серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого, який перебуваючи в стані сп`яніння, спровокував сімейну сварку, обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку; загальні засади призначення покарання.
У свою чергу, застосування положень ст.69 КК України, при призначенні покарання, місцевий суд мотивував тим, що обвинувачена, на переконання суду, усвідомила суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаялася у вчиненому і своєю поведінкою сприяла розкриттю кримінального правопорушення, запевнила суд у своїх намірах вести в подальшому законослухняний спосіб життя та не вчиняти кримінальних правопорушень, та врахував особу обвинуваченої, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого, який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спровокував сімейну сварку.
Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Частиною 2 статті 66 КК України визначено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що наведений у частині 1 статті 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин
чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним
шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди,
відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що
пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.
Проте, з огляду на дослідженні докази, суд першої інстанції об`єктивно не встановив факт неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_11 , а тому не встановив чи існує об`єктивний зв`язок між обставинами та вчиненим обвинуваченою злочином.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що щодо ОСОБА_11 адміністративні матеріали не складались, до адміністративної відповідальності останній не притягувався, в тому числі щодо вчинення останнім домашнього насильства, що підтверджується наданою прокурором у судовому засіданні суду апеляційної інстанції копією повідомлення Чутівського ВП ГУНП в Полтавській області від 10.11.2020.
Щодо доводів прокурора в частині неврахування судом першої інстанції обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то, на думку колегії суддів, вони також є слушними з огляду на наступне.
Так, місцевим судом зазначено, що обтяжуюча обставина перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння - не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не встановлено доказів, які б свідчили про те, що вживання обвинуваченою незадовго до вчинення злочину невеликої кількості алкоголю(згідно з висновком медичного огляду в крові обвинуваченої виявлено 1,75 ‰, що відповідає легкому ступеню сп`яніння) суттєво вплинуло на її поведінку та свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпечності діяння та особи винної.
Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується та вважає, що виходячи із характеру вчиненого ОСОБА_7 злочину, перебування обвинуваченої у стані навіть легкого ступеню алкогольного сп`яніння необхідно враховувати як обставину, яка обтяжує покарання через це є слушними твердження прокурора, що будь-який стан алкогольного сп`яніння викликає негативні наслідки в поведінці особи, підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який в даному випадку є особливо тяжким та внаслідок якого заподіяно смерть ОСОБА_11 , незалежно від кількості виявлених проміле алкоголю в крові обвинуваченої.
Водночас слід зазначити, що освідування на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 відбулось приблизно через 4 години після вчинення злочину, що свідчить про наявність більшої кількості проміле алкоголю в крові обвинуваченої на момент вчинення злочину (а.с. 185-186).
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Відповідно до ст. 66 КК України зазначено, що при призначенні покарання обставинами, які пом`якшують покарання, визнаються, зокрема: щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину.
Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що обвинувачена визнала вину повністю у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за обставин встановлених судом, надала своїй поведінці належну оцінку та висловила жаль з приводу вчиненого.
Активне сприяння розкриттю злочину припускає надання особою органам досудового розслідування будь - якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи. У свою чергу, активне сприяння розкриттю злочину може мати місце як під чам досудового розслідування, так і під час судового розгляду.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 надавала органам досудового розслідування допомогу у перевірці й уточненні відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме брала участь у проведенні слідчого експерименту, під час якого продемонструвала механізм нанесення удару ножем ОСОБА_11 , тобто здійснювала дії, спрямовані на досягнення мети цієї слідчої дії (а.с. 151-160). Відповідно до висновку експерта №752-б показаний ОСОБА_7 механізм нанесення удару ножем в ході слідчого експерименту в цілому не протирічить даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 (а.с. 161-162).
За таких обставин, під час апеляційного перегляду встановлено відсутність обставини, яка пом`якшує покарання вчинення злочину внаслідок неправильної поведінки потерпілого, та встановлено наявність однієї обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Тобто колегією суддів встановлено відсутність двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а відповідно у суду першої інстанції не було підстав для застосування ст. 69 КК України.
З огляду на викладене вище, з урахуванням вказаних обставин, на думку колегії суддів, застосування ОСОБА_7 при призначенні покарання положень ст. 69 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, через це вирок у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
При призначенні покарання апеляційний суд відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України та із врахуванням роз`яснень у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким, його наслідки, які полягають в настанні смерті ОСОБА_11 , конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, а саме її похилий вік та те, що у неї семеро дітей, відповідно до довідки-характеристики остання зловживає спиртними напоями (а.с. 193), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 188), поведінку як під час вчинення злочину, так і після цього (не надала медичну допомогу та не викликала екстренну медичну допомогу), ставлення до вчиненого, повне визнання вини, думку потерпілої, яка просила не призначати обвинуваченій більш суворе покарання, а також ту обставину, що серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і щодо особи похилого віку.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у мінімальних межах санкції ч.1 ст.115 КК України.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, через це апеляційна скарга у якій апелянт просить призначити обвинуваченій покарання за ч.1 ст. 115 КК України 8 років позбавлення волі без застосування ст. 69 КК України , підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Чутівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Вирок Полтавського районного суду м. Полтава від 23.06.2020 щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 115 КК України - 7 років позбавлення волі.
ОСОБА_7 негайно взяти під варту у залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту взяття її під варту з 10.11.2020.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4