Справа № 161/8789/20
Провадження № 1-кп/161/1174/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 03 вересня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 30.03.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Луцьк Волинської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, неодружений, не працює, в силу ст.89 КК України судимості немає,

у вчиненні кримінального проступку (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 29 березня 2020 року близько 18.00год. на відкритій ділянці навпроти бару «Колобок», що по вул.Соборна, 17, в с.Княгининок Луцького району Волинської області, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, під час конфлікту що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_7 два удари правою ногою в область обличчя, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді перелому носової кістки, що відповідно до висновку експерта №300 від 22.04.2020 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Окрім того, ОСОБА_3 29 березня 2020 року близько 18.00год. на відкритій ділянці навпроти бару «Колобок», що по вул.Соборна, 17, в с.Княгининок Луцького району Волинської області, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, під час конфлікту що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_5 три удари правою ногою в область обличчя та тулуба, а також три удари кулаком правої руки в область обличчя, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, уламкові переломи кісток носа та нижньої стінки лівої орбіти, що відповідно до висновку експерта №295 від 22.04.2020 за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_3 інкримінується заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинення кримінального проступку (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно за вказаних в обвинувальному акті обставин спричинив тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Просив суворо не карати, цивільний позов визнав повністю.
Представник потерпілого ОСОБА_6 будучи допитаною безпосередньо в судовому засіданні підтвердила факт нанесення її сину тілесних ушкоджень обвинуваченим, безпосереднім очевидцем подій вона не була, наполягала на суворому покаранні.
Також і потерпілий ОСОБА_5 безпосередньо в судовому засіданні підтвердив факт спричинення йому тілесних ушкоджень, наполягав на суворому покаранні.
Показання представника потерпілого та потерпілого є чіткими та послідовними. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки їхні показання повністю відповідають і показанням обвинуваченого.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинив кримінальний проступок (кримінальне правопорушення), передбачений ч.2 ст.125 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні
Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак в досліджених в судовому засіданні документах відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із визнанням своєї винуватості та цивільного позову намагався будь-яким чином допомогти потерпілим оговтатися від пережитого, компенсував їй перенесені страждання чи полегшив душевний біль. А тому, з огляду і на поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, суд не визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 хоча і вважається несудимим, однак раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, при цьому повністю визнав свою винуватість, посередньо характеризується за місцем проживання, скарги в сільську раду щодо останнього не надходили, на обліках в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, думки потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді громадських робіт на максимальний строк, визначений санкцію статті.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.
Окрім того, суд враховує, що позиція потерпілої сторони у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Підстав для призначення більш суворих покарань у виді арешту чи обмеження волі суд не вбачає, а штраф чи виправні роботи суд не вважає за можливе призначати з огляду на те, що обвинувачений офіційно не працює та не має джерела доходів.
Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.
Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Окрім того, ч.1 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Сума витрат за цивільним позовом підтверджена документально, не оспорюється обвинуваченим, а тому цивільний позов КП «Волинська обласна клінічна лікарня» про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, підлягає до повного задоволення.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Цивільний позов КП «Волинська обласна клінічна лікарня» про відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, в сумі 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 59 копійок.

Речові докази у справі, а саме: DVD-R диск з фрагментами відеозапису залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий