В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, об`єднане кримінальне провадження, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003063 від 01.09.2019, №0003491 від 05.10.2019; №0002788 від 06.11.2019, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, українки, громадянки України, яка має середню освіту, заміжня, має на утриманні малолітню дитину 2017 року народження, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судим:

22.06.2017 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., яке 10.07.2018 замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 389 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
ОСОБА_6 , будучи особою, засудженою вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2017 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 замінено на покарання у вигляді 50 годин громадських робіт, ознайомленою з порядком та умовами відбуття покарання у виді громадських робіт, а також попередженою про наслідки ухилення від відбування покарання, отримавши 09.08.2018 направлення до КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» ЗОР, згідно якого вона повинна була приступити до відбування покарання з 14.08.2018, маючи умисел направлений на ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, з 14.08.2018 до відбування покарання в установі не приступила та без поважних причин жодного разу не вийшла на громадські роботи, тим самим ухилилася від відбуття покарання у виді 50 годин громадських робіт.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи особою раніше засудженою за злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не стала та скоїла новий умисний злочин.

Так, 24.08.2019, приблизно об 11 год. 20 хв., ОСОБА_6 знаходячись у торгівельній залі магазину ТОВ «Стиль-Д ProStor», розташованому за адресою: м. Запоріжжя вул. Дніпровське шосе, 14, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за її протиправними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з полиці відділу косметичних засобів таємно викрала товар, а саме: концентрат проти зморшок «Nivea», об`ємом 6,5 мл., в кількості 1 одиниця, вартістю 80 грн. 75 коп. без урахування ПДВ; крем для контурів очей проти зморшок «NiveaVisage» об`ємом 15 мл., в кількості 1 одиниця, вартістю 106 грн. 82 коп. без урахування ПДВ; вологі серветки для зняття макіяжу «Lady Cotton» в кількості 15 штук, вартістю 12 грн. 78 коп. без урахування ПДВ; палітра тіней для повік «RHYTNM OF FREEDOM» вагою 15 гр., в кількості 1 одиниця, вартістю 110 грн. 21 коп. без урахування ПДВ.

Поклавши вказаний товар до власної сумки, ОСОБА_6 вийшла з магазину з викраденим товаром через касову зону, не розрахувавшись за нього, та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим завдала ТОВ «Стиль-Д ProStor» матеріальну шкоду на загальну суму 310 грн. 56 коп. без урахування ПДВ.

Крім того, 04.11.2019, приблизно о 12 год. 27 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні магазину «Єва», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 190, переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала з торгової полиці туалетну жіночу воду «Москіно Фані», об`ємом 25 мл., вартістю 915 грн. 83 коп. буз урахування ПДВ, яка належить ТОВ «РУШ», та сховала її до кишені своєї куртки.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 разом з викраденим майном, пройшла касову зону та антикрадійні рамки і вийшла з приміщення магазину.

В подальшому ОСОБА_8 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на суму 915 грн. 83 коп.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 , вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, які кваліфікуються, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Крім того, 04.10.2019, приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля магазину «Водолей» поблизу буд. 25, по вул. Дудикіна в м. Запоріжжя, підійшла до потерпілої ОСОБА_9 та пояснила останній, що нібито заборгувала донці потерпілої грошові кошти в сумі 100 грн. та запропонувала передати донці борг. У свою чергу, ОСОБА_9 , не підозрюючи про протиправні дії ОСОБА_6 , направленні на заволодіння чужим майном шляхом обману, погодилась на пропозицію, на що ОСОБА_6 передала потерпілій одну сувенірну купюру номіналом 500 грн., яку потерпіла прийняла як за справжню та передала решту з вказаних сувенірних 500 грн. в розмірі 400 грн., а саме двома купюрами номіналом по 200 грн.

Після вчиненого злочину ОСОБА_6 із отриманими шахрайським шляхом грошима покинула місце вчинення злочину, чим завдала матеріальну шкоду ОСОБА_9 на суму 400 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, яке кваліфікується, як заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин за епізодами від 24.08.2019, 04.10.2019, 04.11.2019:

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, розмір завданої матеріальної шкоди, за епізодами від 24.08.2019, 04.10.2019, 04.11.2019, визнала себе винною у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, розкаялася, зазначивши, що шкодує про вчинене.

Пояснила, що 24.08.2019, близько 11 год., вона зайшла до магазину «Простор», що розташований у м. Запоріжжя по вул. Дніпровське шосе, та в неї несподівано вийшло взяти з магазину косметичні вироби та серветки для особистого використання, які вона в подальшому використала особисто.

04.10.2019, біля магазину «Водолій» вона підійшла до раніше незнайомої їй жінки, та запитала про те, як справи у її доньки, на що потерпіла відповіла, що все добре. Далі, вона сказала потерпілій щоб та передала своїй донці 100 грн., які вона їй заборгувала, на що потерпіла погодилась. Вона дала потерпілій сувенірні 500 грн., які придбала у кіоску за 60 коп., потерпіла їх взяла та віддала їй здачу 400 грн., 2 купюри по 200 грн. Вона здивувалась, однак гроші взяла, оскільки вони були їй були потрібні, та витратила їх на власні потреби.

04.11.2019, в обідній час, вона зайшла до магазину «Єва», який знаходиться на вул. Сталеварів, у м. Запоріжжя, підійшла до стелажу із парфумами, почала їх нюхати, потім вийняла із коробки парфюм «Москіно Фані», об`ємом 25 мл., поклала його до сумки, вийшла з магазину, при цьому ніхто її не зупинив та поїхала додому. Наступного дня до неї додому приїхали співробітники поліції, у зв`язку із чим вона повернула парфюм.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорювались спосіб, мета та мотив вчинених злочинів за епізодами від 24.08.2019, 04.10.2019, 04.11.2019, час та місце вчинених злочинів, перелік та вартість викраденого майна та суми грошових коштів, якими обвинувачена заволоділа шляхом обману, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст фактичних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, виходячи із меж пред`явленого обвинувачення, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження у вказаному кримінальному провадженні за цими епізодами інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України (за епізодами від 24.08.2019 та 04.11.2019) та ч. 2 ст. 190 КК України (за епізодом від 04.10.2019).

Докази на підтвердження встановлених судом обставин щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України:
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 в ході судового розгляду неодноразово змінювала свою позицію щодо обсягу визнання вини у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Так, у судовому засіданні, яке відбулось 14.05.2020 обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, визнала частково та пояснила, що про призначене їй покарання у виді 50 годин громадських робіт, а також, про порядок та умови відбування вказаного покарання їй було відомо.

Вона отримала направлення до КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» ЗОР для відбування покарання, та відповідно до вказаного направлення 14.08.2018 їй необхідно приступити до відбування покарання. 14.08.2018 вона не прийшла до комунальної установи для відпрацювання громадських робіт, про що повідомила інспектора. В подальшому вона також не відбувала покарання, оскільки не мала з ким залишити маленьку дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її матері зробили операцію, а інших осіб на яких вона могла б залишити дитину у неї не має. До відбування покарання у вигляді громадських робіт вона приступила в кінці літа 2019 року. І нею було відпрацьовано 12 годин громадських робіт. Наміру ухилятись від відбування покарання вона не мала. Що стосується покарання у вигляді штрафу, який їй було замінено на громадські роботи, то вона його не сплатила у зв`язку із тим, що була вагітна та не мала можливості його оплатити.

В судовому засіданні, яке відбулось 21.07.2020, після дослідження всіх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, остання вину у інкримінованому проступку визнала, та зазначила, що станом на день складання обвинувального акту за ч. 2 ст. 389 КК України вона дійсно не відпрацювала жодної години громадських робіт. Розпочала відбувати покарання у вигляді громадських робіт 23.09.2019, та станом на 21.07.2020 повністю відбула покарання у вигляді громадських робіт.

Допитана в судовому засіданні 04.06.2020 свідок ОСОБА_10 , яка працює на посаді старшого інспектора Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, надала наступні показання.

ОСОБА_6 перебуває на обліку у Дніпровському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області з 2017 року. У 2017 році до органу пробації надійшов вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя, згідно якого ОСОБА_6 була засуджена до покарання у вигляді штрафу, однак покарання у вигляді штрафу вона не виконала, штраф не сплатила, у зв`язку із чим органом пробації було направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя подання про зміну покарання призначеного ОСОБА_6 у вигляді штрафу на покарання у вигляді громадських робіт, яке було задоволено судом. Коли ухвала суду про заміну покарання у вигляді штрафу на покарання у вигляді 50 годин громадських робіт відносно ОСОБА_6 надійшла до органу пробації, останню було запрошено до органу пробації, ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено про кримінальну відповідальність у разі невиконання вказаного покарання під підпис, та їй було вручено направлення на підприємство для відбування покарання, на що ОСОБА_6 повідомила, що відбувати вказане покарання вона не буде, оскільки не має з ким залишити дитину. В подальшому для відбування покарання ОСОБА_6 не з`явилась, у зв`язку із чим органом пробації були направлені відповідні матеріали до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області для притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 389 КК України. Далі, відносно ОСОБА_6 було складено обвинувальний акт та направлено до суду. 24.05.2020 ОСОБА_6 з`явилась до органу пробації із проханням видати їй направлення для відбування покарання у вигляді громадських робіт, її клопотання було задоволено, та станом на 03.06.2020 вона відбувала 44 години громадських робіт, з яких 16 годин відпрацювала у КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» ЗОР, а інший час відпрацювала в Концерні «МТМ», оскільки КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» ЗОР була виключена із переліку підприємств, на яких відбуваються громадські роботи. Наразі ОСОБА_6 продовжує відбувати покарання. Додатково зазначила, що офіційних документів про неможливість відбування покарання у вигляді громадських робіт ОСОБА_6 не надавала, а ті обставини про які вона зазначала не є поважними, та свідчать про ухилення останньої від відбування покарання.

З досліджених в ході судового розгляду кримінального провадження письмових доказів встановлено наступне.

30.08.2018 до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло подання старшого інспектора Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_11 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 389 КК України, та матеріали, що свідчать про ухилення останньої від відбування покарання у виді громадських робіт.

31.08.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003063, внесено відомості за ч. 2 ст. 389 КК України, із коротким викладом обставин: 31.08.2018 до Дніпровського ВП поштою надійшли матеріали про те, що ОСОБА_6 ухиляється від відбування громадських робіт, будучи особою засудженою до цього покарання (ЄО №26125).

Згідно вироку Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2017, ОСОБА_13 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання: за ч.1 ст.185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_13 остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 подання старшого інспектора Дніпровського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавленням волі, стосовно засудженої ОСОБА_14 , задоволено. Замінено засудженій ОСОБА_14 несплачену суму штрафу 850 гривень за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2017 року, із розрахунку одна година громадських робіт за один установлений законодавством неоподатковуваний мінімум доходів громадянина, на 50 годин громадських робіт.
Згідно підписки від 09.08.2018, ОСОБА_6 роз`яснено її права передбачені ст. Закону України «Про пробацію», зобов`язання, передбачені ст. 37 КВК України, а також ОСОБА_6 попереджена, що у разі ухилення від відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України, та ознайомлена із ст. 40 КВК України.

09.08.2018 ОСОБА_6 отримала направлення до КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» ЗОР, згідно якого вона повинна була приступити до відбування покарання з 14.08.2018.

Відповідно до пояснень ОСОБА_6 від 09.08.2018 остання повідомила, що вона ніяких захворювань не має, відбувати покарання у виді громадських робіт може лише у другій половині дня, оскільки має на утриманні малолітню дитину, порядок відбування покарання, а також наслідки ухилення від відбування покарання їй роз`яснені.

20.08.2018 на підставі ч. 1 ст. 40 КВК України ОСОБА_6 оголошено попередження стосовно того, що 14.08.2018 вона не приступила до відбування покарання у виді громадських робіт згідно направлення без поважних причин, та попереджено ОСОБА_6 про те, що у разі продовження порушення порядку та умов відбування покарання вона може бути притягнута до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 389 КК України.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_6 від 20.08.2018, які вона надала старшому інспектору ОСОБА_11 остання пояснила, що 14.08.2020 вона не приступила до відбування покарання у виді громадських робіт, так у неї на утриманні маленька дитина, та вона не має з ким її залишити. В подальшому відбувати покарання не зможе, оскільки не має з ким залишити дитину, вона попереджена про те, що відносно неї будуть направлені матеріали за ч. 2 ст. 389 КК України.

Згідно облікової картки №06/18 відносно засудженої ОСОБА_6 до кримінального покарання у виді громадських робіт станом на 21.08.2018 відбутих годин громадських робіт не має.

З довідки про відбутий строк покарання громадських робіт, складеної старшим інспектором Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_11 , убачається, що у засудженої ОСОБА_6 станом 21.08.2018 відбутого строку покарання у виді громадських робіт не має.

Згідно повідомлення керівника КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» ЗОР ОСОБА_15 , засуджена ОСОБА_6 , яка була направлена до установи для відбування призначеного судом покарання у вигляді 50 годин громадських робіт з 14.08.2018 по день складення повідомлення до установи не зверталась.

Відповідно до табелю виходу на роботу у вересні 2019 року, засуджена до громадських робіт ОСОБА_6 розпочала відбувати покарання з 23 вересня 2019 року, та до 30 вересня 2019 року відбула у загальній кількості 12 годин.

Відповідно до довідки старшого інспектора Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_16 від 03.06.2020 № 22/9-2074 ОСОБА_6 , яка перебуває на обліку Дніпровського районного відділу філію ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, якій ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2018 покарання у виді штрафу замінено на покарання у вигляді 50 годин громадських робіт, ОСОБА_6 станом на 03.06.2020 відбула 44 години відбутого строку покарання у вигляді громадських робіт (залишилось відбути 6 годин).

Згідно повідомлення начальника відділу Дніпровського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_17 від 10.06.2020 № 22/9-2171 ОСОБА_6 станом на 10.06.2020 покарання у виді громадських робіт відбула в повному обсязі.

Мотиви, із яких виходив суд при ухваленні вироку за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України та положення закону, якими керувався:
У відповідності до ч. 3 ст. 40 КВК України ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт є:

систематичне невиконання встановлених обов`язків, порушення порядку та умов відбування покарання, а також притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, які були вчинені після письмового попередження;

невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, а також допущення більше двох порушень трудової дисципліни протягом місяця, поява на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Частиною 2 ст. 389 КК України передбачена кримінальна відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт.

Провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, заслухавши покази свідка, які не викликають сумнівів у своїй достовірності, допитавши обвинувачену, яка в ході судового розгляду вину у вчиненні кримінального проступку визнала в повному обсязі, дослідивши письмові докази та оцінивши кожний доказ, досліджений у судовому засіданні з точки зору належності, допустимості, достовірності, та їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить до висновку що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України доведена в повному обсязі, оскільки встановлено, що хоча обвинувачена і відбула покарання у вигляді громадських робіт на час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку, проте, на час направлення до суду обвинувального акту у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 389 КК України, жодної години громадських робіт не відбула, не маючи для цього будь-яких поважних причин.

Дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та мотиви призначення покарання:
Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 суд встановив наступне.
ОСОБА_6 раніше судима, однак покарання за попереднім вироком станом на час ухвалення цього вироку відбула в повному обсязі, вчинила кримінальний проступок та злочини, які відносяться до категорії нетяжких злочинів, заміжня, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає визнання обвинуваченою своєї вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 , судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченої, яка раніше судима, однак покарання за попереднім вироком відбула у повному обсязі, має на утриманні малолітню дитину, негативно ставиться до скоєного, сукупність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції статей, а саме: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту строком на 5 місяців.

Остаточне покарання ОСОБА_6 слід призначити за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, за принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 50 КК України, в тій частині, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, суд доходить до висновку про відсутність необхідності направлення обвинуваченої до місць позбавлення волі, та про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства, шляхом застосування ст. ст. 75, 76 КК України і призначення їй покарання з випробуванням на строк 1 рік 6 місяців, що на думку суду також мінімізує ризик вчинення обвинуваченою нових злочинів у майбутньому.

На переконання суду, призначення обвинуваченій покарання з випробуванням у даному випадку, з урахуванням принципу індивідуалізації, є справедливим, співмірним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчинення нею нових злочинів, крім того, надасть можливість виховувати свою малолітню дитину, що відповідно буде неможливим в умовах ізоляції її від суспільства.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
У справі, що розглядається, цивільні позови не заявлено.

Питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України, а саме: викрадені речі у потерпілих, які передані їм на зберігання залишити за належністю, письмові та електронні докази, які містяться у матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах справи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 389, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання:

-за ч. 2 ст. 389 КК України у виді 5 місяців арешту;

-за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Керуючись ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця мешкання.

Речові докази:
-сувенірну купюру номіналом 500 грн., яку упаковано до паперового конверту, на передано до камер схову Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області - знищити;

-туалетну жіночу воду «Москіно Фані», об`ємом 25 мл., та яка передана на відповідальне зберігання потерпілому ТОВ «РУШ» залишити їм за належністю;

Вирок може бути оскаржений протягом 30-ти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1