Справа № 353/631/19
Провадження № 11-кп/4808/205/20
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

представника апелянта ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , а також ОСОБА_12 , на вирок Тлумацького районного суду від 05 лютого 2020 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),-

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Білогір`я, Білогірського району, Хмельницької області, та мешканець АДРЕСА_1 , українець, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні має трьох малолітніх дітей, непрацюючий, раніше не судимий, громадянин України,
визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст. 286 КК, із застосуванням ст. 69 цього ж Кодексу і призначено покарання 3 (три) роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 , задовольнено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» - 19751 (Дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят одну) гривню 47 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_13 ..

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.03.2019 року, на автомобіль марки «ВАЗ-21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тимчасово вилучений 09.03.2019 року, відповідно до протоколу огляду місця події на ділянці автодороги у с. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстрований за ОСОБА_14 , жителем АДРЕСА_2 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_8 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11.03.2019 року, на автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , тимчасово вилучений 09.03.2019 року, відповідно до протоколу огляду місця події на ділянці автодороги у с. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстрований за ОСОБА_12 , жителем АДРЕСА_3 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_15 .

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «ВАЗ-21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на території Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківської області, повернуто законному володільцю ОСОБА_8 ;

- автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківської області, повернуто законному володільцю ОСОБА_16 ;

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2355 (Дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 15 коп. процесуальних витрат за проведення інженерно-транспортних експертиз. За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_15 та заподіяли потерпілому ОСОБА_13 тяжке тілесне ушкодження. Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

Так, 09.03.2019 року приблизно о 19 годині 35 хвилин, у темну пору доби, суху погоду, водій ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керував автомобілем марки «ВАЗ-21033», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався ділянкою автодороги сполученням Озеряни-Рожнів, що по вул. Хотимирській у селищі Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області. Технічний стан автомобіля марки «ВАЗ-21033» не відповідав вимогам забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме несправності робочої гальмівної системи автомобіля, пов`язані із розломом лівої задньої гальмівної трубки, що призвело до витікання гальмівної рідини з системи та її розгерметизацію та невідповідність висоти малюнку протектора шин передніх коліс - мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, що впливають на погіршення гальмівних властивостей транспортного засобу (збільшення величини гальмівного шляху) та стійкості транспортного засобу при застосуванні водієм гальмування.

У цей час на правому краю смуги руху автомобіля «ВАЗ-21033», на освітленій ділянці дороги біля приміщення магазину «Хатинка», яке розташоване за адресою: вул. Хотимирська, 7, с. Обертин, Тлумацький район, Івано-Франківська область, знаходився автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль передньою частиною був направлений у напрямку м. Тлумач, а біля його передньої частини знаходились пішохід ОСОБА_13 , який тримав у руках велосипед, та водій автомобіля «Мітсубісі Аутлендер» ОСОБА_17 .3.

Водій ОСОБА_8 , рухаючись автомобілем «ВАЗ-21033» прямою ділянкою автодороги, мав об`єктивну можливість завчасно виявити перешкоду для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та автомобіля «Мітсубісі Аутлендер». Однак, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості автомобіля аж до його зупинки або безпечного об`їзду перешкоди, не справився з керуванням, перед зміною напрямку руху праворуч до правого краю проїзної частини дороги, не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_18 .3.

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 1.10., в частині визначення поняття «перешкода для руху» - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу;

п. 2.3., у якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9., відповідно до якого водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1., в якому зазначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п. 31.1., в якому зазначено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

п. 31.4., відповідно до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

п. 31.4.5. Колеса і шини:

а) шини легкових автомобілів та вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою до 3,5 т мають залишкову висоту малюнка протектора менше 1,6 мм, вантажних автомобілів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т - 1,0 мм, автобусів - 2,0 мм, мотоциклів і мопедів - 0,8 мм.

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пішохід ОСОБА_19 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Тлумацькій ЦРЛ від поєднаної закритої тупої травми обох нижніх кінцівок з множинними переломами кісток нижніх кінцівок, з ранами, саднами та синцями, яке ускладнилось тяжким травматичним шоком.

Пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правої нижньої кінцівки з відкритим багатоуламковим переломом великогомілкової кістки в нижній третині діалізу, поперечним переломом малогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третин фіафізу та раною в цій ділянці, що викликало необхідність проведення операції - ушивання рани, монтаж системи скелетного витяжіння правої гомілки (09.03.2019 року), ПВКДО правої гомілки з фіксацією (13.03.2019 року), перемонтаж АЗФ обох гомілок (27.03.2019 року); травма лівої нижньої кінцівки з відкритим багатоуламковим переломом великогомілкової кістки в нижній третині діафізу, поперечним переломом малогомілкової кістки на межі середньої та нижньої третин діафізу та раною в цій ділянці, що викликало необхідність проведення операції - ушивання рани, монтаж системи скелетного витяжіння лівої гомілки (09.03.2019 року), металоостеосинтез кісток лівої гомілки системою АЗФ (12.03.2019 року) перемонтаж АЗФ обох гомілок (27.03.2019 року) і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень як таких, що є небезпечними для життя в момент спричинення; закрита черепно-мозкова травма із забоєм головного мозку легкого ступеня, гострою субдуральною гігромою лобних ділянок, гострим травматичним крововиливом під м`яку мозкову оболонку, саднами в ділянках носа, лобній, скроневій, і відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

У своїй АС прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації та доведеність вини обвинуваченого, вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортним засобами на строк 3 роки.

У своїй АС захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 покликається на незаконність вироку щодо його підзахисного, з мотивів невідповідності призначеного покарання його особі та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості.

Просить оскаржуваний вирок суду змінити та постановити нову ухвалу, якою призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК - 2 роки обмеження волі та відповідно до ст. 75 цього ж Кодексу звільнити від призначеного основного покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.

В поданій АС апелянт ОСОБА_12 вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що потерпілий ОСОБА_16 не є законним володільцем автомобіля марки «Мітсубісі Аутлендер». ОСОБА_15 тільки керував його автомобілем на підставі наданого ним технічного паспорта. ОСОБА_16 він не надавав жодних документів на користування автомобілем, а тому на його думку, в суду першої інстанції не було жодних законних підстав приймати рішення про передачу вказаного автомобіля саме ОСОБА_16 .

Просить вирок Тлумацького районного суду від 05.02.2020 року змінити та ухвалити нове рішення, яким автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути законному власнику, тобто йому ОСОБА_12 .

Відповідно до положень п. 9-2 ч.1 ст. 393 КПК апеляційну скаргу мають право подати фізична або юридична особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду.

А тому, на думку колегії суддів, ОСОБА_12 є особою, яка має право на подання апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС та заперечив проти інших доводів АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, та призначити обвинуваченому більш суворе покарання; пояснення захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану АС та заперечили проти доводів АС прокурора та ОСОБА_12 , просять вирок суду змінити та пом`якшити обвинуваченому покарання; пояснення представника апелянта ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_11 , який підтримав подану його підзахисним АС, просить вирок суду змінити, та повернути автомобіль його власнику; пояснення представника потерпілого ОСОБА_10 , який заперечив проти поданої АС ОСОБА_12 , а щодо інших АС поклався на розсуд суду; перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора та захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а АС апелянта ОСОБА_12 слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення (злочину) та кваліфікація його неправомірних дій за ч.2 ст. 286 КК, відповідає встановленим судом фактичним обставинам, і це в АС не оспорюється. Як вбачається із вироку Тлумацького районного суду від 05 лютого 2020 року, ОСОБА_8 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому слідстві, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

У відповідності до положень ст.65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в АС, на невідповідність призначеного його підзахисному покарання, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його даних про особу внаслідок суворості, є необґрунтованими, зважаючи на наступне.

У відповідності до ст.65 КК, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК у виді 3 (трьох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, суд першої інстанції, врахував тяжкість інкримінованого йому злочину, який у відповідності до положень ст.12 цього ж Кодексу, відноситься до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання і дані про його особу. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також даних про особу ОСОБА_8 , що в сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції, відповідно до положень ст.69 КК, призначив йому покарання, тобто перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст. 286 цього Кодексу у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки і таке покарання на думку колегії суддів буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Колегія суддів також зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, підстав для застосування до ОСОБА_8 , ще більш м`якого покарання, із застосуванням положень ст.с. 69,75 КК не вбачає.

Зважаючи на викладене, покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 в АС на суворість призначеного покарання, є безпідставними.

Покликання прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Стаття 65 КК передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог в частині призначення обвинуваченому покарання дотримався. Призначене покарання є справедливими та законними з врахуванням всіх фактичних обставин по справі, у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а доводи апеляційної скарги прокурора, є безпідставними та непереконливими.

Так, призначаючи ОСОБА_8 , покарання, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Як уже було зазначено вище, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 , врахував також дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжує покарання.

Поряд з вищенаведеним, колегія суддів враховує обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 та дані про його особу, зокрема: його щире каяття, беззастережне визнання вини, добровільне повне відшкодування потерпілим завданих збитків, активне сприяння розкриттю злочину, розкаюється у вчиненому, а також після вчинення дорожньо-транспортної пригоди надав матеріальну допомогу сім`ям потерпілих та просив вибачення у них. Крім цього, потерпілі не мали до нього претензій матеріального і морального характеру, просили обвинуваченого суворо не карати, а також, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше (Т. 2 а.с. 20), даний злочин вчинив з необережності, позитивно характеризується за місцем проживання (Т. 2 а.с. 21, 31), одружений, має постійне місце проживання та на його утриманні є троє малолітніх дітей, син ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (Т. 2 а.с. 22-23, 32, 35-38), на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (Т. 2 а.с. 24-26), негативно ставиться до вчиненого. Обвинувачений перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації, як одержувач компенсації, непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за перестарілою особою ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 14.02.2018 року по даний час. ОСОБА_23 хворіє, потребує стороннього догляду та не здатна до самообслуговування (Т. 2 а.с. 33, 50, 51), а його дружина ОСОБА_24 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Тлумацької районної державної адміністрації та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року (Т. 2 а.с. 34).

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, з досудової доповіді, складеної Тлумацьким районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, від 13.09.2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається середня ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, а виправлення цієї особи можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб (Т. 1 а.с. 168-169).

Враховуючи наведене, а саме обставини, на які посилається прокурор в АС, як на підстави для призначення суворішого покарання, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, довівши вину ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 69 КК у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, та що це покарання відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та його індивідуалізації.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, зважаючи на викладене, покликання прокурора у своїй АС на м`якість призначеного обвинуваченому покарання, є безпідставними.

Щодо доводів АС ОСОБА_12 в частині повернення належного йому транспортного засобу, слід зазначити наступне.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2019 року було накладено арешт на автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , тимчасово вилучений 09.03.2019 року, відповідно до протоколу огляду місця події на ділянці автодороги у с. Обертин Тлумацького району Івано-Франківської області, зареєстрований за ОСОБА_12 , жителем АДРЕСА_3 , яким на час дорожньо-транспортної пригоди керував ОСОБА_15 .

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 являється ОСОБА_12 .

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного вироку вирішено долю речових доказів, зокрема, автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зберігається на території Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківської області, повернуто законному володільцю ОСОБА_16 .

Разом з тим, слід зазначити, що місцевий суд не звернув уваги, що відповідно до положень ч.9 ст. 100 КПК, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, п.12 цієї статті передбачено, що спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у поряду цивільного судочинства.

Таким чином висновок суду щодо встановлення фактичного володіння майном, є безпідставними, оскільки регулюється Цивільним кодексом України і можуть бути вирішені виключно в порядку цивільного судочинства.

А тому в цій частині вирок Тлумацького районного суду від 05 лютого 2020 року слід змінити.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_25 пояснила, що їй було відомо про розслідування кримінального провадження щодо загибелі під час ДТП її чоловіка. При зустрічі із слідчим, який розслідував вказане кримінальне провадження, і на прохання визнати її потерпілою, останній пояснив, що на даний час не може визнати потерпілою, оскільки потерпілим вже визнаний старший син загиблого. Цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди дійсно нею не заявлявся, оскільки між нею та потерпілим ОСОБА_16 була домовленість про те, що останній заявить цивільний позов та з відшкодованого поверне певну суму грошових коштів. Однак, потерпілий, отримавши від обвинуваченого відшкодування моральної шкоди не передав їй вказаних грошових коштів.

Колегія суддів з приводу вказаних пояснень зазначає наступне.

Так, дійсно, як вбачається із свідоцтва про народження, потерпілий ОСОБА_15 , який загинув у вказаній ДТП та ОСОБА_25 являються батьком та матір`ю малолітнього ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Разом з тим, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ні на досудовому розслідуванні так, і під час судового розгляду ОСОБА_25 не було подано заяви про визнання її потерпілою, і, у вказаних матеріалах кримінального провадження відсутній заявлений цивільний позов ОСОБА_25 про відшкодування моральної шкоди, а тому вказані вище пояснення ОСОБА_25 не можуть впливати на законність судового рішення. Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе роз`яснити ОСОБА_25 про те, що вона вправі звернутися із позовом про відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, АС прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення а АС ОСОБА_12 , підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 414, 420 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині вирішення питання про долю речового доказу - автомобіля марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Речовий доказ - автомобіль марки «Мітсубісі Аутлендер», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_15 та, який зареєстрований за ОСОБА_12 , зберігати на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області до вирішення спору про його належність, в порядку цивільного судочинства, до набрання рішенням законної сили.

В решті вирок Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5