Справа № 368/1054/20
Провадження № 1-в/368/113/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий суддя: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

З участю інших сторін провадження:
Прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
Засуджений: ОСОБА_5

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду кримінальне провадження за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Багачівка Кривоозерського району Миколаївської області, Україна, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 28 серпня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та додаткове покарання у виді позбавлення права керування грранспортними засобами строком на 3 (три)роки;

- 26.02.2019 року Одеським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, - змінено в частині призначеного покарання, та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, в решті вирок суду, - залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року набрав законної сили 26.02.2019, -

- який з 29.08.2018 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та який з 06.05.2019 року відбував основне покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Голопристанська ВК (№7)», та з 29.11.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -

- положення ст. 81 КК України. - умовно - дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі. -

В С Т А Н О В И В :

02.10.2020 на адресу Кагарлицького районного суду Київськорї області надійшло кримінальне провадження за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Багачівка Кривоозерського району Миколаївської області, Україна, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 28 серпня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та додаткове покарання у виді позбавлення права керування грранспортними засобами строком на 3 (три)роки;

- 26.02.2019 року Одеським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, - змінено в частині призначеного покарання, та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, в решті вирок суду, - залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року набрав законної сили 26.02.2019, -

- який з 29.08.2018 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та який з 06.05.2019 року відбував основне покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Голопристанська ВК (№7)», та з 29.11.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -

- положення ст. 81 КК України. - умовно - дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.
В поданні:
- адміністрація державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про умовно дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , без скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керування траснпртними засобами.

02.10.2020 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1
06.10.2020 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої:
1. Судове засідання по справі № 368/1054/20, провадження № 1 в/368/113/20, за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдерадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Багачівка Кривоозерського району Миколаївської області, Україна, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 28 серпня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та додаткове покарання у виді позбавлення права керування трранспортними засобами строком на 3 (три) роки;
- 26.02.2019 року Одеським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, - змінено в частині призначеного покарання, та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, в решті вирок суду, - залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року набрав законної сили 26.02.2019, -
- який з 29.08.2018 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та який з 06.05.2019 року відбував основне покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Голопристанська ВК (№7)», та з 29.11.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, -
- призначено до слухання на 16 год. 00 хв. 15.10.2020 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
2. Зобов`язано Державну установу ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 15.10.2020 року о 16 годині 00 хвилин.
3. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручиено спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
4. В судове засідання викликано учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», (в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115, - в спецкімнаті);
- прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури, (в приміщенні Кагарлицького районного суду);
- представника спостережної комісії при Кагарлицькій РДА, ( в приміщенні Кагарлицького районного суду).
В судовому засіданні, яке відбулося 15.10.2020 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ОСОБА_4 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_8 , - підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами, які викладені в поданні.
Суд критично відноситься до позиції представника установи виконання покарань, так як вважає, що засуджений ОСОБА_8 не заслуговує на даному етапі застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання, так як вважає, що на даному етапі відсутні в достатньому об`ємі оціночні підстави для застосування до засудженого пільги.
Свою критичність суд обгрунтовує обставинами та нормами матеріального та процесуального права, які будуть вказані нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 15.10.2020 року, засуджений ОСОБА_8 подання установи виконання покарань про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - підтримав, так як вважає, що своєю поведінкою довів своє виправлення та перевиховання.
На запитання суду засуджений пояснив, що, дійсно, ним, дійсно не визнавалася вина під час слухання кримінального провадження в судах як першої, так і апеляційної інстанцій, так як він не визнає, що судом правильно встановлені обставини справи, проте, на даний час вину визнає.
Шкоду, завдану злочином, - не відшкодовував, не сплатив судові витрати по кримінальному провадженні.
Зазначав, що ніколи не було подій, які пов`язані з порушенням ним режиму утримання в СІЗО, які виразилися в зберіганні заборонених предметів (мобільного телефону та сім картки), а тому вважає, що накладене на нього дисциплінарне стягнення є незаконним.
Суд критично відноситься до позиції засудженого, так як вважає, що засуджений на даному етапі виконання покарань не заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як на даному етапі недостатньо оціночних підстав для застосування такої пільги.
Так, суд вважає, що засуджений навіть станом на час настання пільги де факто не визнав своєї вини, так як в судовому засіданні робив спроби оспорювати фактичні обставини та правові висновки щодо його засудженя, які були дані судами першої та апеляційної інстанцій в судових рішеннях у виді вироку та ухвали, відповідно, які набрали законної сили.
Відповідно, як вбачається з позиції засудженого, ним навіть на даному етапі відбування покарання невизнаються обставини вчинення ним кримінального правопорушення злочину, а тому визнання ним вини носить лише формальний характер, та таке визнання вини, на думку суду є нещире, та таке, яке лише направлено на створення юридичних умов застосування пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України.
Також свою нещирість засуджений також проявив у випадку з`ясування обставин накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді попередження, яке накладено на нього начальником СІЗО за зберігання забороненого предмету, - мобільного телефону.
Так, засуджений спочатку заперечував сам факт перебування його в даний період в СІЗО, проте, після того, як судом в судовому засіданні було досліджено матеріали особової справи, засуджений з огляду на беззаперечні докази, (постанова № 1883 про накладення дисциплінарного стягнення від 28.11.2019 року, витяг з протоколу засідання дисциплінарної комісії № 35 від 28.11.2019, повідомлення про засідання дисциплінарної комісії, висновок службового розслідування по факту виявлення та вилучення забороненого предмету в камерному приміщенні № 544 від 28.11.2019 року, рапортів працівників СІЗО, акту виявлення заборонених предметів від 20.11.2019 року, акту фіксування відмови засудженого від дачі пояснень, протокол особистого обшуку ув`язненого (засудженого)), все ж визнав, що дійсно в той період перебував в СІЗО, проте, категорично заперечував проти того, що даний предмет належить саме йому.
Також суд обгрунтовує свою позицію іншими обставинами справи та нормами права, які будуть наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
В судовому засіданні, яке відбулося 15.10.2020 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 подання установи виконання покарань про умовно дострокове звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі у відношенні засудженого ОСОБА_8 , - підтримав, обгрунтовував свою позицію лише загальною фразою, що, на його, як прокурора, думку, - засуджений заслуговує застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі, так як засуджений своєю поведінкою довів той факт, що він стан на шлях виправлення та перевиховання.
Суд критично відноситься до позиції засудженого, так як вважає, що засуджений на даному етапі виконання покарань не заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як на даному етапі недостатньо оціночних підстав для застосування такої пільги.
Також свою критичність суд обгрунтовує обставинами справи, які надані судом вище під час оцінки позиції представника установи виконання покарань а також самого засудженого, а також обставинами, які будуть судом наведені нижче в мотивувальній частині даної ухвали.
Також суд наголошує на тій обставині, що, як видно з позиції засудженого під час судового засідання, ним фактично вина не визнавалася, проте, даний факт залишився поза увагою прокурора, також поза увагою прокурора залишився той факт, що засудженим не відшкодовано ні гривні потерпілій стороні в рахунок відшкодування шкоди, завданої злочином, також поза увагою прокурора залишився той факт, що засуджений не сплатив судові витрати по кримінальному провадженню, також поза увагою прокурора залишився той факт, що засуджений не приймав будь якої участі в житті установи, що в його діях відсутня системність у отриманні заохочень, тощо.
А тому така позиція прокурора, на думку суду, - повинна сприйматися лише критично, та, відповідно, - повинна сприйматися такою, яка не повинна братися до уваги при прийнятті законного, обгрунтованого, справедливого для всих учасників кримінального провадження рішення.
Суд, розглянувши подання установи виконання покарань, вислухавши думку представника установи виконання покарань, засудженого, прокурора, які підтримали подання, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висовку щодо відмови в задоволенні подання установи виконань покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного йому судом основного покарання у виді позбавлення волі, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактині обставини справи, в становлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Багачівка Кривоозерського району Миколаївської області, Україна, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 28 серпня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та додаткове покарання у виді позбавлення права керування грранспортними засобами строком на 3 (три)роки;

- 26.02.2019 року Одеським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, - змінено в частині призначеного покарання, та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, в решті вирок суду, - залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року набрав законної сили 26.02.2019, -

- який з 29.08.2018 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та який з 06.05.2019 року відбував основне покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Голопристанська ВК (№7)», та з 29.11.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «28» серпня 2018 року.
Кінець строку покарання: «28» серпня 2021 року.
1/2 строку покарання: «28» лютого 2020 року.

Станом на 15.10.2020 року невідбутий термін основного покарання у виді позбавлення волі становить 317 (триста сімнадцять) днів.

Проте, суд вважає, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 загалом мав поведінку, яка виключає застосування судом до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового покарання від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, з огляду на наступне.
Так, з самого початку відбування покарання засуджений ОСОБА_8 мав негативну поведінку, свідомо, цілеспрямовано прушував вимоги, які ставляться до засуджених, які відбувають покарання у виді позбавлення волі.
Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений під час його перебування в ДУ «Одеський СІЗО» допустив порушення правил відбування покарань, за що мав одне дисциплінарне стягнення у виді попередження від начальника СІЗО.
Дисциплінарне стягнення засуджений ОСОБА_8 мав за факт зберігання заборонених предметів, - мобільного телефону.
Незважаючи на ту обставину, що засуджений заперечує вищевказаний факт порушення ним правил відбування покарання, суд вважає, що даний факт мав місце, так як він належним чином задокументований, та підтверджується належними та допустими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Окрім того, накладення дисциплінарного стягнення засудженим ОСОБА_8 не оскаржувалося, таке накладення дисциплінарного стягнення не скасовано, зокрема, судом, а тому суд вважає накладення дисциплінарного стягнення правомірним, та, яке, відповідно, зафіксувало факт негативної поведінки засудженого ОСОБА_8 під час відбування покарання, що, в свою чергу, не може розцінюватися судом як поведінка засудженого, яка дає підстави вважати, що його поведінка під час відбування покарань свідчить про його усталену правослухняну поведінку.
Навпаки, суд ще раз наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_8 в даному випадку проявив нещирість, та заперечував в судовому засіданні взагалі його присутність в ДУ «Одеський СІЗО», і лише після дослідження матеріалів особової справи визнав його факт перебування в ДУ «Одеський СІЗО», проте, знову ж таки заперечував факт зберігання ним заборонених предметів.
Таке заперечення існування накладеного стягнення при його не оскарженні засудженим, свідчить на думку суду про те обставину, що засуджений схильний до вчинення правопорушень, при цьому їх скоєння ним не визнаються, що, на думку суду, не може свідчити про ту обставину, що поведінка засудженого ОСОБА_8 є прикладом для поведінки для інших засуджених.
Що стосується отримання засудженим двох заохочень, а саме, - 02.04.2020 та 01.07.2020 року, то суд не вважає сам факт отримання таких заохочень як підставу для застосування до засудженого пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен отримати лише після того, як своїми діями та поведінкою доведе остаточно, що визнав свою вину, щиро кається, став на шлях виправлення та перевиховання, чого в даному випадку немає.
Так, суд звертає увагу на ту обставину, що з двох отриманих заохочень, - одне пішло на зняття раніше накладеного дисциплінарного стягнення.
Також суд звертає увагу на ту обставину, що заохочення засудженим ОСОБА_8 почали отримуватися лише в період, який передбачає застосування до нього пільги, - умовно дострокового звільнення, - а саме, - з 02.04.2020 року, хоча покарання засуджений ОСОБА_8 почав відбувати ще з 28 серпня 2018 року.
Відповідно, за півтора року відбування покарання засуджений ОСОБА_8 не мав ні одного заохочення, мав лише одне дисциплінарне стягнення, а по настанню пільги, - по відбуттю 1/2 частини покарання засуджений ОСОБА_8 отримує два заохочення, причому, - в максимально можливі мінімальні терміни, які повинні існувати між заохоченнями, - 3 місяці.
Дана обставина викликає обгрунтований сумнів у об`єктивності та неупередженості установи виконання покарань до особи засудженого, а також вищевказані факти викликають сумнів у об`єктивності та неупередженості прокурора до особи даного засудженого, що негативно впливає на вирішення подання установи.
Далі, суд зазначає, що засуджений ОСОБА_8 отримав лише два заохочення, тому в його діях поки що вбачається повторність отримання заохочень, а не їх системність, як це потрібно однозначно для застосування пільги.
Так, система, - це сукупність, яка створена із скінченної множини елементів. При цьому між елементами системи існують певні зв`язки.

Відповідно, суд вважає, що для системності заохочень їх повинно бути не менше трьох, при цьому, бажано відсутність стягнень.
Відповідно, період відбування засудженим основного покарання у виді позбавлення волі в умовах СІЗО суд оцінює різко негативно, тобто, засуджений в даний період мав поведінку, яка апріорі категорично виключає застосування до нього пільги, яка передбачена положеннями ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення.
Що ж стосується відбування покарання в умовах ДУ «Кагарлицька ВК №115», то суд зазначає, що за даний час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 отримав лише два заохочення, одне з яких лише зняло попередньо накладене стягнення.
Окрім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що заохочення ОСОБА_8 почав отримувати в період, який передував застосуванню до нього пільги у виді умовно дострокового звільнення, що не може свідчити достеменно про ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.
Так, дійсно, в останній, короткий проміжок часу, що передував настанню пільги у виді умовно дострокового звільнення, засуджений почав змінювати свою поведінку під час відбування покарання в кращу сторону, - в сторону правослухняності, що має прояв у недопущенні порушень режиму тримання в установі виконання покарань, отримання двох заохочень за сумлінне ставлення до праці та зразкову поведінку.
Проте, суд звертає увагу на ту обставину, що між кількістю стягнень, які отримав засуджений ОСОБА_8 , - 1 (одне), та кількістю заохочень, - всього лише 2 (два), - не вбачається значна перевага заохочень над стягненнями, фактично існує лише хиткий паритет, що, звісно, на думку суду, - це не може тягнути за собою оцінку поведінки засудженого, як таку, яка є позитивною в розумінні КВК України та КПК України.
Отже, з огляду на матеріали кримінального провадження, досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 не мав поведінки, яка б достеменно свідчила б про можливість застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання, так як суд вважає, що дану пільгу засуджений повинен довести, не допускаючи порушень умов відбування покарання у виді позбавлення волі, та, відповідно, - маючи кількість заохочень, які б свідчили про системність їх отримання, та, відповідно, значно переважали кількість отриманих стягнень.
Відповідно, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_8 змінилася в кращу сторону лише в зв`язку з настанням умов для пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, відповідно, судом не може розцінюватися як обставина, що засуджений ОСОБА_8 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання, що, на думку суду, виключає застосування до засудженого ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України на даному етапі відбування покарання.

Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 має:
стягнення:

1. 28.11.2019 р. Виявлено та вилучено мобільний телефон. Попередження Нач. СІЗО
(знято 02.04.2020 р.)

Суд наголошує на тій обставині, що дане стягнення засудженим не оскаржувалося, а тому заперечення засудженого щодо існування фактів, які послугували підставою для накладення стягнення, - судом до уваги не приймається, а, навпаки, - сприймається судом лише як прояв нещирості засудженого, його намагання будь яким чином досягнути застосування до нього пільги, - умовно дострокового звільнення від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі без належної своєї поведінки та вчинків.
заохочення:

1. 02.04.2020 р. За добросовісне відношенні до праці Знято стягнення В.о. Нач ВК
в господарчій обслузі. від 28.11.2019 р.

2. 01.07.2020 р. За добросовісне відношенні до праці ОСОБА_9 . Нач ВК
в господарчій обслузі.

Суд ще раз звертає увагу на ту обставину, що засуджений ОСОБА_8 почав відбувати покарання ще з 28.08.2018 року, таз початку відбування покарання, на протязі півтора року не мав жодного заохочення, - лише одне дисциплінарне стягнення, а заохочення почав отримувати лише перед настанням пільги.
Відповідно, зглядаючись на вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_8 в останній період відбування покарання свідчить про ту обставину, що засуджений починає ставати на шлях виправлення, проте, з огляду на обставини, які входять до блоку оціночних підстав, які судом наведено нижче, то суд вважає, що у відношенні засудженого ОСОБА_8 немає достатього обсягу правових підстав (зокрема, - оціночних) для застосування положень ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_8 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально - юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_8 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_8 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_8 засуджений за:
- вчинення необережного злочину, тобто, - за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Згідно положень ч. 5 ст. 12 КК України, злочин, вчинений засудженим ОСОБА_8 відноситься до категорії тяжкого злочину.
б) форма вини. Злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який вчинений засудженим ОСОБА_8 , є злочином, вчиненим з необережності.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_8 законом встановлений загальний (п.1 ч. 3 ст.81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_8 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою за весь період відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Так, суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_8 в судовому засіданні взагалі не вказав, що щиро розкаюється у вчиненому злочині, що він зробив для себе висновки, а, навпаки, - почав в судовому засіданні оспорювати обставини вчиненого ним злочину, які вже доведені в рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, що, на думку суду, - не може свідчити про щире каяття та визнання вини засудженим ОСОБА_8 .

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання, - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання з 28 серпня 2018 року, - з моменту взяття під варту, та з 29.11.2019 року, - в Державній установі Кагарлицька виправна колонія (№115).
Отже, засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія (№115) орієнтовно лише трохи менше року.
За вищевказаний період відбування покарання, як судом вазано вище, засуджений ОСОБА_10 отримав 2 (два) заохочення, поряд з цим, - мав (одне) дисциплінарне стягнення під час перебування в умовах СІЗО.
Як судом зазначалося вище, отримання засудженим ОСОБА_8 в останній, короткий період, який передував настанню пільги, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, - суд не розцінює, як факт становлення засудженого на шлях виправлення та перевиховання, а, навпаки, свідчить про його негативну поведінку на протязі більшого часу відбування покарання та намагання лише формально досягнути умов умовно дострокового звільнення в останній період відбування покарання.
З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_8 відсутній комплекс даних, які давали б змогу суду прийти до висновку щодо того, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 81 КК України, - пільги, яка має вираз в умовно достроковому звільненні від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, в діях засудженого ОСОБА_8 повинна бути системність та стабільність в отриманні заохочень, так як просто відбування покарання без отримання стягнень, є не правом, а обов`язком засудженого.

Суд вважає, що в разі наявності стягнень, - кількість заохочень повинна значно превалювати над кількістю стягнень, така кількість повинна мати системність, а не просту більшість.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо участі засудженого ОСОБА_8 у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відповідно, суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим, а, з огляду на обставини справи, які судом вказані вище, поведінка засудженого ОСОБА_8 не може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених.

Отже, суд відноситься критично до висновку комісії установи щодо тієї обставини, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання мав позитивну характеристику за місцем відбування покарання.

Щодо відсутності діючих стягнень, то така обставина сама по собі не може самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність негативних на протязі більшості строку відбування покарання, та посередніх на протязі останнього періоду (не негативних, не конкретно позитивних) чинників, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_8 , своєю поведінкою, яка розцінюється судом як більш негативна, ніж позитивна, не став на шлях виправлення та виховання, окрім того, суд, зважаючи на поведінку засудженого ОСОБА_8 під час судового засідання, - приходить до висновку що поведінка засудженого не щира, а просте визнання однією фразою, - вину визнаю, - не може свідчити про визнання вини, так як визнання вини повинно бути щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_8 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 81 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, не свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого ОСОБА_8 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_8 під час відбування основного покарання у виді позбавлення волі свідчить лише про його правослухняну поведінку під час відбування покарання лише в незначний період, який передує можливості застосування пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною підставою для умовно дострокового звільнення засуджених, зокрема, ОСОБА_8 , - в даному випадку, так як така поведінка є обов`язком засудженого, який покладається на засудженого на весь період відбування покарання, а не на короткий проміжок часу, що передує застосуванню пільги.

Окрім того, суд звертає увагу на наступні обставини справи, що стосуються тяжкості скоєного злочину, його наслідків, обставини скоєного злочину, та наслідків скоєного злочину, відношення засудженого ОСОБА_10 до скоєного злочину, його наслідків.
- засуджений ОСОБА_11 в судовому засіданні фактично вину у скоєнні злочину не визнав, що мало прояв у оспорюванні обсттавин скоєння ним злочину, які зазначені в рішеннях (вироці, ухвалі) судів першої та апеляційної інстанцій;

- засуджений в судовому засіданні оспорював обставини накладення на нього дисциплінарного стягнення, проте, змінив свою думку після дослідження належних та допустимих доказів, що сприймається судом як прояв нещирості засудженого;

- отримання засудженим ОСОБА_8 двох заохочень в останній період відбування покарання, який передував настанню пільги, на думку суду, - лише свідчить про намагання засудженого створити штучно умови для застосування до нього пільги, - умовно дострокового звільнення, проте, суд наголошує на тій обставині, що позитивна поведінка засудженого повинна бути на протязі всього періоду відбування покарання, а не в період, який передує настанню пільги, причому заохочення повинні мати системний характер, а не застосовуватися лише як спосіб зняття стягнення, що в даному випадку спостерігається в діях засудженого.

- як вбачається з мотивувальної частини вироку Біляївського районного суду Одеської області, потерпіла сторона наполягала на призначенні покарання засудженому обов`язково у виді позбавлення волі, так якбудь яку допомогу ОСОБА_8 не надавав.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, напроти, ОСОБА_8 проігнорував повністю інтереси потерпілої сторони, не розкаявся, не попросив вибачення в потерпілої сторони, також засуджений ОСОБА_8 не виявив ознаки щирого каяття та визнання вини в судовому засіданні, яке відбулося 15.10.2020 року, його позиція грунтувалася лише на тій обставині, що він має два заохочення, та настав час, коли можна застосовувати положення ст. 81 КК України, що судом розцінюється як прояв легкого цинізму як до суду, так і до потерпілої сторони.

Відповідно, суд вважає, що:
- застосування до засудженого ОСОБА_8 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення на даному етапі відбування покарання, - є не співрозмірним з наслідками, які заподіяні злочином, не відповідатиме тяжкості вчиненого злочину, та обставинам його вчинення, поведінці засудженого під час відбування покарання;

- засуджений поряд з 2 ма заохоченнями має 1 (одне) дисциплінарне стягнення, що не може свідчити достеменно про його належну поведінку під час відбування покарання, так як немає системності у отриманні заохочень, отже, суд вважає, що заохочення отримані для зняття дисциплінарних стягнень, та відповідно, - отримані, на думку суду, - лише з метою досягнення формально юридичних підстав для застосування пільги, - без досягнення наявності оціночних підстав для застосування пільги, які, на думку суду, також мають значне значення при вирішенні питання про застосування до засудженого пільги у виді умовно дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання;

- поведінка засудженого ОСОБА_8 не може бути прикладом для поведінки інших засуджених;

- засуджений ОСОБА_8 не приймав активної участі в суспільному житті колонії;

- суд, з огляду на вищевказані обставини справи, - критично відноситься до висновків адміністрації колонії про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення та перевиховання

Отже, вищевказані обставини не дають можливості суду застосувати до засудженого ОСОБА_8 пільгу, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні подання установи виконання покарань щодо умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_8 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_8 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_8 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_8 , як вбачається з матеріалів провадження та його поведінки в судовому засіданні вину свою у скоєжнні злочину не визнав, не розкаявся, а тому суд вважає, що засуджений остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_8 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_6 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдержадміністрації в Київській області ОСОБА_7 , про застосування до засудженого ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Багачівка Кривоозерського району Миколаївської області, Україна, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 28 серпня 2018 року Біляївським районним судом Одеської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та додаткове покарання у виді позбавлення права керування грранспортними засобами строком на 3 (три)роки;

- 26.02.2019 року Одеським апеляційним судом винесено ухвалу, згідно якої вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року відносно ОСОБА_8 , засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України, - змінено в частині призначеного покарання, та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, в решті вирок суду, - залишено без змін, відповідно, - вирок Біляївського районного суду Одеської області від 28.08.2018 року набрав законної сили 26.02.2019, -

- який з 29.08.2018 року утримувався в ДУ «Одеський СІЗО», та який з 06.05.2019 року відбував основне покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Голопристанська ВК (№7)», та з 29.11.2019 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», -

- положення ст. 81 КК України. - умовно - дострокового звільнення від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі. - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 діб з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1