Справа № 199/6151/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2020 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючий - суддя ОСОБА_1

судді - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участю прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0000987 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів який закінчується 15.11.2020 року, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи особливу тяжкість злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та вчинити інший злочин, здійснювати тиск на потерпілого, свідків, перешкоджати іншим шляхом судовому розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений, захисник заперечували проти заявленого прокурором клопотання, та звернулись до суду з власним клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, проти чого прокурор заперечував.

Вирішуючи заявлені клопотання суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі стисло ЄСПЛ) неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 р.).

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, розбою, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, поєднаним із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, за що законом передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, на думку суду ця обставина може спонукати обвинуваченого до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

На теперішній час, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченогоОСОБА_7 , суд враховує обсяг пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, приймає до уваги репутацію обвинуваченого, який не працював та не має на утриманні дітей, непрацездатних осіб, може скоювати нові злочини, оскільки ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні умисного особливо тяжкого злочину, коли обвинувачений знаходився під домашнім арештом за іншим кримінальним провадженням, що з огляду на викладене є винятковими підставами для продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, може переховуватися від суду.

При цьому суд враховує рішення ЄСПЛ по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, який зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також, судом враховується, що легітимна мета зазначеного законодавчого регулювання пояснюється необхідністю виконання завдань кримінального провадження, до яких можна віднести захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду та вирішення справи у розумні строки. При цьому істотно важливим є захист прав, свобод та законних інтересів не тільки підозрюваного, обвинуваченого (зокрема, їхнього права на свободу), а й суспільства, держави та інших учасників кримінального провадження (особливо потерпілого та цивільного позивача, яким кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, і які можуть поновити свої права не раніше, ніж справу буде вирішено по суті).

Таким чином законодавець вимагає додержання необхідного балансу між охороною прав, свобод та законних інтересів усіх учасників кримінального процесу і захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий стан, і необхідним та достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання встановленим судом ризикам, є лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, суд зазначає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинуваченням та наявної обґрунтованої підозри у можливому скоєнні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення на даний час не виходить за межі розумного строку.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою не відпали, а тому клопотання прокурора обґрунтоване, підлягає задоволенню, навпаки, клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.176-178,183,199,331,350,369,371,372 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Новомосковську, та який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, строк тримання під вартою до 08 січня 2021 року включно.
Відмовити стороні захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити для виконання - начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Учасники судового провадження (крім прокурора) на ухвалу суду про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Судді:
________________ _________________ _____________
ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2