Справа № 496/5065/20
Провадження № 1-кп/496/533/20
У Х В А Л А

10 грудня 2020 рокуБіляївський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Біляївського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у зазначеному кримінальному провадженні.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Прокурором до суду було подано клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.
В підготовчому судовому засіданні прокурор подане клопотання про обрання запобіжного заходу підтримав, просив його задовольнити, так як ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою зміни ними свідків або інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки більшість з них відповідно до матеріалів кримінального провадження, знайомі з обвинуваченим; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що не потребує призначення йому захисника з центру надання безоплатної вторинної допомоги та заперечував проти задоволення клопотання прокурора і просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту так як він одружений, має на утриманні дитину та має постійне місце проживання, а також зазначив, що переховуватись від суду не має наміру.
Захисник обвинуваченого в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.
Потерпілий був присутній підготовчому судовому засіданні до оголошення перерви, після чого надав до суду заяву в якій просив кримінальне провадження розглядати без його участі.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого вивчивши матеріали що додані до клопотання, суд дійшов до наступного висновку:
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Приймаючи рішення про можливість обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд приймає до уваги, що у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Прецедентне право Конвенції розробило чотири базових прийнятних підстави для відмови у звільненні особи з під варти:
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення не з`явиться на суді /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення прийме дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя /справа Stogmuller проти Austria/;
ризик, що особа, якій пред`явлено обвинувачення, здійснить подальші правопорушення /справа Matznetter проти Austria/;
ризик, що особа порушить громадський порядок / справа Letellier проти France/.
Доцільність обрання перебування під вартою особи, яка підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, має оцінюватись в кожному випадку окремо у відповідності з її особливими характеристиками.
Так, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Стаття 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. "Про взяття під варту до суду" зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.
Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути виправдано в тому випадку, якщо існують конкретні ознаки того, що це дійсно вимагається виходячи з інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважують правило поваги особистої свободи /справа W. проти Switzerland, судове рішення від 26 січня 1993 року § 30/.
Оцінюючи ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою зміни ними свідків або інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки свідки зазначені в матеріалах кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи сукупність зазначених ризиків та аргументів, які на даний час не відпали суд вважає клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Суд не вбачає підстав для визначення розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_6 так як обвинувачений офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів.
В судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він одружений має на утриманні дитину та постійне місце проживання, але жодних доказів на підтвердження вказаних обставин обвинувачений не надав.
Приймаючи до уваги принцип презумпції невинуватості, правил поваги свободи особи, враховуючи те, що інші характеризуючі данні ніж зібрані досудовим слідством, що можуть мати значення, обвинуваченим не надані, а також те, що ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні тяжкого злочину та ризики, які на даний час не перестали існувати, суд приходить до висновку, про необхідність відступу від правил поваги свободи особи, та вважає необхідним обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки зазначені фактори виправдовують тримання даної особи під вартою.
Щодо усного клопотання обвинуваченого про обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд вважає необхідним відмовити у задоволені вказаного клопотання, враховуючи вищевказане та виходячи з того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З огляду на вищезазначене керуючись ст. ст. 23, 177, 178, 184, 314-316, 395 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені усного клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме з 10 грудня 2020 року до 07 лютого 2021 року включно.
Утримання обвинуваченого проводити в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Підготовче судове засідання відкласти на 04 лютого 2021 року о 15.30 годині.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі - начальнику ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 15 грудня 2020 року о 10:00 годині.

Суддя ОСОБА_1