Справа № 639/7128/20
Провадження № 1-в/639/958/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «ХВК (№18)» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції провадження за клопотанням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Кодимського районного суду Одеської області від 25.05.2017 року, з урахуванням ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 11.07.2018 року, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі ,

про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України,-

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України.
В обґрунтування клопотання ОСОБА_5 вказував, що він відбув необхідну частину покарання для застосування пільги, передбаченої статтею 81 КК України, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
У судовому засіданні засуджений підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на зазначене вище.

Представник ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» проти задоволення клопотання заперечував, вказуючи на його передчасність. Зазначив, що за час відбування покарання ОСОБА_5 з метою стимулювання правослухняної поведінки був заохочений 15.07.2020р., проте, на нього 02.12.2020 року було накладено стягнення, якене погашено у встановленому законом порядку, на теперішній час ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Прокурор також заперечував проти задоволення клопотання з підстав аналогічних доводам представника ДУ «Холодногірська виправна колонія №18».

Вислухавши прокурора, представника ХВК №18, пояснення засудженого, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
За змістом ч.2, п. 2 ч. 3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 засудженийвироком Кодимського районного суду Одеської області від 25.05.2017 року, з урахуванням ухвали Кодимського районного суду Одеської області від 11.07.2018 року, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі .

Початок строку відбування покарання рахується з 25.07.2018 року, кінець строку відбування покарання 25.01.2022 року.
На момент розгляду клопотання станом на 21.01.2021 року, засуджений відбув 2 роки 5 місяців 26 днів, невідбута частина строку покарання становить 1 рік 4 дні.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженогоОСОБА_5 , в місцях позбавлення волі знаходиться з 25.07.2018 року.

З 27.07.2018 року по 03.08.2018 року перебував у державній установі «Одеський слідчий ізолятор», характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав. До праці не залучався.

З 03.08.2018 року по 21.06.2019 року відбував покарання у державній уставові «Південна виправна колонія (№51)», заохочень та стягнень не мав.

З 21.06.2019 року по 04.07.2019 року перебував у державній установі «Харківський слідчий ізолятор», характеризувався посередньо, вимоги режиму не порушував, заохочень та стягнень не мав. До праці не залучався.

З 04.07.2019 року по 23.07.2019 року відбував покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», вимоги режиму не порушував, заохочень та стягнень не мав.

З 23.07.2019 року по 03.09.2019 року перебував у державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)», вимоги режиму не порушував, заохочень та дисциплінарних стягнень не мав.

3 03.09.2019 року відбуває покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)». За час відбування покарання був 1 (один) раз заохочений адміністрацією установи у зв`язку із стимулюванням правослухняної поведінки. На теперешній час характеризується негативно, має 1 (одне) дисциплінарне стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання, яке не знято та не пoгашенo у встановленому законом порядку. По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий, з метою поблажливого ставлення до себе. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має неохайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд, використовувати за призначенням. До виконання передбачених законодавством вимог ставиться не завжди сумлінно, через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконування не має Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України зарахований до реалізації програм диференційованого виховного впливу : «Подолання алкогольної залежності» та «Духовне відродження» - до реалізації програм ставиться без особистої зацікавленості.

Раніше розглядався на комісії установи 09.10.2019 року на комісії установи розглядалось питання щодо застосування ст.100 - 101 КВК України. Рішенням комісії установи засудженому відмовлено у застосуванні ст. 100, 101 КВК України. (Протокол №40)

06.05.2020 року на комісії установи розглядалось питання щодо застосування ст.82 КК України. Рішенням комісії установи засудженому відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України. (Протокол №17).

Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_5 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, та навпаки встановлено, що більшу частину строку відбування покарання засуджений характеризувався посередньо, в певний період навіть негативно, має стягнення, яке не погашено у встановленому законом порядку, а тому суд приходить до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим в задоволення клопотання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова

Суддя Д.П. Кісь