Справа №463/6838/20
Провадження №1-кс/463/3874/20
У Х В А Л А

21 серпня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

та скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні, що проведене в режимі відеоконференції,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою від 23 червня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення.

Скаргу обґрунтовує тим, що 23 червня 2020 року скаржником була подана заява до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові про «кримінальне правопорушення правоохоронних органів та прокуратури м. Кременець Тернопільської області» в ході розслідування кримінального провадження. Просить скаргу задоволити.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з аналогічних підстав.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, заперечення не подав. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення може бути оскаржена заявником, представником заявника, потерпілим або його представником.

Із матеріалів скарги вбачається, що 23 червня 2020 року скаржником ОСОБА_3 була подана заява до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Разом з тим, жодних даних на підтвердження вказаних обставин скаржник не надав, як і копії відповідної заяви та підтвердження одержання такої суб`єктом оскарження.

З аналізу положень ст.303, 304 КПК України, слідчий суддя в ході підготовки та розгляду скарги має перевірити, зокрема, чи скаргу подала особа, яка має права подавати скаргу; чи скарга підлягає розгляду в цьому суді; чи скарга подана в межах встановлених законом строків, а також перевіряє наявність чи відсутність бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

В судовому засіданні з пояснень скаржника встановлено, що заявник фактично оспорює допустимість доказів у кримінальному провадження №0000411 від 26 листопада 2018 року, якими слідчий та прокурор доводять винуватість заявника у скоєнні кримінального правопорушення, що було предметом розгляду судом апеляційної і касаційної інстанції. Як визнав сам скаржник, судові рішення відносно нього залишені в силі в частині кваліфікації і доведеності вини у скоєнні кримінальних правопорушень, лише в касаційному порядку йому пом`якшено покарання.

Відповідно до положень ч.1 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Також, відповідно до положень ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Таким чином, докази в межах кримінального провадження не можуть бути предметом оцінки чи дослідження у іншому кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Пелевін проти України», зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства»).

Тому слідчий суддя приходить до переконання про безпідставність поданої скарги, а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 306, 307, 372 КПК України, -

у х в а л и в :

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо невнесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань за заявою від 23 червня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення - відмовити за безпідставністю.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 26 серпня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1