Справа № 462/3806/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/911/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000360 за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

Заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Акташ Самаркандської області Республіки Узбекистан, татарина, без громадянства, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без визначеного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді двох місяців арешту.

При цьому, суд першої інстанції перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, виключивши кваліфікуючу ознаку «повторність».

Міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з 4 червня 2020 року, тобто з моменту його затримання.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, непрвавильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції змінивши кваліфікацію дій ОСОБА_7 на ч.1 ст. 185 КК України, виключивши ознаку повторності, посилаючись на ст. 17 КПК України, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, що не підлягає застосуванню.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_7 у даному випадку вчинив таємне викрадення чужого майна 10 лютого 2020 року, тобто після затвердження 25 листопада 2019 року та скерування до Приморського районного суду м.Одеси обвинувального акту стосовно нього за ч.1 ст. 185 КК України, а згідно з ч.1 примітки ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним називається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями.
Апелянт вважає, що на час ухвалення вироку від 13 липня 2020 року злочин у цьому провадженні, вчинений 10 лютого 2020 року та злочин у провадженні, яке розглядається Приморським районним судом м.Одеси, утворювали сукупність.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 о 10.44 год. 10 лютого 2020 року, перебуваючи в приміщенні магазину «Є таке», що по вул.Чернівецькій,13 у м.Львові, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Так, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, взяв з прилавку мобільний телефон марки «Huawei p smart plus» вартістю, зі слів потерпілої ОСОБА_9 , 8000 гривень та, сховавши цей мобільний телефон у кишеню, виніс викрадене за межі магазину. В подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 8000 грн.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який поклався на розгляд суду. вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як місцевим судом, так і колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 о 10.44 год. 10 лютого 2020 року, перебуваючи в приміщенні магазину «Є таке», що по вул.Чернівецькій,13 у м.Львові, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Так, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, взяв з прилавку мобільний телефон марки «Huawei p smart plus» вартістю, зі слів потерпілої ОСОБА_9 , 8000 гривень та, сховавши цей мобільний телефон у кишеню, виніс викрадене за межі магазину. В подальшому ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 8000 грн.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належним, допустимим та достовірним доказом, сукупність яких є достатньою та взаємозв`язаною, прийняв вірне та обгрунтоване рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_7 таємно викрав чуже майно

Твердження ж прокурора про те, що судом безпідставно перекваліфіковано дії ОСОБА_7 з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України, так як ОСОБА_7 у даному випадку вчинив таємне викрадення чужого майна 10 лютого 2020 року, тобто після затвердження 25 листопада 2019 року та скерування до Приморського районного суду м.Одеси обвинувального акту стосовно нього за ч.1 ст. 185 КК України,колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з урахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості, у випадку коли щодо особи органом досудового розслідування розслідуються чи судом розглядаються різні кримінальні провадження, одне з яких стосовно першого однорідного чи тотожного злочину, існують підстави для кваліфікації наступного епізоду з урахуванням повторності, за відсутності обвинувального вироку суду; наявність іншого кримінального провадження стосовно особи, у тому числі на стадії його судового розгляду, не є правовою підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації наступних чи попередніх діянь особи, у вчиненні яких вона обвинувачується, за ознакою «повторність».

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2007 року роз`яснено, що для повторності не має значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин, однак, така правова оцінка діяння є можливою тільки за умови, коли всі епізоди злочинної діяльності є предметом одного судового розгляду, оскільки за таких умов суд безпосередньо досліджує докази та у вироку робить висновок про доведеність винуватості особи одночасно за всіма епізодами кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалючи вирок у даній справі, зокрема з приводу висунутого обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, прийшов до вірного висновку, що дії обвинуваченого кваліфіковано не вірно, та що їх слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 185 КК України, виключивши таку кваліфікуючу ознаку як «повторність», так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка)

Що стосується виду та розміру покарання, то, на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, при цьому, суд першої інстанції враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не зайнятий суспільно-корисною працею, раніше вчиняв корисливі кримінальні правопорушення, судимість за які погашено, проте він не зробив належних висновків та знову вчинив корисливе кримінальне правопорушення, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, обставини, що пом`якшують покарання, критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння та його щире каяття, прийшов до обгрунтованого переконання, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді арешту строком на 3 місяці, в межах санкцій ч.1 :/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_958/ed_2018_01_12/pravo1/ НОМЕР_1 .html?pravo=1#958" title="Кримінальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 2341-III від 05.04.2001">ст. 185 КК України.

А отже, на думку колегії суддів, твердження прокурора про те, що призначене покарання не в повній мірі відповідає суспільній небезпеці вчиненого злочину, та що суд допусти неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.

Також колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну даного вироку суду.

За таких обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому відмовляє заступнику прокурора Львівської області ОСОБА_6 в задоволенні його апеляційного скарги.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 на даний час повністю відбув строк покарання, призначеного йому вироком суду першої інстанції у виді 3 місяці арешту.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання призначеного вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України - залишити без змін.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що відбув покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 13 липня 2020 року у повному обсязі та звільнити його з-під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: