Справа № 165/240/20 Провадження №11-кп/802/416/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Нововолинського міського суду від 10 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Казютівка Ізюмського району Харківської області, українця, громадянина України, освіта базова загальна середня, не одруженого, який має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 11.12.2018 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки з іспитовим строком один рік; вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 30.11.2018 року за ч.1 ст.164, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді арешту на строк п`ять місяців; вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2019 року за ч.2 ст.186 ч.1 ст.69, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення не відбутого менш суворого покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2019 року, більш суворим за даним вироком, остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу проголошення вироку, тобто з 10 квітня 2020 року, зарахувавши до строку покарання його попереднє ув`язнення за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2019 року за період з 25 листопада 2018 року по 24 вересня 2019 року включно, та попереднє ув`язнення за даним вироком за період з 25 грудня 2019 року по 09 квітня 2020 року включно, за правилами ст.72 КК України із розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Постановлено, що вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 11.12.2018 року виконувати окремо.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку у законну силу залишено попередню - тримання під вартою.

Цим вироком вирішено питання про долю речових доказів та арештованого майна

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 25 грудня 2019 року близько 10 год. 15 хв., перебуваючи в магазині «Єва 1625», що знаходиться за адресою: Волинська область, м.Нововолинськ, просп.Перемоги, 2"а", умисно, у присутності продавця магазину ОСОБА_12 , яка намагалась перешкодити діям обвинуваченого, відкрито, повторно викрав косметичні креми: "Мікса Молочко для сухої та дуже сухої шкіри тіла", об`ємом 400 мл; "Вітекс крем для тіла масажний", об`ємом 200 мл; "Евелін Слім Екстрім Термоактивний крем-гель", об`ємом 250 мл., які були розміщені на торгівельних прилавках магазину, після чого покинув приміщення магазину. Своїми протиправними діями спричинив ТзОВ "РУШ" майнову шкоду на загальну суму 200,81 грн.

Не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Вказує на те, що судом першої інстанції хоча формально і вказано у вироку, однак не надано належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_7 вчинив умисний, тяжкий, корисливий злочин повторно, маючи не зняту і непогашену судимість, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що свідчить про його суспільну небезпечність, зважаючи на ці обставини, призначене судом покарання волі є надто м`яким. Поруч із цим прокурор зазначає, що при призначенні покарання за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки визначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за даним вироком і вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2019 року, застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що відповідно до ч.1 цієї норми є недопустимим, а також при наявності підстав застосування положень ст.72 КК України, безпідставно їх не застосував.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати, постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. На підставі ст. ст.71, 72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нововолинського міського суду від 14.03.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити, а вирок суду скасувати з мотивів, наведених у скарзі, пояснення ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , котрі заперечували щодо призначення більш суворого покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення..

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.186 КК України є правильними і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Твердження прокурора про невиправдану м`якість призначеного за ч.2 ст.186 КК України покарання є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах матеріального права.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких.

До обставин, що пом`якшують покарання місцевий суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, таких, що його обтяжують не встановлено.

Враховано і те, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимою особою за вчинення злочинів проти власності, судимості за які не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, а також працездатною особою, не займається суспільно-корисною працею для задоволення своїх життєвих потреб, знову вчинив аналогічний злочин через незначний проміжок часу після постановлення попереднього вироку, у зв`язку з чим прийшов до переконання про призначення йому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, покарання у виді позбавлення волі, відповідно санкції даної статті. У зв`язку з викладеним апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про неврахування цих обставин при призначенні покарання обвинуваченому.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів звертає увагу на порівняно невелику суму матеріальних збитків, що були спричинені злочинними діями обвинуваченого в сумі 200,81 грн. Враховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, посилання прокурора в обґрунтування необхідності призначення більш суворого покарання є непереконливими та недостатніми для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Разом із тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд знаходить їх достатньо переконливими та погоджується з необхідністю скасування вироку суду.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що оскарженим вироком ОСОБА_7 підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинення не відбутого менш суворого покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2019 року, більш суворим за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, тобто застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що не передбачено ст.71 КК України.

В силу ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Однак, даних вимог суд першої інстанції не дотримався, в порушення вимог ст.71 КК України, не призначив обвинуваченому покарання за сукупністю вироків, не приєднав повністю або частково невідбуту частину покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14.03.2019 року.

Вказане, на переконання апеляційного суду, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, згідно з положеннями даної норми, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Так, суд першої інстанції призначаючи остаточне покарання обвинуваченому на підставі ст.71 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, залишив поза увагою приписи норми ч.4 ст.71 КК України, згідно якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, що також апеляційний суд знаходить неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює новий вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Оскільки, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків обвинуваченому ОСОБА_7 припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, доводи апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду, відповідно до вимог ст.420 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку в частині призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків.

Оскільки судом доведено наявність судимості ОСОБА_7 згідно вироку Нововолинського міського суду Волинської області від 24.07.2018 року за вчинення інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., який сплачений обвинуваченим 22.09.2018 року, тому вказівка суду про врахування його судимості за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 24.07.2018 року, підлягає виключенню із вступної частини судового рішення від 10.04.2020 року.

В силу ч.4 ст.403 КПК України, внесених змін до апеляційної скарги, які тягнуть за собою покращення становища обвинуваченого за межами строків на апеляційне оскарження не заперечується, тому апеляційний суд не вирішує питання про виключення з вироку рішення про зарахування попереднього ув`язнення за вироком від 14.03.2019 року.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду від 10 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання за сукупністю вироків скасувати.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України до покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за даним вироком Нововолинського міського суду від 10 квітня 2020 року, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 14 березня 2019 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Виключити із вступної частини вироку вказівку про судимість ОСОБА_7 за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 24.07.2018 року.

В іншій вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - з часу отримання копії вироку.

Головуючий

Судді