Справа №756/847/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2887/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

8 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року, якою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 11 вересня 2020 року включно,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувають матеріали кримінального провадження № 0002037 щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

10.07.2020 року прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зникли.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від13.07.2020 року ОСОБА_9 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 11 вересня 2020 року включно.

Рішення суду мотивоване тим, що прокурором було доведено те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати на даний час.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_9 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Зазначає, що судом порушено права ОСОБА_9 , передбачені ст. 20 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права користуватись правовою допомогою вибраного захисника. Зазначає, що жодних належних доказів того, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України прокурором не надано. Зазначає, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні вже завершено, фактів тиску на свідків більше ніж 2 роки не було. Крім того, зазначає, що ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні тримається понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, а тому має бути негайно звільнений.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є недостатньо вмотивованою. Зазначає, що жодних належних доказів того, які б підтверджували існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не надано. Вважає, що за результатами розгляду кримінального провадження ОСОБА_9 може бути звільнено від кримінальної відповідальності, натомість ОСОБА_9 позбавили можливості піклуватися про родину, вести бізнес, отримувати належну медичну допомогу.

ОСОБА_9 подав до апеляційного суду заяву про розгляд апеляційних скарг захисників в режимі відеоконференцзв`язку або без його участі, захисники та прокурор не заперечували проти розгляду апеляційних скарг без участі ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, думки захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).
Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_9 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, місцевий суд врахував обґрунтованість підозри, інформацію про особу обвинуваченого, який переховувався від слідства та суду, у зв`язку з цим стосовно ОСОБА_9 під час досудового слідства було проведено спеціальне досудове розслідування та під час судового розгляду ухвалою прийнято рішення про здійснення спеціального судового розгляду, також судом враховано підвищену суспільну небезпечність інкримінованого йому правопорушення, те, що ОСОБА_9 здійснив втечу з-під варти, у зв`язку з чим ОСОБА_9 було оголошено в розшук, та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду та незаконно впливати на свідків.
Зазначені ризики на цей час продовжують існувати та є реальними. Крім того, враховуючи вік ОСОБА_9 , його соціальні зв`язки, наявність громадянства іноземних держав, його майновий стан, усвідомлення обвинуваченим виду покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційних скарг захисників обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду, колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 ще триває, дослідження доказів ще не завершено.

Крім того, відсутність даних про спроби ОСОБА_9 переховуватись від суду з моменту затримання та чинити тиск на свідків свідчить лише про те, що такі спроби не були реалізовані, оскільки останній тримався під вартою та не мав такої можливості.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 та його захисниками не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суду без зміни.

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року, якою ОСОБА_9 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, до 11 вересня 2020 року включно залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя