Дата документу 23.10.2020
Справа № 334/5116/20
Провадження № 1-кп/334/978/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 1-кп/334/978/20, внесене 11.10.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003588, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню технічну освіту, працює водієм EURO-PEGAZ TRANSPORT SP. Z O.O, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, у шлюбі не перебуває, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за ч. 2 ст. 125 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 ,-
встановив:
12.09.2019 приблизно о 18.30 годині ОСОБА_3 , знаходячись біля будинку № 36 по вул. Братській у м. Запоріжжі, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілим ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_3 кулаком своєї правої руки наніс останньому не менше чотирьох ударів в область голови та обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_6 струс головного мозку, посттравматичну перфорацію барабанної перетинки, синець в лівій завушній ділянці з переходом на вушну раковину, садно в ділянці перенісся ліворуч, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також садно на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, рану на тильній поверхні лівої кісті в проекції п`ясно-фалангового суглобу 4-го пальця потерпілого ОСОБА_6 , які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Умисні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному проступку визнав, цивільний позов не визнав.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку за вищевикладених обставин, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Під час допиту обвинувачений ОСОБА_3 дав наступні показання. 12.09.2019 конфлікт з ним спровокувала дружина потерпілого. Близько 18.00 години під час конфлікту сталась обоюдна бійка, в якій прийняли участь він та потерпілий. Під час бійки він наніс потерпілому 2-3 удари. Дружина потерпілого вела відеозапис бійки. Він працює, проживає разом з батьками, які є пенсіонерами та потребують матеріальної допомоги від нього. Позов не визнає.
Під час допиту потерпілий ОСОБА_6 дав наступні показання. Він та обвинувачений є сусідами. 12.09.2019 приблизно о 16.00 годині стався конфлікт між його дітьми та матір`ю обвинуваченого. Через певний час до цього конфлікту долучились його дружини та обвинувачений. Під час конфлікту обвинувачений висловлювався на адресу його дружини та у присутності дітей нецензурною лайкою. Дружина повідомила йому про конфлікт. Близько 18.00 години він зателефонував обвинуваченому та запропонував йому зустрітись, щоб владнати конфлікт. Обвинувачений вийшов до нього з палицею та одразу наніс йому удар у праве вухо. Далі до них вийшла матір обвинуваченого також з палицею. Він намагався забігти у свій двір, але його вдарили у спину, через що він впав додолу. Після цього, обвинувачений наніс йому удари ногами та руками. Далі він потрапив до лікарні зі струсом мозку. Лікувався 10 днів, після чого ще майже місяць лікував барабанну перетинку. На задоволенні позову наполягає. Всі витрати на лікування наведені у позовній заяві. Він працює неофіційно та за два тижні лікування недоотримав дохід у сумі 10000 гривень. Спричинену моральну шкоду обґрунтував тим, що завдавши йому тілесних ушкоджень, обвинувачений принизив його на очах у дружини та дітей. Діти також зазнали шкоди, через що зверталась до шкільного психолога. Також, батьки обвинуваченого постійно принижують його. В теперішній час він недочуває на праве вухо.
Відповідно до висновку спеціаліста від 11.10.2019 № 579с правосторонній посттравматичний перфоративний отит, струс головного мозку, синець в лівій завушній ділянці з переходом на вушну раковину, садно на переніссі злів у ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Садно на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, рана на тильній поверхні лівої кісті в проекції п`ясно-фалангового суглобу 4-го пальця у ОСОБА_6 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_6 в частині обставин кримінального проступку узгоджуються між собою та не суперечать висновку спеціаліста від 11.10.2019 № 579с.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Досліджені в судовому засіданні докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки відповідно до ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
При призначенні покарання, відповідно до ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, данні про особу винного, а також обставини, що впливають на покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлені.
Суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, його щире каяття, оскільки воно носить формальний характер. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к.

Обвинувачений ОСОБА_3 не відшкодував збитки потерпілому. При цьому, він також не визнав цивільний позов потерпілого.

Враховуючи у сукупності тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, ступінь його вини, суд вважає необхідним призначити йому покарання у межах санкції інкримінованої статті у виді штрафу у мінімальному розмірі - п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь компенсацію майнової шкоди у сумі 13700 гривень та моральної шкоди у сумі 40000 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_3 цивільний позов потерпілого не визнав.
Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: (1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); (2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Визначаючи розмір відшкодування збитків, завданих потерпілому ОСОБА_6 , суд виходить з наступного.
В обґрунтування позову потерпілим були надані: виписка з медичної карти хворого № 3030, що підтверджує перебування потерпілого на лікуванні з 13.09.2019 до 24.09.2019 та містить список медикаментів, що були призначені потерпілому для лікування, а також фіскальні чеки, що підтверджують понесені ним витрати на лікування та проходження судово-медичного обстеження.
Під час лікування потерпілому були призначені наступні медичні препарати діаліпон, іпігрикс, діагана, мілдранат, гліатон.
Витрати потерпілого на проходження судово-медичного обстеження та придбання ліків підтверджуються наступними документами: фіскальним чеком від 13.09.2019 на суму 696 гривень, фіскальним чеком від 14.09.2019 на суму 319 гривень, фіскальним чеком від 15.09.2019 на суму 273 гривні, фіскальним чеком від 16.09.2019 на суму 277 гривень, фіскальним чеком від 17.09.2019 на суму 543,50 гривні, фіскальним чеком від 19.09.2019 на суму 552 гривні, фіскальним чеком від 21.09.2019 на суму 551,50 гривня.
Суд відхиляє витрати потерпілого, підтверджені фіскальними чеками від 13.09.2019 на суму 142 гривні, від 14.09.2019 на суму 144,50 гривні та від 23.09.2019 на суму 147 гривень, оскільки вказані витрати здійснені для придбання медичних препаратів, які не передбачені лікуванням потерпілого.
Щодо відшкодування збитків потерпілого ОСОБА_6 у виді доходів, які він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущеної вигоди), у сумі 10000 гривень.

Прокурором не доведена наявність збитків потерпілого ОСОБА_6 у виді упущеної вигоди, оскільки докази того, що потерпілий до вчинення щодо нього кримінального проступку працював або отримував у інший спосіб доходи, а так саме розміру отриманих ним доходів, суду не надані. Потерпілий ОСОБА_6 своїм правом подачі відповідних доказів суду не скористався.

Таким чином, позов в частині відшкодування майнової шкоди необхідно задовольнити частково, та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого компенсацію збитків у виді витрат на лікування та проходження судово-медичного обстеження у сумі 3212 гривень.

Статтею 23 ЦК закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: (1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; (2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; (3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; (4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом третім постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд встановив, що неправомірні дії обвинуваченого спричинили потерпілому моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі і стражданнях через отримання останнім тілесних ушкоджень, а також душевних стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Через неправомірні дії обвинуваченого потерпілий зазнав таких негативних явищ як необхідність проходження курсу лікування та участь у розслідуванні кримінального провадження, під час яких він не мав можливості вести зручний для нього спосіб життя, а також витрачання грошових коштів на купування ліків та проходження судово-медичного обстеження.
При цьому, суд відхиляє аргументи потерпілого щодо того, що він зазнав приниження перед дружиною та дітьми внаслідок вчинення щодо нього кримінального проступку, оскільки моральна шкода, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, може мати місце лише при розповсюдженні недостовірної інформації щодо цієї особи (постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Також, суд відхиляє аргументи потерпілого щодо завдання моральної шкоди його дітям та завдання йому моральної шкоди батьками обвинуваченого, оскільки вказані обставини не входять до предмета доказування у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи вказане, позов в частині стягнення компенсації моральної шкоди необхідно задовольнити частково, та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого компенсацію моральної шкоди у сумі 10000 гривень, що відповідає вимогам розумності і справедливості.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 368, 369, 373, 374 КПК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покаранняу виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 компенсацію майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 3212 (три тисячі двісті дванадцять) гривень та компенсацію моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у сумі 10000 (десять тисяч) гривень. В іншій частині позову відмовити.
Речовий доказ DVD-R диск, на якому знаходиться відеозапис з назвою «2» розміром 2,35 МБ відеозйомки, здійсненої 11.09.2019 приблизно о 18.30 годині за адресою: м. Запоріжжя, вул. Братська, біля будинку 36, долучений до матеріалів кримінального провадження, - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: