н/п 1-кп/490/126/2021
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі
Головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0002395 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безводня, Миколаївськлого району, Миколаївської області, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України

З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
17.07.2020 року близько 07:05 годин, ОСОБА_8 , керував технічно справним автомоблем «MERCEDESBENZ VITO», реєстрацйний номер НОМЕР_1 , рухався у cвітлий час доби по проїжджій частини вулиці Великої Морської, зi сторони вулиці Бузький Бульвар, в напрямку вулиці Нікольської, в місті Миколаєві.

Рухаючись у обраному напрямку, водій ОСОБА_9 , при проїзді в районі будинку №13, по вулиці Великій Морській, грубо порушив вимоги пп. 2.3 «б»; 12.3; 18.4; Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабнету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, iз відповідними змінами та доповненнями (далі ПДР України), а саме: при наближенні до нерегульованого пішоходного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» ПДР України, перед яким в крайній правій смузі для руху зупинився легковий автомобль, надаючи перевагу в pyci пішоходам, проявив особисту неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постйно її контролювати i мав таку можливість, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки керованого ним автомобля, не переконався, що на пішохідному переході відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою правою частиною кузова автомобля з пішоходом ОСОБА_5 , який рухався по пішохідному переході з права наліво, відносно напрямку його руху.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового фрагментарного перелому верхньої треті лівої плечової кістки зi зміщенням уламків та ротацією голівки плечової кістки, закритого внутршньо-суглобового багатоуламкового перелому верхньої треті обох кісток лівої голівки зі зміщенням уламків, рани лівого ліктьового суглобу, яка згідно висновку судово-медичної експертизи, відносится до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_8 вимог пп. 2.3 «б»; 12.3; 18.4; Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, обвинувачений не оспорює фактичні обставини, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, пояснив в судовому засіданні, що правильно розуміє зміст зазначених обставин та його позиція є добровільною з огляду на що суд вважає їх встановленими.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, визнав повністю, та вказав що жодних доказів, здобутих в ході досудового розслідування він не оспорює. Також, просив суд не позбавляти його правом керувати транспортним засобом, оскільки його робота пов`язна із керуванням транспортними засобами, іншого джерела доходу у нього немає. У вчиненому щиро кається. Цивільний позов визнає в повному обсязі.
Крім того, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 стосовно події, яка сталась 17.07.2020 року пояснив суду, що на перехресті біля військової частини він підійшов на пішохідний перехід, перша машина його пропустила, а машина, що його збила, не загальмувала. Внаслідок ДТП потерпілий отримав переломи ноги та руки. Через вказану подію останній має негативні наслідки, що позначуються на його здоров`ї.

Стосовно матеріального відшкодування обвинуваченим пояснив, що він отримував два перекази на своє ім`я, проте оскільки в даних переказу не було зазначено від кого кошти, він їх не отримував.

Також потерпілий зазначив, що вимоги цивільного позову підтримує. Стосовно міри покарання вирішення цього питаня залишив на розсуд суду.

Представник потерпілого в судовому засіданні просив суд задовольнити цивільний позов. Наведені вище дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинила потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд бере до уваги, що він щиро розкаюється у скоєному, раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем роюботи та місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, а також при призначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів. Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, та готовність нести відповідальність за вчинене. Обставини, що обтяжують покарання - відсутні.

Згідно досудової доповіді, складеної старшим інспектором Центрального районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_10 , з урахування інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_3 , його спосіб життя, історію правопорушень, ймовірність вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Результати оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення показали відсутність у ОСОБА_3 криміногенних факторів, які б впливали на ризик небезпеки для суспільства та вчинення ним повторно кримінального правопорушення, отже, виправлення правопорушника можливе без ізоляції від суспільства, тому доцільно застосувати до нього покарання альтернативне позбавленню волі.

Призначаючи покарання, суд виходить з положень ст.65 КК України, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, його наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст.50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, тому суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді штрафу в межах санкції частини 1 ст.286 КК України, у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Не застосовуючи додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, суд бере до уваги пояснення обвинуваченого, що він є водієм, та не має іншого джерела доходу.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., завданої злочином, суд зазначає наступне. Вказану вимогу потерпілий обґрунтував тим, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, потерпілому було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості та спричинили тривалий розлад здоров`я. Також, внаслідок вчинення обвинуваченим ДТП, потерпілому була завдана моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, спричинених ушкодженням здоров`я; стражданнях, спричинених фізичним болем від одержаних ушкоджень; стресом від необхідності болісного лікування та реабілітації; дискомфорту та порушенні нормального життя потерпілого внаслідок неможливості тривалий час нормально пересуватися, обмеженні виконувати належним чином свою роботу.

Також потерпілий просив суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 14000,00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стосовно вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн., з урахуванням положень ст.ст.23, 1167 ЦК України, суд зазначає, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Таким чином, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно приписів частини 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно роз`яснень, що містяться у п. 9,10 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_5 суд виходить із засад виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних страждань потерпілої, яка зазнала тілесних ушкоджень, характер вимушених змін у її повсякденному житті, те, що потерпілий тривалий час лікувався, та бере до уваги визнання відповідачем позовних вимог, та приходить до висновку, що моральна шкода, заподіяна потерпілому підлягає відшкодуванню у розмірі 100000 грн.

Доводи обвинуваченого про те, що він частково відшкодував потерпілому заподіяну шкоду шляхом надіслання потерпілому грошових переказів, не знайшли свого підтвердження, оскільки потерпілий пояснив, що вказані перекази він не отримував, та доказів протилежного сторона захисту суду не надала.

Крім того, потерпілим заявлено вимогу про стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу адвоката в сумі 14000 грн. Відповідно ч.1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 не надано належного доказу про сплату грошових коштів в сумі 14000 грн. адвокату ОСОБА_6 за договором про надання представництва від 05.10.2020 року, суд приходить до переконання, що вказана сума не підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого. Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались, підстави для їх застосування відсутні.

Речові докази: автомобіль «MERCEDESBENZ VITO», реєстрацйний номер НОМЕР_1 , який відповідно до ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва арештовано, на підставі ст.100 КПК України його слід повернути власнику ОСОБА_11 ..
З огляду ж на те, що в зв`язку з закінченням розгляду кримінального провадження необхідність у його збереженні відпала, арешт накладений на нього ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 липня 2020 року слід скасувати. Під час досудового розслідування проведено ряд експертиз: - судово-автотехнічну експертизу визначення технічного стану транспортного засобу №472 1307,60 грн.; - судова транспортно-трасологічна експертиза №471 - 1307,60 грн.; - судово-автотехнічну експертизу по дослідженню механізму та обставин ДТП №20-951 1144,08 грн. Всього витрати на залучення експертів становлять 3759,28 грн., які відповідно до ст. 124 КПК України - підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн., без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 100000,00 (Сто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволені решти частини позову відмовити.

Речовий доказ : автомобіль «MERCEDESBENZ VITO», реєстрацйний номер НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_11 .

Скасувати арешт на автомобіль марки «MERCEDESBENZ VITO», реєстрацйний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.07.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у зв`язку із залученням експертів в сумі 3759,28грн.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору
Суддя ОСОБА_1