Справа № 183/6905/19
№ 1-кп/183/821/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 18.10.2019 року за № 0000993 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Добропілля Донецької області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, працюючого складальником металопластикових конструкцій ТОВ «Дарвін», звільненого з військової служби, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Наказом № 66 (по стройовій частині) т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2017 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду майстра ремонтно-механічної майстерні ремонтного взводу спеціальних робіт ремонтної роти бронетанкової техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Законом України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період. Відповідно, солдат ОСОБА_3 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать: будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 повинен керуватися ст. ст. 4, 5, 6, 9, 11, 12, 16, 17, 127, 128, 267, 268, 291 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24 березня 1999 року, які вимагають від останнього дотримуватися повсякденного життя і службової діяльності військовослужбовців, які регулюється Конституцією України, законами України та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець. Крім того, кожен військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, берегти державне майно та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. У військових частинах внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни.

Так, відповідно до внутрішнього розпорядку зберігання військового майна військової частини НОМЕР_1 встановлено, що в приміщенні казарми № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , встановлена шафа для зберігання майна проти диверсійного резерву казарми № 1, яка знаходиться біля посту днювального роти казарми № НОМЕР_2 , а саме зазначена шафа відведена для зберігання особистих засобів захисту військовослужбовців, в тому числі бронежилетів та кевларових касок.

При цьому, зазначена шафа зачиняється двома дерев`яними дверцятами, які після скріпляються металевим замком під ключ.

29.06.2018 року приблизно об 11.00 годині солдат ОСОБА_3 , знаходячись в спальному приміщенні казарми № НОМЕР_2 , яке перебуває на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , дізнався про те, що між дерев`яними дверцятами шафи для зберігання майна проти диверсійного резерву казарми № 1 мається вільний доступ до вмісту шафи в якій зберігаються особисті засоби захисту військовослужбовців, в тому числі бронежилети та кевларові каски, у зв`язку з чим існує можливість несанкціонованого проникнення до шафи для зберігання майна проти диверсійного резерву казарми № 1.

В цей момент у солдата ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне заволодіння (викрадення) іншого військового майна, а саме бронежилета « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходився у шафі для зберігання майна проти диверсійного резерву в приміщенні казарми № 1 військової частини НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 29.06.2018 року приблизно о 23.00 годині солдат ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні казарми № НОМЕР_2 , яка знаходиться на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , підійшов до шафи для зберігання майна проти диверсійного резерву казарми № 1, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, відтягнув дерев`яні дверцята шафи, встановив, що в шафі знаходиться речове майно, після цього просунув руку через отвір між дерев`яних дверцят та дістав військове майно військової частини НОМЕР_1 , а саме бронежилет « ІНФОРМАЦІЯ_2 », вартістю чотири тисячі вісімдесят гривень, який виніс з казарми та сховав на території військової частини НОМЕР_1 у вільному для його доступу місці, таким чином отримавши можливість розпоряджатися викраденим військовим майном на власний розсуд, тобто викрав військове майно військової частини НОМЕР_1 бронежилет «Корсар М3-1-4», вартістю 4080 гривень.

У подальшому солдат ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 18.10.2019 року за № 0000993, відповідно до якого в період з 28 по 30 червня 2018 року за попередньою змовою групою осіб солдати строкової служби військової частини НОМЕР_1 , в тому числі ОСОБА_3 , з розташування казарми військової частини НОМЕР_1 викрали військове майно, а саме: 3 бронежилета та 5 касок кевларових, та використали його на власний розсуд, в умовах особливого періоду

(а.п. 62);

- акт службового розслідування, затверджений наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 09.07.2018 року щодо встановлення факту викрадення ОСОБА_3 військового майна

(а.п. 65-72);

- документи щодо проходження ОСОБА_3 військової служби

(а.п. 64, 73-77, 80-85).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 410 КК України, як викрадення військовослужбовцем іншого військового майна, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначених ст. 67 КК України, не встановив. Обставинами, які пом`якшують покарання, визначених ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повернення викраденого майна.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 працює, раніше не судимий.

Санкція ч. 3 ст. 410 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_3 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у вигляді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання належною мірою сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_3 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_3 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 368, 370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 410 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1