Дата документу 16.09.2020 Справа № 315/230/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/230/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1352/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 16 вересня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини :

ОСОБА_7 01.02.2020 року, близько 18.00 години, прийшов до «Сауни», розташованої по вул. Шевченка, буд. 185 в м. Гуляйполе Гуляйпільського району Запорізької області, де проходила стажування прибиральницею його колишня дружина ОСОБА_9 .. Зайшовши до приміщення для персоналу, він побачив ОСОБА_9 , з якою на ґрунті давніх неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 внаслідок раптово виниклого умислу на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 .. Після чого, не зупинившись, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар головою та не менше двох ударів кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_9 . Своїми умисними діями ОСОБА_7 , в результаті побиття ОСОБА_9 спричинив їй, згідно висновку експерта № 36 від 05.02.2020 року, тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, крововиливу на білковій оболонці правого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді 160 годин громадських робіт.
Заходів забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - не застосовували.
Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 2500 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного та досудової доповіді, призначив явно несправедливе покарання через суворість, оскільки визначене судом покарання у виді 160 годин громадських робіт із максимальних 200 годин становить 80% від максимального розміру за вказаним видом покарання.

Посилаючись на положення ст. 65 КК України та ту обставину, що обвинувачений має намір виїхати з міста Гуляйполе Запорізької області для влаштування особистого життя та щоб уникнути зустрічі та будь-які контакти з потерпілою ОСОБА_9 , вважає за можливе призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання у вигляді штрафу, яке буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових кримінальних правопорушень.

Просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Потерпіла ОСОБА_9 на адресу апеляційного суду надіслала заяву про розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 без її участі. Проти вимог апеляційної скарги не заперечувала.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, пославшись на позицію потерпілої, просив задовольнити вимоги.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та вказав про те, що помирився з потерпілою, частково відшкодував їй шкоду.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, пославшись на те, що не буде досягнуто мети покарання, а також те, що обвинувачений не працевлаштований, має затримку по аліментам, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому кримінальному правопорушенні та кваліфікація дій останнього не оспорюються, отже, з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Стосовно вимог апеляційної скарги щодо призначеного покарання судова колегія виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 призначено покарання за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді 160 годин громадських робіт, тобто в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення та відповідно до положень ст. 56 КК України.

Своє рішення щодо покарання місцевий суд обґрунтував не лише характером і ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, але і врахував дані про особу винного, який має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, не має стійких соціальних зв`язків, непрацевлаштований, на спецобліках не перебуває, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема за аналогічні кримінальні правопорушення, пов`язані з завданням шкоди здоров`ю людини, в добровільному порядку шкоду потерпілій не відшкодував.

Одночасно,відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставину, що обтяжує покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом встановлено вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що не оспорюється стороною захисту.

Таким чином, визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання, яке за санкцією ч.1 ст. 125 КК України є одним з альтернативних, не є максимальним, в повному обсязі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, а тому колегія суддів констатує факт відсутності підстав для призначення менш суворого покарання.

Вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, пов`язаного з насильством по відношенню до жінки, за наявності обтяжуючої покарання обставини вказують на правильність обраного місцевим судом покарання.

На користь даного висновку свідчить і висновок органу пробації, згідно якого виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а саме проведення заходів соціально-виховної роботи спрямованої на формування в свідомості відповідної особи загальноприйнятих правил поведінки та їх дотримання.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги сторони захисту щодо призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, судова колегія звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше притягувався за аналогічні кримінальні правопорушення, та останньому двічі було призначено покарання у вигляді грошового стягнення.

Між тим, скоєння обвинуваченим аналогічного кримінального правопорушення вказує на неефективність призначення даного виду покарання.

Крім того, колегія суддів зауважує, що обвинувачений на теперішній час не працевлаштований, має заборгованість з аліментів за виконавчим листом (а.п. 53), що додатково можуть розцінюватися як обставини не на користь вимог апелянта.

Твердження захисника, що обвинувачений має намір виїхати з міста Гуляйполе Запорізької області для влаштування особистого життя та щоб уникнути зустрічі та будь-які контакти з потерпілою ОСОБА_9 не є тією обставиною, яка б вказувала на неспроможність та необ`єктивність виконання призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт.

Посилання обвинуваченого при апеляційному розгляді щодо часткового відшкодування потерпілій шкоди в розмірі 1500 грн. нічим не підтверджено, у зв`язку з чим колегією суддів не приймаються до уваги.

Таким чином, сторона захисту не навела підстав вважати обране покарання явно несправедливим через суворість і переконливих доводів, які би ставили під сумнів висновок місцевого суду щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання. Фактично, доводи захисника зводяться до того, що суд надав таку оцінку обставинам вчинення кримінального правопорушення, індивідуальним рисам обвинуваченого та іншим обставинам провадження, з якою не згодна сторона захисту.

Отже, апеляційне прохання захисника про зміну призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки воно має суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 .

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, є необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами захисника, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає необхідним вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4