У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року у відношенні

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Озерне Їзмаїльського району Одеської області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1

Учасник судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати, задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає оскаржуване рішення необґрунтованим. Просить врахувати, що хоча він офіційно не працював, але добровільно систематично приймав участь у благоустрою прилеглої території, має 3 заохочення, що свідчить про його виправлення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав стверджувати, що ОСОБА_5 за час відбування покарання став на шлях виправлення та зміни у особистості засудженого є позитивними.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Засуджений ОСОБА_5 повідомлений про час розгляду апеляційної скарги, заяву про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_5 з 05 березня 2008 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вироком Апеляційного суду Одеської області 28 липня 2008 року, зміненого ухвалою Верховного Суду України від 16 грудня 2008 року, якою ОСОБА_5 засуджено за ч.4 ст.187, п.1, п.6 ч.2 ст.115 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 15 лютого 2016 року ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2008 року по 16 грудня 2008 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 17 лютого 2008 року. Кінець строку: 18 квітня 2021 року.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 лютого 2008 року до 26 березня 2013 року ОСОБА_5 відбував покарання у різних виправних колоніях, за цей період заохочень не мав, мав 1 стягнення.

Так, з 27 березня 2013 року відбував покарання у Городищенській ВК 96 у Рівненській області. За період відбування покарання мав два стягнення та одне заохочення.

З 24 листопада 2019 року відбував покарання у СІЗО №21 міста Одеса. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 05 грудня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується позитивно. Має два заохочення. Стягнень не має.

31 серпня 2011 року засуджений ОСОБА_5 розглядався на комісії відповідно до ст. 101 КВК України, комісією було прийнято рішення не виводити засудженого до дільниці соціальної реабілітації. Після цього ОСОБА_5 мав три заохочення та два стягнення.

31 серпня 2016 року засуджений ОСОБА_5 розглядався на комісії відповідно до ст. 82 КК України, рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_5 не став на шлях виправлення . Після цього засуджений ОСОБА_5 мав три заохочення та два стягнення.

25 жовтня 2017 року засуджений ОСОБА_5 розглядався на комісії відповідно до ст. 81 КК України, рішенням комісії було відмовлено у умовно-достроковому звільненні зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення. Після розгляду комісією у порядку ст. 81 КК України ОСОБА_5 мав три заохочення та одне стягнення.

Загалом за весь період відбування покарання мав три стягнення (порушення розпорядку дня, заборонені речі, порушення форми одягу) та три заохочення. У майстерні установи не працевлаштований, але за власною ініціативою залучається до робіт по благоустрою прилеглої території. Характеризується загалом посередньо.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дані про особу засудженого ОСОБА_5 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Хоча стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_5 погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання. Проте, дані про особу засудженого ОСОБА_5 не доводять того, що протягом всього періоду відбування ним основного покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці він довів своє виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 . Тому суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 537,539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3