справа №619/111/17
провадження №1-кп/619/31/20
ВИРОК
іменем України

03 серпня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001725 від 21.09.2015 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крисино Богодухівського района Харківської області, громадянина України, освіта середня, розлученого, працюючого ТОВ «Каскад-група безпеки» охоронцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника потерпілої

ОСОБА_10 Комарова, ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2015 року близько 18 год. 45 хв., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із швидкістю 50 км/год. по проїжджій частині дороги по вул. Леніна в смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області, де біля будинку 102 побачив двох пішоходів, які переходили через дорогу зліва направо по ходу руху автомобіля. При цьому ОСОБА_5 , проявляючи необережність, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості в результаті чого, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України:

-п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» та допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_10 згідно з висновком судово-медичної експертизи №218-ОКБ/15 від 29.10.2015 року, завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я: травма тазу у вигляді уламкових переломів вертлюжної западини лобкової, сідничної та тіла клубової кісток праворуч зі змішенням фрагментів. Потерпілій ОСОБА_11 завдані тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я: компресійний перелом 5-го грудного хребця з переломом дужки справа з незначним зсувом, компресійні переломи 3-4 грудних хребців, перелом лонної і сідничної кісток справа з незначним зсувом.

Порушення п. 12.3 Правил дрожнього руху України водієм автомобіля ОСОБА_5 , відповідно до виснову експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди №501/16 знаходяться у причинному зв`язку з виникненням вищевказаної дорожньо-транспортної події та наслідками, що наступили.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тілесні ушкодження середньої тяжкості, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково і пояснив, що 20.09.2015 року він рухався на автомобілі ВАЗ-2106 на автодорозі в смт Солоницівка Дергачівського району Харківської області зі швидкістю 50-60 км/год. Піднявшись на підвищення дороги з-за зустрічного транспорту на відстані 15-12 метрів до автомобіля обвинуваченого, він побачив двох жінок, які вибігли на дорогу. Уникнути зіткнення з пішоходами він не зміг. Зіткнення відбулося правою стороною капота автомобіля та лобового скла. Обвинувачений зупинився, але підійти до потерпілих не зміг, так як останніми святкувалося весілля, тому до нього застосували насилля. Були викликані працівники поліції та швидка медична допомога. Постраждалих госпіталізували прибувші медики. Провину визнає в тому, що трапилося ДТП, а не в тому що він порушив правила дорожнього руху.

Суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_5 , визнаючи свою провину частково, фактично заперечує порушення правил дорожнього руху, тобто вину не визнає, обравши такий спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин. Вина ОСОБА_5 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що 20 вересня 2015 року її родина святкувала другий день одруження сина. Ввечері вона вийшла з друзями провести додому дружку ОСОБА_14 , яку приїхав на мотоциклі забрати її хлопець. Потерпіла трималася під руку з ОСОБА_15 , коли вони переходили трасу, при цьому подивилися направо та наліво, транспорта не було, тому швидкою ходою почали переходили трасу. Майже закінчивши переходити дорогу, їх збив автомобіль ВАЗ. Потерпіла пам`ятає, що вона вдарилася об скло машини, ОСОБА_16 лежала попереду, а потім була швидка та лікарня, де у неї діагностувала перелом таза, у зв`язку з чим вона рік перебувала на лікарняному, в результаті травми була встановлена їй третя група інвалідності. ОСОБА_5 приїздив у лікарню, пропонував 500 грн., але потерпіла попросила на той час допомогти ОСОБА_17 , яка проживає удвох з мамою. У зв`язку з тим, що на лікування необхідно було залучення значних коштів, тому вона телефонувала обвинуваченому, просила надати допомогу, але він повідомив, що грошей не має.

Показаннями потерпілої ОСОБА_11 про те, що 20 вересня 2015 року вона перебувала дружкою на весіллі подруги. Ввечері її проводжала додому ОСОБА_10 та інші гості. Коли вони переходили дорогу, то їх збив автомобіль ВАЗ. Пам`ятає, що машин на дорозі не було, тому вони спокійно переходили дорогу. Прийшла до тями, коли перебувала на землі на узбіччі дороги. Обвинувачений приїздив у лікарню, пропонував гроші. Від допомоги вона не відмовилася, так як перебувала у скрутному матеріальному становищі. Загалом від ОСОБА_5 отримала 2000 грн. на лікування.

Показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що 20 вересня 2015 року вона святкувала другий день свого весілля. Ввечері близько 19 год. вони вийшли проводжати ОСОБА_14 . Свекруха ОСОБА_10 і ОСОБА_16 йшли попереду метрів за 25-30. Свідок зупинилася біля дороги, коли почула шум удару та побачила потерпілих лежачими на узбіччі. Звуку гальмування автомобіля вона не чула. Оскільки телефона при собі свідок не мала, тому побігла додому і повідомила про ДТП з метою викликати швидку медичну допомогу та працівників поліції.

Аналогічними поясненнями свідка ОСОБА_19 , яка добавила, що бачила момент удару, а саме як автомобіль ВАЗ збив ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Остання пролетіла від удару метрів 6-7, ОСОБА_20 перелетіла капот машини. При цьому звуку тормозів автомобіля свідок не чула. Водій знаходився в автомобілі всередині, свідок не бачила, щоб він виходив з машини. З водієм в авто була жінка пасажир. Потерпілі дорогу не перебігали, так як свідок бачила, як вони подивилися спочатку наліво, а потім направо перед тим, як переходити дорогу.

Поясненнями свідка ОСОБА_21 , яка повідомила, що 20 вересня 2015 року вона в автомобілі ВАЗ рухалася в якості пасажира, за кермом перебував її знайомий ОСОБА_22 . В смт Солоницівка, коли вони проїхали церкву сталося ДТП, внаслідок якої обвинувачений збив на дорозі двох жінок. Траса за церквою піднімається нагору. ОСОБА_5 різко зупинився, його витягли з машини, а свідка зажали в автомобілі. Викликати швидку вона не могла, так як телефон від удару вилетів з рук.

Дослідженими в судовому засіданні даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 вересня 2015 року та схемою до неї на а.с. 5-10 том справи 1.

Даними висновку судової авто-технічної експертизи №868/15 від 06.11.2015 про те, що на момент експертного огляду рульове керування та робоча гальмівна системи автомобіля ВАЗ-2106 р.н. НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані, при якому були відсутні які-небудь несправності, які могли б впливати на їх вихідні параметри. (а.с. 28-31 том справи 1).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту та схемою до нього за участю потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 23.05.2016, в ході якого останні пояснили та показали як і при яких обставинах вони отримали тілесні пошкодження в результаті ДТП 20.09.2015. (а.с. 78-81 том справи 1).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту та схемою до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_13 від 23.05.2016, в ході якого обвинувачений показав та пояснив при яких обставинах сталася ДТП 20.09.2015. (а.с. 82-86 том справи 1).

Даними висновку судово-медичної експертизи №218-ОКБ/15 від 29.10.2015 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_10 мали місце забиття м`яких тканин обличчя та волосяної частини голови, правого та лівого плечей, правого стегна, області проекції правого гомілково-ступного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Травма у вигляді уламкових переломів вертлужної западини лобкової, сідничної та тіла клубової кісток праворуч зі зміщенням фрагментів, вказана травма тазу утворилася від одноразової ударної дії тупого твердого предмету з великою силою, індивідуальні властивості котрого не відобразилися в ушкодженнях, та відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я. Вищевказані ушкодження у своїй сукупності могли бути отримані в результаті ДТП, при зіткненні транспортного засобу з постраждалою, коли остання знаходилася у вертикальному або близькому до нього положенні. (а.с. 21-23 том справи 1).

Даними висновку судово-медичної експертизи №833-А/16 від 15.07.2016 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_11 мала місце закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, підшкірна гематома м`яких тканин голови, ротаційний підвивих 1-го шийного хребця вправо в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели за собою короткочасний розлад здоров`я; компресійний перелом тіла 5-го грудного хребця з переломом дужки справа з незначним зсувом, компресійні переломи 3-4 грудних хребців, перелом лонної і сідничої кісток справа з незначним зсувом відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я. Перераховані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися в умовах ДТП, при обставинах і в строк, вказаних у постанові. Мається причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями, встановленими у ОСОБА_11 і дорожньо-транспортною подією від 20.09.2015. (а.с. 95-96 том справи 1).

Даними висновку судової авто-технічної експертизи №501/16 від 21.06.2016, згідно якої в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_5 в даній дорожній обстановці мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виконанням вимог п. 12.3 ПДР України. В даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. (а.с. 90-93 том справи 1).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_23 підтримав вищевказаний висновок авто-технічної експертизи та пояснив про те, що він прийшов до висновку про винуватість водія ОСОБА_5 виходячи з наданих на експертизу доказів, даних слідчих експериментів, показів обвинуваченого, потерпілих і свідків.

Дослідженими в судовому засіданні даними DVD диска з відеозаписом камер відеоспостереження по факту ДТП від 20.09.2015. (а.с. 50 том справи 1).

За висновком комплексної судової авто-технічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №19931/451 від 27.04.2018 вказано, що з причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, визначити час, який минув з моменту коли задня частина зустрічного автомобіля, відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ-2106, порівнялась з пішоходами до моменту наїзду на них автомобіля ВАЗ-2106, експертним шляхом, з технічної точки зору, не представляється можливим. Вирішити питання чи мав водій ОСОБА_5 технічну можливість шляхом екстреного гальмування зупинити автомобіль з моменту виникнення небезпеки для руху, не доїждаючи до пішоходів та чи відповідали дії водія ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 технічним вимогам ПДР України та чи були його дії у причинному зв`язку з виникненням ДТП, експертним шляхом на даному етапі дослідження не представляється можливим. (а.с. 144-153 том справи 2).

Допитані експерти ОСОБА_24 та ОСОБА_25 підтримали висновок вищевказаної експертизи в судовому засіданні, посилаючись на необхідність встановлення посекундного темпу руху пішоходів.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту, призначеного за ухвалою суду від 18 січня 2019 року про надання доручення органу досудового розслідування на проведення слідчої дії від 25.04.2019 (а.с. 214-221 том справи 2), відповідно до якого було встановлено місце наїзду на пішоходів, місце роз`їзду автомобіля ВАЗ-2106 з зустрічним транспортним засобом та рух автомобіля ВАЗ-2106. При проведенні даного слідчого експерименту за показами обвинуваченого ОСОБА_5 та за вказаними ним вихідними даними наїзд на пішоходів трапився б зустрічним транспортним засобом, що не відповідає обставинам ДТП від 20.09.2015.

Дослідженими даними висновку додаткової судової авто-технічної експертизи №21869/5953 від 26.03.2020 про те, що покази водія ОСОБА_5 , які надані ним під час проведення слідчого експерименту від 25.04.2019 з технічної точки зору є неспроможними. (а.с. 5-12 том справи 3).

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин, суд враховує саме показання, надані виключно в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Поняття належності та допустимості доказів визначене ст.ст. 85, 86 КПК України. Недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини передбачена ст. 87 КПК України. Визнання доказів недопустимими передбачене ст. 89 КПК України.

Суд, дослідивши та перевіривши в судовому засіданні вищевказані докази, які у відповідності до ст.ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими, оцінюючи їх у своїй сукупності, приходить до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 .

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні.

При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_5 суд враховує, що відповідно до ст. 66 КК України та ст. 67 КК України відсутні обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та місце роботи, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, характеризується за місцем роботи позитивно.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який згідно статті 12 КК України зі змінами в редакції Закону №2617-У11 від 22.11.2018, які набрали чинності 01 липня 2020 року, є злочином невеликої тяжкості, необережним за формою вини. Суд враховує роз`яснення п. 20 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в яких зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також особу винного.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі та вважає доцільним застосування до нього додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, в межах санкції частини цієї статті, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи сукупність даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину.

Однак відповідно до ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

На підставі ст. 74 ч. 5 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 КК України, тому суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від призначеного основного та додаткового покарання, так як злочин за яким обвинувачується останній за ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 31 січня 2017 року подали до суду цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дружньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність обвинуваченого ОСОБА_5 була застрахована на полісом серії А1 №467480, діючої з 11.12.2014 по 10.12.2015, у ПрАТ «СК «Альфа страхування». (а.с. 117 том справи 1). На момент подачі в суд позовних заяв потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 правила регулювання деліктних зобов`язань допускали можливість одержання потерпілим страхового відшкодування як за договором так і безпосередньо від винуватця дорожньо-транспортної події. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд за ч. 1 ст. 12 ЦК України і відповідно до ст. 14 ч. 2 ЦК України не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Крім того, суду не заявлялися клопотання про залучення ПрАТ «СК «Альфа страхування» до участі у справі в якості співвідповідача. Докази про те, що страхова компанія повідомлялася ОСОБА_5 у передбачені законом строки про страховий випадок суду не надано. Також не надано суду даних з державного реєстру страхових компаній чи не припинила свою діяльність вищевказана страхова компанія на 2020 рік.

Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, яка отримала матеріальну та моральну шкоду від злочину, має право пред`явити до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року з наступними змінами під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського ведення, оперативного керування або за іншими підставами.

Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 19176 грн. 98 коп. підлягає задоволенню, так як потерпіла понесла матеріальні витрати пов`язані з її лікуванням, які підтверджуються ксерокопіями доданих до позову квитанцій та чеків на придбання медичних препаратів. В результаті злочину ОСОБА_10 причинена моральна шкода у вигляді перенесених фізичного болю та страждань, яких вона зазнала у зв`язку втратою та погіршенням стану здоров`я, звичайного способу життя та отриманням в результаті ДТП третьої групи інвалідності. (а.с. 65 том справи 1). З урахуванням викладеного, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та враховуючи характер переживань, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого потерпіла вимушена звертатися до суду за захистом порушеного права, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 95000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково на суму 1440 грн., так як обвинуваченим частково відшкодовано витрати на лікування потерпілої на суму 2000 грн. В результаті злочину ОСОБА_11 причинена моральна шкода у вигляді перенесених фізичних страждань та болю, яких вона зазнала у зв`язку з втратою зоров`я та порушенням звичайного способу життя. З урахуванням викладеного, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та враховуючи характер переживань, тривалості негативних наслідків, внаслідок чого потерпіла вимушена звертатися до суду за захистом порушеного права, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 20000 грн.

Процесуальні витрати за проведені експертизи покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 .

Долю речових доказів у справі вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_5 від призначеного основного та додаткового покарання за даним вироком на підставі ст.ст. 49 ч. 1 п. 2, 74 ч. 5 КК України.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави понесені витрати за проведення експертиз у справі в сумі 2284 грн. 32 коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 19176 грн. 98 коп. та моральну шкоду в розмірі 95000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 1440 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Речові докази у справі: тапок, флеш носій Transend Lock micro SD об`ємом 16 gb, який знаходився в відеореєстраторі в автомобілі ВАЗ-2106, які передані на зберігання власникам, - залишити останнім; вилучене волосся, яке знаходиться в матерілах справи, - залишити у справі; автомобіль ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_5 , - залишити останньому; DVD диск з відеозаписом камер відеоспостереження по факту ДТП від 20.09.2015, який знаходиться в матеріалах справи, - залишити у справі.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору та обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Суддя ОСОБА_1