ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/818/907/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю стажера ОСОБА_6 , з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , з участю обвинуваченої ОСОБА_10 , без участі потерпілої ОСОБА_11 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 07 09 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, розлученого, з незакінченою середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 27 07 2012 року вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком у три роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Вказаним вироком засуджено також ОСОБА_10 , питання перегляду вироку щодо якої в апеляційній скарзі не порушується.
Судом встановлено, що 23 06 2019 року приблизно о 23-30 годині ОСОБА_8 разом із своєю знайомою ОСОБА_10 , перебуваючи поблизу будинку № 102-Б по просп. Тракторобудівників у м. Харкові, побачили двох раніше незнайомих дівчат, які сиділи на лаві біля зазначеного будинку.
Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , розподіливши ролі щодо викрадення сумки незнайомої їм ОСОБА_11 , шляхом вільного доступу заволоділи сумкою останньої, яка матеріальної цінності для неї не становить, в якій знаходились мобільний телефон марки «iPhone 7» вартість якого згідно з висновком експертизи становить 14000 грн., мобільний телефон марки «Samsung J3» вартість якого згідно з висновком експертизи становить 2350 грн., та грошові кошти в сумі 2500 грн.
Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , обернувши на свою користь викрадене майно, з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
У результаті протиправних дій ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , потерпілій ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 18850 грн.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою, групою осіб.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням положень ст. 75 КК України, що потягло за собою неправильне та безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції, не надано належної оцінки особистісним характеристикам обвинуваченого, внаслідок чого призначене покарання є занадто м`яким (а.с.116-118).

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні прокурор просила про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вважали апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Потерпіла по справі про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинувачених та захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з положень ст.65 КК України, відповідно до яких - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 при призначенні покарання положень ч. 1 ст. 75 КК України, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який хоча і є особою раніше судимою, проте на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують його покарання, а саме його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та встановленню об`єктивної істини по справі, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 черговий раз наголосив на щирому каятті у вчиненому, зазначивши при цьому, що вже більше року він працює різноробочим у від АТ «Трест Житлобуд -1».
Крім того, повідомив про наявність у нього сина ОСОБА_12 , 2000 року народження та матері ОСОБА_13 , 1954 року народження, маючої ряд захворювань, які потребують його допомоги. Вказав також на наявність у нього самого хронічних захворювань.
Як встановлено колегією суддів та не спростовано прокурором, з червня 2019 року ОСОБА_8 більше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Не було надано стороною обвинувачення і офіційних даних про порушення ОСОБА_8 обов`язків, покладених на останнього відповідно положень ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставин, які можна визнати пом`якшуючими, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що всі ті характеризуючи обвинуваченого дані, які було встановлено під час апеляційного розгляду є лише підтвердженням правильності висновків суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 07 09 2020 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

___________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4