ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2820/20 Справа № 202/519/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №0000218 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора та обрано обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 27 березня 2020 року включно. Визначено відносно обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , кожному окремо, заставу у розмірі 2 027 000 грн. 00 коп.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ризики передбачені п.п. 2,4 ч. 1 ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати й достатньо підстав вважати, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , у разі зміни їм запобіжного заходу, можуть переховуватися від суду, перешкоджати розгляду справи по суті, тому суд дійшов висновку про необхідність обрання відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ст. 197 КПК України, на 60 днів із визначенням розміру застави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
До початку апеляційного розгляду від обвинуваченого ОСОБА_11 надійшла заява про відмову від поданої захисником ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 апеляційної скарги, тому апеляційним судом вона не переглядається.
Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та клопотання прокурора залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою. Апелянти вказують, що, судом проігноровані клопотання адвокатів ОСОБА_12 і ОСОБА_8 , а також їх підзахисного ОСОБА_7 про відкладення підготовчого судового засідання по справі, та призначено розгляд клопотання прокурора про обрання (продовження) строку тримання під вартою ОСОБА_7 за відсутністю вказаних захисників. При цьому, судом було призначено їх підзахисному захисника на окрему процесуальну дію, чим, було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на вільний вибір свого захисника.
Разом з цим, адвокати зазначають, що, ані адвокат ОСОБА_12 , ані адвокат ОСОБА_8 не отримували клопотання прокурора про обрання (продовження) строку тримання під вартою підзахисного ОСОБА_7 , яке, до того ж, було адресовано слідчому судді, а не до судді, в провадженні якого перебував обвинувальний акт. Окрім цього, обґрунтовуючи клопотання про обрання (продовження) застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором не наведено жодного доказу в підтвердження наявності ризиків та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтованості підозри, та воно не містить викладу обставин, на підставі яких слідчий, прокурор прийшли до висновку про наявність ризиків, та посилання на матеріали, якими вони обґрунтовуються. Більш того, матеріали, додані до клопотання, взагалі не свідчать про наявність таких ризиків. При цьому, попередньою Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2019 року підтверджено відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст 177 КПК України. Разом з цим, адвокати, вказують, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого ОСОБА_7 , який ніколи не перебував у розшуку, раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, постійне місце проживання та місце роботи, за час роботи має велику кількість нагород, подяк та грамот, характеризується виключно позитивно, має сталі соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні матір похилого віку, а також старшого брата із захворюванням на цукровий діабет останньої стадії.
Окрім цього адвокати наголошують на тому, що ОСОБА_7 має поганний стан здоров`я, оскільки він хворіє на ряд хронічних захворювань, зокрема: вторинна загострена дистрофія правого ока; розбив тіла правого коліна; гіпертонічна хвороба 1 ступеня; виразка шлунку. Разом з тим, зазначають, що стан здоров`я ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою різко погіршився, що виразилось в ріжучому болі справа та йому було діагностовано: ниркову кольку справа й запропоновано госпіталізацію для встановлення точного діагнозу шляхом здачі аналізів, УЗІ на стаціонарі. Тому, навіть якщо розумно припустити наявність будь-якого із передбаченого законом ризиків, наведені відомості свідчать про те, що досягнення мети застосування запобіжного входу можливе і шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Стосовно розміру застави, то він також є явно несправедливим, оскільки згідно виписки про доходи за 2018 рік вбачається, що ОСОБА_7 отримав в 2018 році загальний сукупний дохід в сумі близько 264 000 грн., та якщо ОСОБА_7 та його утриманці не будуть їсти, пити, одягатися та нести витрати на задоволення інших життєвих потреб, для внесення розміру застави, який визначив суд, ОСОБА_7 та його членам родини необхідно 9,5 років. Крім того, відповідно до вказаних збитків, які зазначає сторона обвинувачення це 6 859185, 50 грн. В клопотанні сторона обвинувачення зазначає 9 фігурантів по кримінальному провадженні, а поділ можливих завданих збитків здійснює між 3 особами, причетність яких не доведена.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисники підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисників, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК.
За правилами ст. 193, 199, 318 КПК України судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження.
У відповідності до ст. 59 Конституції України, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право підозрюваного, обвинуваченого на захист є невід`ємною складовою закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.
Положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.
У справі «Загородній проти України» Європейський суд, спираючись на попередні рішення зазначив, що «…хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду. Особа, проти якої висунуті кримінальні обвинувачення, яка не бажає захищатись особисто, повинна бути в змозі скористатись юридичною допомогою за власним вибором (див. рішення від 16 квітня 2009 року у справі «Ханжевачкі проти Хорватії» (Hanzevadki v. Croatia).
Відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року ОСОБА_7 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 січня 2020 року.
З матеріалів провадження вбачається, що 28 січня 2020 року захисники ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , кожний окремо звернулись з клопотанням про відкладення підготовчого судового засідання по справі, які мотивували зайнятістю в іншому судовому провадженні та необхідністю ознайомитися з матеріалами провадження.
Згідно журналу судового засідання від 28 січня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу без участі своїх захисників.
У відповідності до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням прокурор або захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття їх до суду. Одночасно, якщо причина неприбуття є неповажною, суд порушує питання про відповідальність прокурора або адвоката, які не прибули, перед органами, що згідно із законом уповноважені притягати їх до дисциплінарної відповідальності. Якщо подальша участь у судовому провадженні захисника неможлива, головуючий пропонує обвинуваченому протягом трьох днів обрати собі іншого захисника. Якщо в кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, прибуття в судове засідання захисника, обраного обвинуваченим, протягом трьох днів неможливе, суд відкладає судовий розгляд на необхідний для з`явлення захисника строк або одночасно з відкладенням судового розгляду залучає захисника для здійснення захисту за призначенням. Прокурору та захисникові, які раніше не брали участі у кримінальному провадженні, суд зобов`язаний надати час, достатній для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і підготовки до участі в судовому засіданні.
Однак, суд першої інстанції, в супереч заявленим клопотанням сторони захисту, призначив ОСОБА_13 захисника з системи безоплатної правової допомоги, та призначив розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через певний час у той же день, не надавши стороні захисту можливості на належне ознайомлення з даним клопотанням прокурора.
ЄСПЛ неодноразово нагадував, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт (див. рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» (Dilipak and Karakaya v. Turkey), від 04 березня 2014 року). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення у справах «Авотіньш проти Латвії» [ВП] () [GC], заява № 17502/07, пункт 119, ЄСПЛ 2016, та «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть упевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, inter alia, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria) від 06 лютого 2001 року).
Оцінюючи час, наданий обвинуваченому для підготовки захисту, слід враховувати предмет і стадію судового розгляду, а також складність справи (Грегасевіч проти Хорватії).
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу проведено з порушенням права на захист ОСОБА_7 .
Крім того, колегія суддів вважає слушною думку адвокатів про незаконний склад суду, оскільки суддя ОСОБА_14 раніше приймала участь в розгляді клопотання в даному кримінальному провадженні, як слідча суддя.
Відповідно до ст. 412 КПК України вищезазначені порушення судом першої інстанції є безумовною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з наступного.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Переглядаючи судове рішення в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
З огляду на доводи апеляційної скарги, стадію кримінального провадження, в якому обвинуваченому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків.
При цьому слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
Продовжуючи строк дії запобіжного заходу, суд має перевірити чи не зменшилися на стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.
Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання ( продовження) запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що на даний час обвинуваченому ОСОБА_7 вже обрано інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак колегія суддів розглядає клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності ризиків, які існували на момент звернення прокурора з відповідним клопотанням до суду.
Вирішуючи питання щодо можливості продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, а тому колегія суддів вважає, що ризики з числа передбачених п.п. 1,3 ст. 177 КПК України, а саме того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на експертів та свідків у кримінальному провадженні не зменшились, а ризики, передбачені п.п. 2,4 зазначеної статті, не з`явились, оскільки прокурором не було надано будь-яких доказів щодо існування можливості з боку обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема у розумінні якої, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Таким чином, на думку апеляційного суду, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним, а саме від 7 до 12 років позбавлення волі, ризик, передбачений п. 1 ст. 177 КПК України на разі не зменшився та останній, з метою уникнення покарання, може переховуватись від органів слідства та суду.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому незаконно впливати на експерта та свідків, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Як вбачається з кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 , обіймаючи посаду начальника ділянки обробки і здачі на експорт труб, виконуючи свою злочинну роль, діючи на виконання злочинного плану, здійснював організаційно-контрольні функції стосовно своїх підлеглих та інших працівників заводу заради досягнення мети, а тому, зловживаючи своїм службовим становищем, а також можливістю його, як особи, яка займала керівну посаду на підприємстві, щодо якого і були направлені злочинні посягання, здійснювати вплив на осіб із числа працівників заводу, обвинувачених причетних до вчинення кримінального правопорушення, тим паче, що дані свідки не були ще допитані в судовому засіданні.
Крім того, з огляду на призначену у даному кримінальному провадженні експертизу існує ризик поза процесуального впливу обвинуваченого на осіб, які мають спеціальні знання у певній галузі та проводять відповідні експертизи.
Таким чином, ризик, передбачений п. 3 ст. 177 КПК України є доведеним та на даний час не зменшився.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого за місцем свого постійного проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має активну життєву позицію та інше, колегія суддів вважає, що вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики та у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Дані, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять та стороною захисту не надано відповідного підтвердження того, що обвинуваченому не може бути надано необхідної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора.
Враховуючи вищезазначене, колегії суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав та інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому колегія суддів також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі Цаценко та Рябоконь проти України № 5481/19 та № 7574/19 від 17 жовтня 2019 року, згідно з яким Європейський суд з прав людини встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо надмірної тривалості тримання під ватою на стадії саме досудового розслідування, однак вважає, що встановлені, з числа передбачених ст. 177 КПК України ризики, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на експертів та свідків у кримінальному провадженні, виправдовують його подальше тримання під вартою.
Крім того, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , розмір завданої шкоди, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за можливе визначити розмір застави у розмірі, який перевищує 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у розмірі 2 027 000 грн., оскільки застава у менших розмірах не здатна забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.
Що стосується доводів апелянта про те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу, а не продовження його, то на думку апеляційного суду прокурором було допущено технічну описку та зазначене суттєво не впливає на вирішення питання щодо продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає клопотання прокурора про продовження тримання під вартою відносно ОСОБА_7 таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - скасувати в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та постановити в цій частині нову ухвалу якою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.
Вважати продовженим відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 27 березня 2020 року включно, з визначенням останньому застави у розмірі 2 027 000 (два мільйони двадцять сім) грн. 00 коп.
У випадку внесення обвинуваченим ОСОБА_7 встановленої застави у розмірі 2 027 000 грн. 00 коп., вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави із покладенням наступних обов`язків:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатися з населеного пункту, де він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або перебування та/або місця роботи;
- утримуватись від будь-якого спілкування з обвинуваченими та свідками по кримінальному провадженню;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свого паспорту (паспортів) для виїзду за кордон, інших документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4