Справа № 683/338/20
ВИРОК
04 лютого 2021 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої-судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілих : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Милько, Мильковського району, Камчатського краю, Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, працює директором філії «Старокостянтинівський райавтодор» дочірнього підприємства «Хмельницький облавтодор ВАТ «Державної акціонерної компанії автомобільних доріг», раніше несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України
в с т а н о в и в:
ОСОБА_11 21 листопада 2019 року близько 16 год. 55 хв., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Тransporter», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-03 «Житомир-Чернівці» зі сторони с.Самчики в напрямку до смт. Старий Остропіль, проїжджаючи по вулиці Замороки в с.Ладиги Старокостянтинівського району, в порушив вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України (далі Правил) та перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті та рухався зі швидкістю 110 км/год. Далі, порушуючи вимоги п. 12.2 Правил, рухаючись в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечної швидкості, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, в порушення вимог п.12.3 Правил, об`єктивно маючи змогу виявити перешкоду, а саме велосипедистів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухалися в попутному напрямку на велосипедах по центру та по правому краю смуги руху автомобіля «Volkswagen Тransporter», не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного об`їзду перешкоди, внаслідок чого передньою частиною автомобіля допустив наїзд на вище вказаних велосипедистів.
Внаслідок ДТП, велосипедисти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження, від яких померли на місці пригоди.
Причиною вищевказаної ДТП стало порушення водієм ОСОБА_11 пунктів 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, якими передбачено:
- п.12.2 - у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
- п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- п.12.4 - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущені водієм ОСОБА_11 , знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками - спричиненням смерті потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Встановлені судом обставини підтверджуються наступними, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, доказами.
Зокрема, показаннями обвинуваченого ОСОБА_11 , який в судовому засіданні свою вину визнав повністю, та показав, що 21 листопада 2019 року біля 17 години на власному автомобілі «Volkswagen Тransporter» рухався по селу Ладиги Старокостянтинівського району. На передньому сидінні автомобіля знаходився його товариш ОСОБА_15 . З якою швидкістю рухався його автомобіль, він в той час не слідкував, оскільки розмовляв з останнім. Коли він проїжджав поворот на с. Пасічна, впереду він побачив світло фар, відволікся на 5 секунд, а потім побачив перед собою велосипедиста, він різко вивернув кермо вліво, однак почув удар та скрегіт металу. Далі він вирівняв автомобіль, з`їхав на праве узбіччя та зупинися. Побачивши потерпілих, він відразу викликав швидку допомогу та поліцію. Обвинувачений вказав, що в той день алкогольних напоїв він не вживав.
Показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який показав, що очевидцем ДТП, де загинула його дружина ОСОБА_14 , він не був, однак прибув на місце відразу як усе сталося, бачив обстановку піся події. Цивільний позов пітримав, та повідомив, що на його ім`я надходив грошовий переказ від родичів обвинуваченого, однак він відмовився його отримати.
Показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який повідомив, що в результаті ДТП, яка сталася 21 листопада 2019 року загинула його сестра та брат дружини. В той момент він перебував в м. Києві. Потерпілий також не заперечив, що грошовий переказ про відшкодування шкоди обвинувачним надходив, однак він його не отримав.
Показаннями свідка ОСОБА_16 , який повідомив, що 21 листопада 2019 року о у вечірній час біля 16 годині 35 хвилин повертався з роботи додому, коли він підходив до асфальтного покриття в с.Ладиги, повз нього в сторону м.Києва на великій швидкості проїхав автомобіль і через короткий проміжок час він почув удар. Підійшовши ближче, побачив уламки бампера та велосипед під колесам цього автомобіля. Водій автомобіля «Volkswagen Тransporter», повідомив, що уже викликав поліцію та швидку допомогу.
Показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні показав, що його домоволодіння знаходиться на відстані 150-200 метрів від місця події. В той час він знаходився на подвір`і, почув удар, скрегіт металу по асфальту, а через декілька секунд він побачив автомобіль. Він побіг до того місця, і в той час проїжджав інший автомобіль і в його світлі фар він побачив велосипед та тіло жінки. В цей час підійшов свідок ОСОБА_16 .
Показаннями свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні показав, що 21 листопада 2019 року біля 17 години в якості пасажира перебував у автомобілі під керуванням ОСОБА_11 , вони вели розмову і він побачив, що в попутньому напрямку рухається по проїзній частині два велосипедисти в напрямку м.Києва, тут з`явився зустрічний автомобіль та засліпив фарами і він відразу почув удар. ОСОБА_11 зупинив автомобіль та вибіг першим. Вони побачили, що збито двох велосипедистів, ОСОБА_11 відразу викликав швидку допомогу та поліцію.
Вина ОСОБА_11 у вичинені інкримінованого йому злочину підтверджується також дослідженими в судовому засіданні доказами.
Місце зіткнення, розташування автомобіля марки «Volkswagen Тransporter», двох велосипедів, уламків, речей та тіл потерпілих після наїзду, а також дорожня обстановка зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 листопада 2019 року, схемі та фотоілюстраціях до цього протоколу. Так, за даними цього протоколу наїзд автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 на велосипедистів відбувся на вул. Заморока, с.Ладиги Старокостянтинівського району. Погодні умови темна пора доби, температура повітря 0 градусів, дорожнє покриття асфальтобетон, стан покриття мокре, місце пригоди знаходиться в зоні дії дорожньої розмітки 1.5.
Відповідно до висновку інженерно-технічної експертизи №10.2-0491:20 від 24 січня 2020 року - на момент огляду рульове курування та гальмова система автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 перебували в працездатному стані та у повній мірі виконували функції, що передбачені конструкцією.
Згідно висновку інженерно-транспортної експертизи №10.4-0497:19 від 7 лютого 2020 року, відповідно до локалізації слідової інформації, що зафіксована під час огляду місця події, наїзд транспортним засобом «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 на велосипедистів міг відбутись на смузі, призначеній для руху у напрямку смт. Старий Остропіль, перед початком подряпин асфальтобетонного покриття. Відповідно до локалізації механічних пошкоджень, що відобразились на транспортних засобах, під час наїзду автомобіль «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 своєю передньою правою частиною міг контактувати із задніми частинами велосипедів.
Згідно висновку інженерно-технічної експертизи №10.1-0507:19 від 28 грудня 2019 року :
1. в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2, 12.3., 12.4 Прави дорожнього руху України;
2. в заданій дорожній ситуації велосипедисти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повинні були діяти відповідно до вимог п. 6.2, 6.3, 6.6 (а) Правил дорожнього руху України;
3. в заданій дорожній ситуації безпечна швидкість руху автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 за умовами видимості елементів проїзної частини дороги 78м. складає не більше : 80,1-97,2 км/год;
4. в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 у всіх варіантах мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедистів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухалися в попутному напрямку, шляхом своєчасного застосування гальмування і зменшення швидкості свого автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 до швидкості руху велосипедистів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , щоб не ввійти з останніми в контакт, з моменту виникнення перешкоди для його руху;
5. з технічної точки зору до виникнення даної пригоди призвели дії водія автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_11 , які не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України.
Під час проведення слідчих експериментів, що зафіксовані у протоколах від 26 листопада 2019 року, фототаблицях до них та план-схемі, що проводилися за участі потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , визначено за який час велосипедист долає відрізок шляху в 10 мертів, а також встановлено видимість елементів дороги з місця водія при ввімкненому ближньому світлі фар авмобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 на місці вчинення ДТП, встановлено об`єктивну видимість на проїздній частині велосипедистів з місця водія авмобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 з увімкненим ближнім світлом фар.
При проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_16 встановлено, що швидкість автомобіля «Volkswagen Т-4», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 перед наїздом на велосипедистів становила 110 км/год. Дана слідча дія зафіксована у протоколі від 10 грудня 2019 року та фототаблицях до нього.
Встановлені судом обставини підтверджуються також: викопіюванням ділянки автомобільної дороги державного значення Н-03 Житомир-Чернівці км 115+800+116+336 з проекту організації дорожнього руху; протоколоми огляду велосипедів «Ardis Либідь та «АИСТ» з фототаблицями від 10 грудня 2019 року.
Факт заподіяння смерті ОСОБА_13 внаслідок ДТП підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи № 2170 від 28 листопада 2019 року, згідно якого причиною смерті ОСОБА_13 є травма голови, тулуба, кінцівок, яка виразилась субарахноїдальним крововиливом в головний мозок та мозочок, забоєм головного мозку, множинними переломами ребер. Виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: субарахноїдального крововиливу у головний мозок та мозочок, забою головного мозку, ран та саден обличчя; закритої травми грудної клітини: крововиливів грудної клітини, множинних двобічних переломів ребер, крововиливів в проекції переломів та в тканину легень; закритого багатоуламкового перелому обох кісток лівої гомілки, крововилив в проекції перелому, саден нижніх кінцівок, які могли виникнути від дії-удару твердих тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, що рухався, або елементи дорожнього покриття, які могли могли утворитись при ДТП, де ОСОБА_13 знаходився в якості велосипедиста, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. В момент первинного контакту з автомобілем потерплий ОСОБА_13 був обернутий задньою частиною тіла відносно автомобіля. При судово- токсикологічній експертизі крові із трупа ОСОБА_13 виявлено наявність етилового алкоголю в кількості 1,44 проміле.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 90 від 21 січня 2020 року причиною смерті ОСОБА_14 є травматична ампутація голови. Виявлено тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації голови на рівні шийного відділу хребта, багатоуламкових переломів кісток основи та склепіння черепа, кісток лицьового черепа, крововиливів в проекціях переломів, крововиливів та саден обличчя, які могли виникнути від дії-удару твердих тупих предметів, якими могли бути виступаючі частини автомобіля, що рухався, які могли могли утворитись при ДТП, де ОСОБА_14 знаходилась в якості велосипедиста, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. В момент первинного контакту з автомобілем потерпла ОСОБА_14 була обернута задньою частиною тіла відносно автомобіля.
Таким чином, усі досліджені судом докази вказують на винність ОСОБА_11 у порушенні Правил дорожнього руху України, зокрема пунктів 12.2, 12.3, 12.4, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої спричинено смерть ОСОБА_18 та ОСОБА_14 .
Крім того, ОСОБА_11 ставиться у вину перебування в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого порушення п.2.9 (а) Правил дорожнього руху України, однак належних та допустимих доказів того, що злочин він вчинив, перебуваючи саме в стані алкогольного сп`яніння, стороною обвинувачення не надано, не здобуто їх і під час судового розгляду справи.
На підтвердження доводів сторони обвинувачення свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , - бармен та офіціан ткафе «Случ», що в с. Красносілка Старокостянтинівського району в судовому засіданні показали, що 21 листопада 2019 року в обідній час ОСОБА_11 , двоє чоловіків та жінка обідали в даному кафе, вони замовили коньяк, на стіл їм подали три стопки та чотири стакани. Однак жоден із свідків не могла ствердно сказати, що саме ОСОБА_11 вживав спиртне. Не вбачається і такого і з переглянутого відеозапису з камер відеоспостережнння Кафе «Случ».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 показав, що 21 листопада 2019 року запросив колегу та ще двох чоловік на обід у кафе «Случ», що в с.Красносілка Старокостянтинівського району. Він замовив страви та коньяк, який налив собі в стопку, але його не вживав.
Такі показання обвинуваченого підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , який показав, що 21 листопада 2019 року він та двоє його колег повертаючись з відрядження заїхали до ОСОБА_11 і він запросив їх пообідати. Свідок вказав, що в кафе ОСОБА_11 замовив коньяк та обід. Не пили спиртне ОСОБА_11 та водій, з яким він приїхав
Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які прибули на місце події відразу і застали там ОСОБА_11 , не надали свідчень про те, що поведінка обвинуваченого давала підстави вважати, що він перебував в встані алкогольного сп`яніння.
Також стороною обвинувачення на підтвердження стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_11 надано три рапорти слідчих та т.в.о. начальника СВ Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 про те, що усі перебували в салоні службового автомобіля та спілкувалися з ОСОБА_11 безпосередньо після ДТП, де останній повідомив їх, що вжив біля 200 гр коньяку. Однак, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.11.2019 року дані особи ( ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ) на той момент були слідчими, які здійснювали досудове розслідування даного кримінального провадження, а тому відомості, які містяться в їх рапортах суд не може прийняти до уваги з підстав зацікавленості вказаних осіб у результаті проведення досудового розслідування.
Тому суд вважає дані докази не належними, тобто такими які не встановлюють та не вказують на обставини перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного спянніння в момент вчинення ДТП.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Натомість стороною обвинувачення надано: протокол освідування особи від 21 листопада 2019 року, в ході даної слідчої дії за участі захисника та двох понятих в період часу з 23.29 по 23.52 у ОСОБА_11 відібрано 10 мл крові;
висновок судово-токсикологічної експертизи №2148 від 28 листопада 2019 року, згідно якого при судово-медичній експертизі зразка крові ОСОБА_11 , 1985 року народження, наявність етилового алкоголю не виявлено. Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери;
висновок судово-токсикологічної експертизи №2155 від 28 листопада 2019 року, згідно якого при судово-медичній експертизі зразка крові ОСОБА_11 , 1985 року народження, наявність етилового алкоголю не виявлено. Не виявлено метиловий, пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери;
висновок судово-токсикологічної експертизи №1711 від 2 січня 2020 року, згідно якого при газохроматографічному дослідженні взірців крові ОСОБА_11 , відібраних 21.11.2019 року та 22.11.2019 року - метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено.
Зазначені докази в розумінні чинного КПК України є належними та допустимими, у процесі їх отримання були дотримані вимоги закону та спростовують доводи обвинувачення про перебування ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП.
З цих же підстав суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_11 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Дослідивши під час судового розгляду всі обставини кримінального провадження, оцінивши відповідно до ст.94 КПК України кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ухвалення обвинувального вироку), суд дійшов висновку про доведення у ході судового розгляду винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Разом з тим, відповідно до ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 КК, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі.
Обставиними, що пом`якшують його покарання, суд визнає : визнання вини, щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Відсутні обставини, що обтяжують його покарання.
Також судом враховується, що однією із причини ДТП було порушення п. 6.2, 6.3, 6.6 (а)Правил дорожнього руху України потерпілими ОСОБА_14 та ОСОБА_18 .
Тому, враховуючи обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_11 та його ставлення до вчиненого, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності за необережний злочин, є особою молодого віку та має на утриманні двох неповнолітніх детей, наявність кількох пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_11 положення ст.69-1 КК України та призначити основне покарання у виді позбавлення волі строком, що не перевищує двох третин максимального строку покарання, передбаченого в санкції статті ч.3 ст. 286 КК України.
При цьому, враховуючи наслідки, які настали в результаті скоєного обвинуваченим злочину смерть людей, останньому слід призначити також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначення такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В підготовчому судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 адвокат ОСОБА_10 подав два цивільні позови в інтересах останніх, де просив:
-стягнути з ОСОБА_11 рівними частинами на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 1 000 000 грн моральної шкоди;
-стягнути з ОСОБА_11 рівними частинами на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 1 000 000 грн моральної шкоди;
При вирішенні цивільних позовів потерпілих суд виходить з наступного.
21 листопада 2019 року з вини водія ОСОБА_11 , який керував автомобілем марки «Volkswagen Тransporter», р.н. НОМЕР_1 , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_18 та ОСОБА_27 загинули.
12 липня 2019 року АТ «СГ «ТАС» і ОСОБА_11 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО/6059864), за умовами якого АТ «СГ «ТАС» застрахувало відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Тransporter», державний номер НОМЕР_1 , на випадок заподіяння шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участю даного транспортного засобу на строк з 14 липня 2019 року до 13 липня 2020 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 200000 грн; за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн, франшиза - 950 грн.
Судом встановлено, що ОСОБА_14 перебувала в шлюбі із ОСОБА_5 , який розірвано 16 жовтня 2003 року, однак згідно довідки Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району № 1127 від 5 грудня 2019 року вони спільно проживали та вели спільне господарство. В період шлюбу в них народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_28 (свідоцтво сері НОМЕР_3 від 14.07.1993), яка змінила прізвище на ОСОБА_29 у зв`язку з реєстрацією шлюбу (свідоцтва серії НОМЕР_4 від 15.09.2015). Крім того, встановлено, що батьками ОСОБА_14 є ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 10.11.1967, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.
Також судом встановлено, що ОСОБА_18 перебував в шлюбі із ОСОБА_4 з 12.11.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 6.12.2011 року, в період шлюбу у них народились ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_7 та 26 лютого 2002 року дочка ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_7 від 2.10.1995 та серії НОМЕР_8 від 18.03.2002. Крім того батьками ОСОБА_18 є ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 від 20.09.1971.
Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Із положень частини 1 та 2 ст.1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.
Як встановлено у частині другій цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ч.1 ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно п.27.3, 27.4 ст.27 Закону №1961-ІV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відповідно до п.30.1 ст.30 Закону №1961-ІV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
В частині позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_4 до АТ «СГ «ТАС» про стягнення вартості велосипедів слід відмовити, оскільки ними не надано належних і допустимих доказів в розумінні ст. 81 ЦПК України щодо вартості пошкоджених велосипедів на момент ДТП, зокрема не надано висновку експерта щодо встановлення вартості відновлювального ремонту чи їх фізичне знищення. Такі норми узгоджуються з нормами, зазначеними у п.30.1 ст.30 Закону №1961-ІV,
Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Як передбачено ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; предмети ритуальної належності це вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштування місця поховання.
З огляду на вищезазначені нормативні положення, витрати на поминальний обід та придбання в зв`язку із цим продуктів харчування не є витратами на поховання померлого, а тому відшкодуванню не підлягають.
При вирішенні питання про стягнення на користь позивачів моральної шкоди, суд зважає на наступне.
В силу частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).
Ч.5 ст.1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілим, суд враховує, що внаслідок вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, загинули ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , а потерпілі втратили рідну людину, через що зазнали сильних душевних страждань та переживань, змушені були змінити свій звичний уклад життя, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також, що жодна майнова компенсація практично не в змозі відновити попередній моральний стан, який існував до ДТП.
Враховуючи наведене, характер заподіяння моральної шкоди, характер і об`єм моральних страждань потерпілих, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що моральне відшкодування слід визначити у розмірі по 200000 грн на кожного із потерпілих : ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 .
Не підлягає до задоволення цивільний позов в частині позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_11 та АТ «СГ «ТАС» про стягнення моральної шкоди з наступних підстав. Як уже зазначено, що відповідно до ч.5 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно п.27.3 ст.27 Закону №1961-ІV страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Судом встановлено, що ОСОБА_8 був рідним братом загиблої ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_10 від 10.11.1967 року, згідно даних його паспорта він зареєстрований в м.Києві, також в судовому засіданні ОСОБА_8 повідомив, що після смерті сестри він переїха в с.Ладиги доглядати батьків, отже із ОСОБА_14 однією сім`єю не проживав.
Процесуальні витрати по справі за проведення експертиз в сумі 6280,40 грн в силу ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст. 368-370, 373-376 КПК України, суд
у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років в з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_11 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 22 листопада 2019 року по день набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 задоволити частково.
Стягнутиз Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_6 9865 грн витрат на поховання.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 по 200 000 грн моральної шкоди на кожного.
В решті позову відмовити.
В частині позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_11 та Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.
Цивільний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_26 задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 по 180000 грн моральної шкоди на кожного.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_18 , ОСОБА_26 по 200000 грн моральної шкоди на кожного.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави 6280,40 грн процесуальних витрат за проведені експертизи.
Застосований ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 листопада 2019 року захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на автомобіль «Volkswagen T-4», р.н. НОМЕР_2 , два велосипеди, уламки скла та пластмаси, кожух з керма автомобіля марки «Volkswagen T-4», р.н. НОМЕР_2 , та відеореєстратор з даного автомобіля, а також грошові кошти вилучені під час особистого обшуку підозрюваного ОСОБА_11 , а саме: купюра номіналом п`ять гривень №ТВ7881998, купюра номіналом сто гривень № УУ4039713, шість купюр номіналом п`ятсот гривен із номерами ВЖ 7000507, ЗБ 2953347, СД 2972766, СД 2972765, СЗ 8095294, ЗГ 9171363, купюру номіналом двісті гривен № УЗ 1308932, дві половини однієї купюри номіналом десять гривен № ХД 3888044, п`ятнадцять купюр номіналом по сто доларів США, а саме: № КК09880782В, КК09880786В, НВ83549715К, HF 94159250B, KL 14716666C, KC36626256A, HA66218938A, HH02262300A, KE39224421A, HE 56318980B, HG75185538A, FF83157434B, DL50694677A, FF18847550C, KB03186151J та одну купюру номіналом один долар № F86957374Н , скасувати.
Речові докази: автомобіль «Volkswagen Тransporter», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області та вилучені із салона автомобіля кожух з керма автомобіля «Volkswagen Тransporter», р.н. НОМЕР_1 та відео реєстратор, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області - повернути ОСОБА_11 ; велосипед марки «Adris Либідь», який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області - повернути потерпілому ОСОБА_5 ; велосипед марки «Аист» який зберігається на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області повернути потерпілій ОСОБА_4 ; два пекети з одягом потерпілих, які зберігаються у камері зберігання речових доказів Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області знишити.
На грошові кошити в сумі 3315 грн та 1501 долар США, які знаходяться на відповідальному зберіганні у Південно-Західному РУ АТ КБ «Приватбанк» відповідно до акту прийому-передачі майна на зберігання від 13 січня 2020 року (купюра номіналом п`ять гривень №ТВ7881998, купюра номіналом сто гривень № УУ4039713, шість купюр номіналом п`ятсот гривен із номерами ВЖ 7000507, ЗБ 2953347, СД 2972766, СД 2972765, СЗ 8095294, ЗГ 9171363, купюру номіналом двісті гривен № УЗ 1308932, дві половини однієї купюри номіналом десять гривен № ХД 3888044, п`ятнадцять купюр номіналом по сто доларів США, а саме: № КК09880782В, КК09880786В, НВ83549715К, HF 94159250B, KL 14716666C, KC36626256A, HA66218938A, HH02262300A, KE39224421A, HE 56318980B, HG75185538A, FF83157434B, DL50694677A, FF18847550C, KB03186151J та одну купюру номіналом один долар № F86957374Н) звернути стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим в рівним частках кожному відповідно до задоволених цивільних позовів.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення а, особою, яка тримається під вартою - протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: