Дата документу 05.11.2020 Справа № 937/4600/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/898/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/4600/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у письмовому провадженні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою користувача майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , у межах кримінального провадження № 0001826 від 27 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, про арешт майна.

Накладено арешт на майно на майно, а саме: предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього; 13 патронів; автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », які було вилучено 27.06.2020 року у дворі буд. АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпоряджатися та користуватися майном, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно зі змістом судового рішення, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , у межах кримінального провадження № 0001826 від 27 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що 27.06.2020 до чергової частини Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що під час перевірки автомобіля «Mitsubishi», в кузові сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який був під керуванням ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на пістолет ПМ, два магазини до нього, 13 патронів.

27 червня 2020 року розпочате досудове розслідування за вказаними фактами з правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1 ст.263 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане у клопотанні майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст.98 КПК України, є речовим доказом, необхідно накласти арешт на майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу, оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно може бути відчужене, продане чи приховане.

В апеляційній скарзі користувач майна ОСОБА_6 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що жодної обставини для накладення арешту на автомобіль в ухвалі слідчого судді не зазначено, у суду не було правових підстав передбачених КПК України для накладення арешту на автомобіль. Вилучений автомобіль ні є доказом злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. Предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього було вилучено на земельній ділянці біля буд. АДРЕСА_1 , а ні в автомобілі як зазначає слідчий в клопотанні про арешт майна і до якого він не має жодного відношення. Натомість мисливські патрони, які нібито знаходились в автомобілі не тягнуть за собою кримінальну відповідальність, передбачену ч.1 ст.263 КК України.

Також зазначає, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду. В даному випадку клопотання слідчого розглядалось чотирнадцять днів, а тому відповідно до вимог ч.6 ст.173 КПК України майно повертається особі, у якої було вилучено.

Враховуючи викладене, просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на автомобіль та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на автомобіль.

В судове засідання суду апеляційної інстанції прокурор, ОСОБА_6 та захисник-адвокат ОСОБА_9 не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від учасників провадження надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Справа розглядається без прокурора, ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_9 по наявним в ній матеріалам в межах апеляційної скарги.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий та слідчий суддя дотримались не в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2, ч.3 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів (у цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу); спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характер щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У вищевказаному клопотанні слідчого про накладення арешту на майно, відповідно до вимог ст.171 КПК України, зазначені: підстава і мета, відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, вид майна, що належить арештувати, до клопотання додані документи та інші матеріали, якими обґрунтовані доводи клопотання.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане у клопотанні майно має доказове значення у даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст.98 КПК України, є речовим доказом, необхідно накласти арешт на майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу, оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно може бути відчужене, продане чи приховане.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчий Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою збереження речових доказів, оскільки вказане майно відноситься до предметів, що відповідають критеріям, зазначеним у ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, з метою його збереження.

На підтвердження доводів клопотання слідчим наданий витяг з ЄРДР за №0001826 від 27 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та інші копії документів, якими, на думку слідчого, обґрунтовується клопотання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001826 від 27 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.
З наданого до суду першої інстанції клопотання про арешт майна вбачається, що 27.06.2020 до чергової частини Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що під час перевірки автомобіля «Mitsubishi», в кузові сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », який був під керуванням ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на пістолет ПМ, два магазини до нього, 13 патронів.

27 червня 2020 року розпочате досудове розслідування за вказаними фактами з правовою кваліфікацією, передбаченою ч.1 ст.263 КК України.

В ході проведення огляду місця події виявлено та вилучено: предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього; 13 патронів; сумка чорного кольору; мобільний телефон; автомобіль «Mitsubishi», в кузові сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

28.06.2020 року вилучені в ході огляду місця події речі, а саме: предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього, 13 патронів, автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » речовим доказом по кримінальному провадженню №0001826. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що відповідно до ст.84 КПК України майно, а саме: предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього, 13 патронів, автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » має доказове значення у даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст. 98 КПК України, є речовим доказом, у слідства в даному кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно з метою забезпечення його збереження як речового доказу, оскільки є підстави вважати, що в подальшому дане майно може бути відчужене, продане чи приховане.

Зазначені матеріали досудового розслідування дають підстави вважати, що вилучене під час огляду місця події майно, а саме предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього, 13 патронів мають суттєве значення для встановлення важливих обставин, містять на собі сліди кримінального правопорушення, тобто мають значення речового доказу, відповідно до ст.98 КПК України.

Враховуючи те, що досудове розслідування розпочато за ч.1 ст.263 КК України та у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вилучені під час огляду місця події предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього, 13 патронів, які у подальшому були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, могли зберегти на собі сліди вчинення злочину та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям речового доказу визначеним ст.98 КПК України, а тому для забезпечення кримінального провадження та виконання завдань у запобіганні можливості пошкодити, знищити, відчужити вказане майно, проведення експертних досліджень необхідних для встановлення істини по справі, слідчий суддя на законних підставах прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку на вищезазначене майно рішенням слідчого судді було обґрунтовано, з дотриманням вимог закону накладено арешт, з метою збереження речових доказів та проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні.

Не накладення арешту на зазначене майно може призвести до можливості його приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження, що унеможливить проведення слідчим повного та об`єктивного досудового розслідування по кримінальному провадженню.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Аналізуючи викладені в ухвалі слідчого судді обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що ані слідчим у своєму клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні, ані судом першої інстанції під час постановлення свого рішення не наведено достатніх підстав, що обґрунтовують необхідність накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi», в кузові сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 » із забороною власнику користування ним, а очевидна істотна причина для утримання цього автомобіля державою відсутня.

Відповідно до п.п.5, 6 ч.1 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Разом з цим, в клопотанні слідчого не було наведено достатніх і переконливих доказів, що вилучене під час огляду місця події майно, а саме автомобіль «Mitsubishi», в кузові сірого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », може бути певним чином приховане, знищено або ж воно зникне, що воно може бути зіпсовано, передано, перетворено чи відчужено, адже жодним чином існування цих ризиків, які як самі по собі, так і в сукупності становлять завдання накладення арешту на майно, а тому, якщо накладення арешту не відповідає завданням кримінального судочинства, такий арешт на майно не може бути накладений. Не було обґрунтовано, які перешкоди може чинити власник зазначеного майна, що призведе до неможливості досягнення завдань досудового розслідування, не обґрунтовано, яким чином сприятиме досягненням цілей кримінального провадження накладення арешту на це майно.

Також колегія суддів приймає до уваги, що даний автомобіль може використовуватися ОСОБА_6 у власних цілях, у тому числі для забезпечення існування своєї родини, а його арешт унеможливлює таке використання, надмірно обмежуючи звичайний спосіб життєдіяльності апелянта, що суперечить вимогам ч.4 ст.173 КПК України щодо необхідності застосування у кримінальному провадженні найменш обтяжливого способу арешту майна.

Таким чином, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, відповідно до вимог ч.3 ст.170 КПК України, оскільки ним не надано доказів, що це майно ОСОБА_6 було набуте кримінально протиправним шляхом, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, що свідчить про формальність винесеної постанови слідчого від 28.06.2020 року про визнання автомобіля речовим доказом.

Ті обставини, що в ході досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні слідчих дій, то слід зазначити, що право користування транспортним засобом не перешкоджає проведенню таких слідчих дій.

Посилання власника майна в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею дводенного строку розгляду клопотання слідчого, передбаченого ст.172 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання слідчого про арешт майна надійшло до суду 30.06.2020 року та було призначено до розгляду на 02.07.2020 року, тобто в дводенний строк, передбачений КПК України на розгляд даних клопотань, а потім розгляд клопотання був відкладений на 14.07.2020 року через неявку учасників провадження, у тому числі і користувача майна.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині накладення арешту на автомобіль.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу користувача майна ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , у межах кримінального провадження № 0001826 від 27 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, про арешт майна, та накладено арешт на майно на майно, а саме: предмет схожий на пістолет типу ПМ та два магазини до нього; 13 патронів; автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », які було вилучено 27.06.2020 року у дворі буд. АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпоряджатися та користуватися майном, з метою забезпечення збереження речових доказів, скасувати в частині накладення арешту на автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

У решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4