н/п 1-кс/953/8235/20
"29" жовтня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
встановив:
26.10.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання, в якому заявник просить скасувати повністю арешт на автомобіль «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), який перебуває у її власності; у разі неможливості зняття арешту повністю, частково скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області та визначити місцем зберігання автомобіля у її гаражі, який розташований біля буд. АДРЕСА_1 .
На обґрунтування клопотання заявник зазначає, зокрема, що 02.09.2020 ухвалою Харківського районного суду Харківської області накладено арешт на автомобіль «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ), шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку. Вважає, що в подальшому немає потрібності в накладенні арешту на вказаний автомобіль у зв`язку з тим, що необхідні слідчі дії виконані, проведені необхідні експертизи, автомобіль детально оглянутий та сфотографований, та дані обставини зафіксовані в матеріалах справи. Наявні достатні підстави вважати, що зняття арешту, накладеного на автомобіль, не зашкодить здійсненню досудового слідства даного кримінального провадження.
В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду надійшла заява від ОСОБА_3 , в якій вона просить провести судове засідання без її участі, клопотання підтримує.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 02.09.2020 накладено арешт на тимчасово вилучений 24.08.2020 під час огляду місця події автомобіль «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на його ремонтування, розпорядження та користування.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Згідно листа слідчого ВРЗ у СТ СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 від 27.10.2020, при огляді вказаного автомобіля 13.10.2020 за участю експерта-автотехніка НДЕКЦ встановлено, що відсутні умови його зберігання, а саме місце зберігання не огороджено і не охороняється. До того ж автомобіль «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , оглянутий слідчим та експертом, зафіксовані його пошкодження, він визнаний речовим доказом, з ним проведені експертні дослідження і необхідні слідчі дії, тому немає необхідності в його зберіганні у вказаному місці і слідство не заперечує в знятті арешту з вказаного автомобіля або передачі його власнику для зберігання за місцем мешкання.
З наданих суду документів, встановлено, що на даний час вказаний в клопотанні автомобіль оглянутий, всі необхідні слідчі дії з ним проведені, призначені експертизи завершені. На даний час відсутня необхідність в повторному огляді або вчиненні інших дій з вказаним майном.
Таким чином, з наданих даних достовірно встановлено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту з вказаного в клопотаннях майна.
Керуючись ст. ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
Скасувати арешт з автомобіля «Nissan Tiida», д.н.з. НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , належить ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 02.09.2020 у справі №635/5366/20 н/п 1-кс/635/1346/2020.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1