Провадження № 1-кс/761/8/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову уповноваженої особи (прокурора) Генеральної прокуратури України від 06 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотань № VYH- від 05 липня 2018 року та № VYH- від 04 липня 2018 року,
в с т а н о в и в:
10 квітня 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову уповноваженої особи (прокурора) Генеральної прокуратури України від 06 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотань № VYH- від 05 липня 2018 року та № VYH- від 04 липня 2018 року.
У судове засідання скаржник, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в черговий раз не з`явився та не повідомив суд про причини свого неприбуття.
Уповноважена особа (прокурор) Генеральної прокуратури України,будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, відсутність у судовому засіданні особи, бездіяльність якої оскаржується, не перешкоджає розгляду скарги.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Крім того, кримінальним процесуальним законом України визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону всіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких віднесені законність (ст. 9 КПК України), змагальність (ст. 22 КПК України) та диспозитивність (ст. 26 КПК України).

Згідно зі ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України та Кримінального процесуального кодексу.

Так, у силу п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України розгляд скарг на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала таку скаргу.

Наведена норма спрямована на дотримання учасниками кримінального провадження засад змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ст. 22 КПК України зміст змагальності у кримінальному провадженні полягає у самостійному обстоюванні сторонами їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів передбаченими КПК засобами.

Диспозитивність, яка визначена ст. 26 КПК України, передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК.

Слідчий суддя, у свою чергу, відповідно до положення ч. 6 ст. 22 КПК України зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У той же час, принцип змагальності, у силу ст. 22 КПК України, саме на особу, яка звернулася зі скаргою, покладає обов`язок обстоювання її правової позиції, доведення обставин, які вона вважає порушенням відповідних прав, свобод та законних інтересів.

Таким чином, слідчий суддя при вирішенні ініційованого скаржником питання зобов`язаний не лише дослідити надані йому матеріали, але й забезпечити особі право на безпосереднє відстоювання своєї позиції під час розгляду справи.

Неприбуття скаржника до суду унеможливило встановлення всіх обставин, які є необхідними для вирішення скарги по суті заявлених вимог, тобто перешкодило виконанню слідчим суддею покладених на нього обов`язків щодо об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Слідчий суддя приймає до уваги, що ч. 2 ст. 307 КПК України визначений вичерпний перелік можливих рішень, винесених за результатами розгляду скарг.

У той же час, вказані рішення можуть бути прийняті виключно за наслідками розгляду скарги, здійснення якого можливе тільки за участі її ініціатора. Викладені вище обставини унеможливлюють розгляд скарги по суті та прийняття рішення в порядку ст. 307 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для залишення скарги ОСОБА_3 на постанову уповноваженої особи (прокурора) Генеральної прокуратури України від 06 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотань № VYH- від 05 липня 2018 року та № VYH- від 04 липня 2018 року, без розгляду.
Водночас, слідчий суддя звертає увагу на те, що прийняття такого рішення утворює найбільш сприятливе для скаржника становище, оскільки в такому випадку останній має право у визначеному порядку повторно звернутись до слідчого судді з метою оскарження бездіяльності слідчого.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 22, 26, 303, 306, 309, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову уповноваженої особи (прокурора) Генеральної прокуратури України від 06 липня 2018 року про відмову у задоволенні клопотань № VYH- від 05 липня 2018 року та № VYH- від 04 липня 2018 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1