Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________ 528/247/15-к
УХВАЛА
Іменем України

07 серпня 2020 р. м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без технічної фіксаціі в залі суду подання провідного інспектора Гребінківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_3 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , засудженого Гребінківським районним судом Полтавської області 26.05.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, -

в с т а н о в и в:

Вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробовуванням строком на 2 роки.

Провідний інспектор Гребінківського РС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_3 звернулася до суду з поданням про скасування звільнення ОСОБА_4 від покарання з випробуванням та направлення його в місця позбавлення волі для відбування покарання, призначеного вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.05.2015 року, в зв`язку з вчиненням ним нового злочину під час іспитового строку.

У судове засідання представник органу пробації не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд подання про вирішення питання про скасування звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначеного судом, без її участі. Подання підтримала, просила задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд подання за його відсутності. Просив у задоволенні подання відмовити.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду.

Відповідно ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів не проводилася, в зв`язку з неявкою учасників процесуальної дії та відсутності відповідних клопотань про застосування технічної фіксації.

Дослідивши особову справу засудженого ОСОБА_4 № 20/2015, суд прийшов до висновку, що в задоволенні подання уповноваженого органу з питань пробації про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 необхідно відмовити, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів особової справи № 20/2015, вироком Гребінківського районного суду Полтавської області від 26 травня 2015 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробовуванням строком на 2 роки(а.о.с. 5-6).

Судом встановлено, що 30.06.2015 Гребінківським РВ КВІ УДДУПВП в Полтавській області було отримано розпорядження (а.о.с.4) та копію вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.05.2015 відносно ОСОБА_4 для виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 КВК України уповноважений орган з питань пробації: веде облік засуджених протягом іспитового строку; роз`яснює засудженим порядок виконання обов`язків, покладених на них судом; здійснює нагляд за засудженими;вживає заходів з припинення порушень судових рішень; організовує першочергові заходи з виявлення засуджених, місцезнаходження яких невідоме; звертається до відповідних правоохоронних органів щодо розшуку засуджених, місцезнаходження яких невідоме; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та Законом України «Про пробацію».

Відповідно до пояснення від 02.07.2015 року засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання з випробуванням, недопущення скоєння нового злочину та порушення громадського порядку, про що власноручно вказав у підписці та особисто написаному поясненні. В даній засудженим підписці вказано, що він зобов`язаний повідомляти інспекцію про зміну місця проживання, з`являтися за викликом до інспекції (а.о.с. 15).

З даних подання слідує, що за час перебування на обліку засуджений ОСОБА_4 характеризується посередньо. Гребінківським ВП ГУНП в Полтавській області стосовно ОСОБА_4 заведена оперативно-розшукова справа. В повідомленні Гребінківської міської ради вказано, що заяв і скарг до міської ради на гр. ОСОБА_4 не надходило. До адміністративної відповідальності не притягувався.

Крім того, в матеріалах особої справи міститься витяг з ЄРДР щодо наявного кримінального провадження за №0001327 стосовно громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по факту вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України (а.о.с.138,140).

Так, відповідно до повідомлення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2019 за №1.24/113/2019, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001327 стосовно громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по факту вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України перебуває на стадії судового розгляду в судді Броварського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 (а.о.с. 196).

Згідно довідки складеної провідним інспектором Гребінківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_3 від 27.07.2020 (а.о.с. 205), то за телефонним повідомленням, кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , яке перебуває на розгляді Броварського міськрайонного суду Київської області не розглянуто, розгляд справи відкладено на 18.08.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Відповідно до ч.2 ст.78 КК України для направлення засудженого для відбування призначеного покарання під час іспитового строку, достатньо невиконання ним хоча б однієї з двох умов: 1) невиконання покладених на нього обов`язків, визначених у ст. 76 КК України або 2) систематичного вчинення правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 166 КВК України у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання. Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

За змістом вищезазначених норм підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням може бути тільки невиконання обов`язків, визначених законом та покладених на засудженого судом, а не будь-яким іншим органом.

Водночас, із копії вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 26.05.2015 року встановлено, що суд звільнивши ОСОБА_4 від покарання з випробовуванням жодних обов`язків, визначених ст. 76 КК України, на нього не поклав.

Натомість покладення на засудженого обов`язків кримінально-виконавчою інспекцією щодо явки до них, а також повідомлення про зміну місця проживання, не тягне за собою скасування звільнення від відбування покарання з випробовуванням за невиконання таких обов`язків.

Доказів наявності інших підстав для скасування звільнення суду не надано.

До того ж, із особової справи засудженого встановлено, що відповідно до ст. 166 КВК України до нього не застосовувалось письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Щодо посилання інспетора відділу пробації на те, що ОСОБА_4 вчинив новий злочин під час іспитового строку, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим під час іспитового строку нового кримінального правопорушення суди мають розцінювати це, як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за правилами ст.ст.70, 71 КК України.

Однак, даючи оцінку наявним в справі доказам, слід заувжити наступне, як зазначалось вище, зі змісту ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України, через використання словосполучень «не вчинить нового злочину» та «виконає покладені на нього обов`язки», випливає, що однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання згідно з цими статтями кримінального закону є не вчинення останнім у період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину. При цьому, констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд у порядку визначеному законом. Доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК та ч. 1 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України (КПК) вважається невинуватою.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже, відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.

Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).

У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Також, вищезазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.

Слід також зазначити, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ суб`єктом посягання на порушення принципу презумпції невинуватості можуть бути не лише суд (судді), але й інші посадові особи та установи. Отже, подання до суду представником уповноваженого органу з питань пробації клопотання про скасування звільнення від покарання з випробуванням з мотивів, наприклад, що в ЄРДР міститься інформація про повідомлення цій особі про підозру у вчиненні нового злочину, може також трактуватися як передчасне висловлювання офіційною особою думки щодо винуватості засудженого у вчиненні нового злочину, а отже, як порушення принципу презумпції невинуватості щодо нього.

При вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку (ст. 539 КПК України), суд має керуватись загальними засадами кримінального провадження, визначеними в ст. 7 КПК України, серед яких презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка кореспондується з положеннями ст.62 Конституції України, за якою ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Комплекс вказаних положень нормативних актів вказує на те, що, загальними засадами кримінального процесу закріплено не тільки презумпцію невинуватості, а й вказано яким саме єдиним джерелом така презумпція може бути спростована вироком, який набрав законної сили.

Наведене кореспондується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11 жовтня 2012 року у справі № 5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних правах ВССУ зазначила, що «в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено ОСОБА_5 за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні ОСОБА_5 від покарання, є безпідставними та свого підтвердження не знайшли».

Вимогами КПК визначено, що вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

В ході розгляду вказаного подання встановлено, що відносно засдуженого ОСОБА_4 обвинувальний вирок не ухвалювався, розгляд справи перебуває на стадії судового розгляду.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає подання недостатньо вмотивованим та обґрунтованим, винесеним без врахування обставин, встановлених в судовому засіданні, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Разом з цим, у разі відмови у задоволенні подання про скасування звільнення від покарання з випробуванням, таке подання може бути направлено повторно, якщо будуть встановлені для цього підстави, визначені ч. 2 ст. 78 КК України, і указані обставини є достатніми для повторного подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ч. 1, 2 ст. 78 КК України, ч. 1 ст. 17, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд.

п о с т а н о в и в :

В задоволенні подання провідного інспектора Гребінківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_3 про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Cуддя ОСОБА_1