Справа № 624/486/18
Провадження № 1-кп/626/11/2021
У Х В А Л А
Іменем України

15 січня 2021 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючогосудді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5 ,

адвоката: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду м.Краснограда, матеріали кримінального провадження №0000017 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Кегичівка Кегичівського району Харківської області, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, має вищу освіту, офіційно не одружений, тимчасово не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2013 та 2015 року народження, раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Красноградського районного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000017 від 07.01.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до обвинувального акту досудовим розслідуванням встановлено, що 06.01.2015 року близько 20:00 год. водій технічно справного автомобіля VOLVO S80 д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на швидкості понад 110 км/год. по автодорозі м.Красноград-смт.Сахновщна-м.Купянск КПП Піски в напрямку із с.Дар Надежда Сахновщинського району Харківської області до с. Андріївка Кегичівського району Харківської області та проїжджаючи повз електроопору № 87, виявив небезпеку для руху, а саме автомобіль VOLKSWAGEN GETTA, який рухався назустріч по зустрічній смузі руху відносно останнього. Своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху, діючи зі злочинною самовпевненістю, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді дорожньо-транспортної пригоди, але легковажно розраховував на їх відвернення, не впевнився в безпечності своїх дій, проявив неуважність, перевищив максимально допустиму швидкість за межами населеного пункту та виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з автомобілем VOLKSWAGEN GETTA, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, згідно висновку комісійної судової транспортно - трасологічної та автотехнічної експертизи №6829/16-52/14092/17-52 від 31.07.2017 року, своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п.10.1, 34.1.1,11.3 ПДР України, де вказано:

- п.п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.п.34.1.1 Вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

- п.п.11.3 на дорогах їх двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

Порушення вказаних вимог правил дорожнього руху України являлось безпосередньою причиною ДТП.

В результаті ДТП пасажир автомобілю VOLKSWAGEN GETTA ОСОБА_5 , 1995 року народження, згідно висновку експерта № 42-КР/15 від 19.03.2015 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої черевної порожнини, субкапсулярний розрив та гематому лівої нирки, макрогематургія, садна на обличчі, які за ступенем тяжкості відповідно до рп.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №6 від 17.01.1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Порушення вище перелічених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , згідно даних висновку комісійної судової транспортно-трасолоічної та автотехнічної експертизи №6829/16-52/14092/17-52 від 31.07.2017 року, знаходяться причинному зв`язку з подією та наслідками, що настали.

Таким чином, згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_7 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_5 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Під час судового розгляду справи по суті, в судовому засіданні 15.01.2021 року від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 надійшло письмове клопотання про закриття даного кримінального провадження відносно ОСОБА_7 та звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, яке повністю було підтримано самим ОСОБА_7 .

В обґрунтування свого клопотання в ньому зазначається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким злочином. Як слідує з п.3) ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину. Таким чином, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.286 КК України, дата скоєння якого є 06.01.2015 року, то з часу його вчинення минуло понад 6 років, а тому збігли встановлені строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити та закрити дане кримінальне провадження, звільнивши його від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому правопорушення.

Крім того, після роз`яснення судом всім учасникам процесу підстав та умов звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а також положень ст.ст.285-288 КПК України, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що добре розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, своє право заперечувати проти цього та проти закриття провадження у справі з цих підстав, чим фактично і беззастережно підтвердив суду свою згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, про що підтвердив це письмово в клопотанні захисника.

При цьому ОСОБА_7 зазначив, що свою вину у даному ДТП не визнає, пояснень по обставинах справи давати не буде, керуючись положеннями статті 63 Конституції України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення даного клопотання та закриття кримінального провадження згідно положень ст.49 КК УКраїни, оскільки вважала його обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти даного клопотання та звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши думку сторін та дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження документи, у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про можливість задоволення даного клопотання, виходячи з наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

01 липня 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», згідно якого кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, наразі є нетяжким злочином, оскільки відповідно до ч.4 ст.12 КК України в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року, нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, є нетяжким злочином.

Як слідує з п. 3) ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту це 06.01.2015 року.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні і розгляду клопотання захисника та обвинуваченого, сплило більше 6 років, тобто закінчився 5-ти річний строк давності, передбачений п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

При цьому в матеріалах кримінального провадження мається постанова слідчого від 23.11.2017 року про зупинення досудового розслідування в зв`язку з оголошенням в розшук підозрюваного ОСОБА_7 (т.2 а.с.97-99).

Однак стороною обвинувачення в судовому засіданні, окрім даної постанови, не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт умисного ухилення від слідства ОСОБА_7 та вчинення органом досудового слідства реальних процесуальних дій щодо його виклику, які стали наслідком оголошення його в розшук.

У зв`язку з чим, відсутні підстави для врахування в перебіг строку давності період перебування ОСОБА_7 у розшуку.

До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Так, ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а ч. 6 цієї статті також визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.05.2019 №639/793/17, відповідно до якого закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК), пов`язує зупинення строків давності лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства. Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови її належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує її в розшук.

Причому підстава для оголошення в розшук під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Для застосування положень ч.2 ст.49 КК у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

В даному випадку надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження, які досліджені судом, не містять належних та допустимих даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства, його обізнаність про те, що стосовно нього проводиться слідство, так як на час оголошення його в розшук він не мав будь-яких застережень чи обмежень, а його процесуальний статус взагалі не визначався, а в установленому законом порядку, був визначений тільки 16.07.2018 року, оскільки його виклик у встановленому КПК України порядку для проведення процесуальних дій не здійснювався до цього моменту.

Проаналізувавши постанову слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку ОСОБА_7 від 23.11.2017 року у сукупності з наданими сторонами доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків.
Як зазначив слідчий у постанові про зупинення досудового розслідування та оголошення розшуку ОСОБА_7 від 23.11.2017 року, ОСОБА_7 22.11.2017 року був повідомлений про підозру за ч.1 ст.286 КК України. Однак в подальшому підозрюваному ОСОБА_7 неодноразово та завчасно повідомлялося про виклик до слідчого, однак повістки не отримує, до слідчого СВ Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області не прибув, про поважні причини свого неприбуття не повідомив. Місце знаходження підозрюваного ОСОБА_7 не встановлено, за місцем мешкання останній відсутній, таким чином слідчий прийшов до висновку, що тим самим останній переховується від органу досудового розслідування(т.2а.с.97-99).

Однак вказану постанову слідчого від 23.11.2017 року суд вважає необґрунтованою, оскільки викладені в ній факти не відповідають об`єктивній істині по справі та долучених і дослідженим доказам по справі.

Так, відомості щодо ДПТ , яка мала місце 06.01.2015 року за участі автомобіля VOLVO S80 д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля VOLKSWAGEN GETTA, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 внесені до внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 07.01.2015 року та за № 000008 від 11.01.2015 року за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, які об`єднані в одне кримінальне провадження №0000017 від 07.01.2015 року(т.3 а.с.1-4, 98-102).

При цьому, судом взагалі не встановлено порушень явки до слідчого ОСОБА_7 , в статусі будь якої процесуальної особи, в тому числі і в якості підозрюваного, оскільки до 16.07.2018 року останній взагалі не мав будь-якого процесуального статусу.

Так, відповідно до обвинувального акту, вказане ДТП мале місце 06.01.2015 року, а перша процесуальна дія з ОСОБА_7 відбулася тільки через 3 роки 6 місяців - 16.07.2018 року, а саме вручення йому підозри. До 16.07.2018 року ОСОБА_7 взагалі жодного разу не допитувався ні в якому статусі(ні свідка, ні потерпілого, ні підозрюваного та ін.), жодних процесуальних дій (огляд місця ДТП, проведення слідчих експериментів та ін.) з останнім також не проводилося, оскільки всі вони відбувалися за відсутності ОСОБА_7 , що підтверджується поясненнями потерпілою, свідка та не заперечується стороною обвинувачення.

Будь-яких даних про виклик ОСОБА_7 для проведення будь-яких слідчих дій чи виклик його до слідчого, в тому числі для допиту в якості свідка чи підозрюваного в матеріалах кримінального провадження, наданих стороною обвинувачення відсутні(жодного виклику, повідомлення чи повістки, окрім повістки в липні 2018 року, не має), не надано таких доказів прокурором і в судовому засіданні.

Вищезазначене спростовує посилання слідчого в постанові про розшук від 23.11.2017 року на те, що підозрюваному ОСОБА_7 неодноразово та завчасно повідомлялося про виклик до слідчого, однак повістки він не отримує, до слідчого СВ Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області не прибув, про поважні причини свого неприбуття не повідомив, місце знаходження підозрюваного ОСОБА_7 не встановлено, що відповідно до цієї постанови і стало підставою для оголошення останнього у розшук.

Окрім цього, взагалі не зрозумілі посилання слідчого в постанові від 23.11.2017 року, яким чином ОСОБА_7 міг неодноразово та завчасно повідомлялося про виклик до слідчого в якості підозрюваного, після повідомлення підозри, оскільки відповідно до матеріалів справи повідомлення про підозру датоване 22.11.2017 року, а постанова про зупинення та розшук винесена наступного ж дня - 23.11.2017 року, тобто яким чином слідчий за 1 робочий день міг неодноразово та завчасно повідомлялося ОСОБА_7 про виклик до себе та відповідно отримати відомості щодо відмови останнього від отримання повісток, сторона обвинувачення не змогла пояснити та надати належні докази цьому. Окрім того, повідомлення про підозру ОСОБА_7 отримав майже через 8 місяців після її винесення, лише 16.07.2018 року.

Відсутність наміру ухилятись від слідства також доводить той факт, що ОСОБА_7 внаслідок ДТП, яка мала місце 06.01.2015 року, отримав серйозні тілесні ушкодження, у вигляді відламкового перелому середньої третини лівої великогомілкової і малогомілкових кісток та в цей же день, тобто 06.01.2015 року був госпіталізований до Кегичівської ЦРЛ та в подальшому проходив тривале лікування в різних лікувальних закладах, саме як громадянин ОСОБА_7 (Кегичівська ЦРЛ, Красноградська ЦРЛ, Клінічний госпіталь в/ч № НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 , Одеська «Міська клінічна лікарня №11», КНП «Міська багатопрофільна лікарня №18 м.Харкова»), що підтверджується відповідними медичними довідками, мав обмеження в пересуванні та не приховував, як своє місце перебування так і свою особу(т.3 а.с.25-46, 127-131).

Також суд приходить до висновку, що посилання слідчого в постанові про розшук від 23.11.2017 року на те, що ОСОБА_7 був повідомлений про підозру за ч.1 ст.286 КК України, саме 22.11.2017 року, не відповідає дійсності.

Так, дійсно в матеріалах справи мається повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_7 від 22.11.2017 року, яке він особисто отримав тільки 16.07.2018 року про що офіційно був ознайомлений під розпис. При цьому, до посилання на те, що вказану підозру 22.11.2017 року отримала інша особа, начебто член сім`ї, суд ставить під сумнів, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження спорідненості особи, яка його отримала та самого ОСОБА_7 , в матеріалах справи не мається і стороною обвинувачення не доведено(т.3 а.с.122-125).

Судовим розглядом встановлено, що підзахисний ОСОБА_7 особисто отримав єдину повістку на виклик до слідчого СВ Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП України Харківської області 04.07.2018 року та з`явився за викликом до Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП України Харківської області(т.2 а.с.116), і з`явився до слідчого 16.07.2018 року в день, коли постановою слідчого Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУНП України Харківської області досудове слідство було відновлено, в цей же день 16.07.2018 року ОСОБА_7 , було оголошено підозру від 22.11.2017 року у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Жодних інших повідомлень, викликів чи повісток для виклику до слідчого ОСОБА_7 до липня 2018 року останньому не направлялося, жодної процесуальної дії за його участі також до 16.07.2018 року з ним також не проводилось, оскільки в матеріалах справи такі дані відсутні і не надано їх стороною обвинувачення. Таким чином до 16.07.2018 року ОСОБА_7 взагалі не був обізнаний про те, що стосовно нього взагалі проводиться слідство, оскільки в такому випадку давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.05.2019 №639/793/17 та постанові цього ж суду від 19.03.2015 № 5-1кс15.

Таким чином стороною обвинувачення в судовому засіданні, не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт умисного ухилення від слідства ОСОБА_7 та вчинення органом досудового слідства реальних процесуальних дій щодо його виклику, які стали наслідком оголошення його в розшук, а також взагалі його обізнаність про те, що стосовно нього взагалі проводиться слідство.

У зв`язку з чим, відсутні підстави для врахування в перебіг строку давності період перебування ОСОБА_7 у розшуку.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Від явки до органів слідства, прокурора та суду він не ухилявся та не переховався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався.

У правовому висновку, сформульованому у Постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа № 462/2762/14, провадження № 51-1241км18), зазначається, що за змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з вищевикладеного, за змістом статей 284-288КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах, що повністю наявні в даній ситуації при розгляді заявленого клопотання.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з огляду на те, що злочин за яким обвинувачується останній є злочином невеликої тяжкості, та з моменту скоєння злочину минуло більше п`яти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, з урахуванням вищевикладеного не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання захисника та обвинуваченого про його звільнення її від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак слід задовольнити клопотання захисника та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Питання щодо речових доказів по справі, суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

Згідно викладеного, керуючись ст.ст.128, 284-288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження №0000017 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07.01.2015 року закрити.
Речові докази по справі:
-автомобіль VOLKSWAGEN GETTA, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_8 та переданий останньому на зберігання під розписку залишити у власності його власника;

-автомобіль VOLVO S80 державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 та переданий останній на зберігання під розписку залишити у власності її власника;

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя