ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2048/20 Справа № 173/858/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 05 лютого 2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року щодо
ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, фактично проживаючої без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,
обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.02.2020, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком, призначено остаточне покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк на 4 роки.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 приблизно 24 січня 2019 року близько 02.30 години, знаходячись в місті Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області маючи умисел, спрямований на таємне викрадення майна з території домоволодіння, яке належить потерпілій ОСОБА_9 та розташоване за адресою буд. АДРЕСА_2 у вказаному вище населеному пункті, через не зачинену хвіртку пройшла на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де підійшла до будинку та за допомогою фізичної сили рук витягла скло з дерев`яної рами вікна, після чого через утворений отвір проникла всередину вказаного будинку, звідки таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення забрала і тим самим викрала мікрохвильову піч марки «LG» модель МS-1724W вартістю 1075 гривень, яку через вікно витягла з будинку та разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, спричинив ОСОБА_9 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 48 від 21 березня 2019 р. матеріальний збиток на суму 1075 гривень, у цінах, які діють на момент вчинення кримінального правопорушення.
Окрім того обвинувачена ОСОБА_5 22 лютого 2019 року, близько 01.30 години, знаходячись в місті Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області прийшла на територію домоволодіння АДРЕСА_3 у вказаному населеному пункті, де проживає її сусідка ОСОБА_10 , з метою набрати води. Перебуваючи на території вказаного домоволодіння, користуючись тим, що ОСОБА_10 не спостерігає за її діями, внаслідок раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_10 , ОСОБА_5 підійшла до будинку та через незачинені двері зайшла у приміщення веранди, звідки таємно, умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення забрала і тим самим викрала велосипед «Мінськ», вартістю 1500 гривень, який викотила з території вказаного домоволодіння та разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, спричинив ОСОБА_10 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 43 від 14 березня 2019 р. матеріальний збиток на суму 1500 гривень, у цінах, які діють на момент вчинення кримінального правопорушення.
Окрім того обвинувачена ОСОБА_5 09 березня 2019 року близько 18.30 години, знаходячись на АДРЕСА_1 побачила на паркані домоволодіння АДРЕСА_4 , які сушилися. Керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення вищевказаних килимів, які належать потерпілій ОСОБА_11 , ОСОБА_5 користуючись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, зі сторони вулиці Вишнева підійшла до паркану домоволодіння АДРЕСА_4 , з якого умисно, таємно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення забрала і тим самим викрала килим червоного кольору розміром 2,9 м.1,9 м. метра вартістю 850 гривень, килим червоного кольору розміром 1,6 м 0,9 м. вартістю 300 гривень, та разом з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, спричинив ОСОБА_11 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №43 від 18 березня 2019 р. матеріальний збиток на загальну суму 1150 гривень, у цінах, які діють на момент вчинення кримінального правопорушення.
Окрім того обвинувачена ОСОБА_5 , 13 березня 2019 року близько 10 години, знаходячись поблизу будинку № 47 по вул. Привокзальна, м. Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, реалізовуючи свій умисел, спрямований на незаконне придбання наркотичного засобу опій ацетильований для особистого вживання без мети збуту, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій, розуміючи, що таким чином здійснює незаконне придбання наркотичного засобу, знайшла на землі біля паркану і тим самим незаконно, без мети збуту, повторно, придбала медичний шприц з наркотичним засобом опій ацетильований, який поклала у зовнішню кишеню куртки, в яку була одягнута, та зберігала при собі до 11 год. 20 хв. 13 березня 2019 року, коли на Привокзальній площі м. Верхівцеве, була зупинена працівниками поліції за куріння тютюнових виробів у заборонених місцях та при складанні на неї адміністративного протоколу добровільно видала працівникам поліції медичний шприц ємністю 2мл. з рідиною коричневого кольору.
Згідно висновку експерта 1/8.6/970 від 22.03.2019 рідина коричневого кольору, яка знаходиться у медичному шприці, ємністю 2 мл., вилучена 13.03.2019 року у ОСОБА_5 , зупиненої на Привокзальній площі м Верхівцеве Верхньодніпровського району Дніпропетровської області містить особливо безпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - опій ацетильований. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину становить 0,0442 г.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачена не погоджується із вироком суду першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, обвинувачена вказує, що суд належним чином не врахував те, що потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 претензій матеріального чи морального характеру до неї не мають та цивільні позови не заявляли, та це свідчить, що її дії не завдали значної шкоди в силу малозначності й відсутності суттєвих негативних наслідків. Разом з цим, обвинувачена вказує, що суд, призначаючи їй покарання безпідставно не визнав як обставину, що пом`якшує покарання - вчинення злочину внаслідокк тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. До того ж, вказує, що суд ненадав належної оцінки тим обставинам, що вона є матір`ю одиначкою, має на утриманні трьої неповнолітніх дітей, один із яких є тяжко хворим та потребує постійного догляду.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам, а також вказані обставини не оспорюються і в апеляційній скарзі, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченої про невідповідність призначеного покарання її особі та ступеню тяжкості вчинених нею злочинів внаслідок суворості, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі "Скоппола проти Італії" від 17.09.2009 зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. У справі "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 та "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005, суд зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним", а у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16.10.2008 суд встановив, що "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Матеріалами провадження підтверджено, що призначене обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих їй злочинів, в повному обсязі відповідає наведеним вище нормам закону.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд врахував обставини та ступінь тяжкості вчиненних нею злочинів, особу обвинуваченої, яка раніше судима, характеризується негативно.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про неможливість застосування у провадженні положень ст.ст. 69, 75 КК України та необхідність призначення покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих злочинів з його реальним відбуванням, з визначенням остаточного покарання із застосуванням положень ч. 1, 4 ст. 70 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
В силу ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_5 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованих їй злочинів, з реальним його відбуттям та визначення остаточного покарання із застосуванням положень ч.ч. 1, 4, ст. 70 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, тому підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у наслідок суворості або внаслідок м`якості у суду не має.
Доводи скарги обвинуваченої про те, що суд не в повній мірі врахував тих обставин, що вона має трьох неповнолітніх дітей, один із яких тяжко хворий та потребує постйного догляду, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено апеляційним судом, обвинувачену було позбавлено бтьківських прав, після чого дітей передано під опіку ОСОБА_13 , чого і не заперечувала сама обвинувачена в судовому засіданні апеляційного суду.
Твердження обвинуваченоваї щодо неврахування судом обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України є такою, що пом`якшує покарання, а саме вчинення злочину внаслідок збігу важких особистих, сімейних чи інших обставин, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки такої обставини не було встановлено ані органом досудового розслідування, ані судом першої інстанції, та такі обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду провадження судом апеляційної інстанції.
Необгрунтованим є також посилання обвинуваченої на те, що вчиненні нею злочини, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, слід вважати малозначними, через відсутність з боку потерпілих претензій матеріального характеру та заявлених до неї цивільних позовів.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України, не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Як видно із матеріалів провадження, потерпілим ОСОБА_9 було заподіянно матерільну шкоду на суму 1075 грн., ОСОБА_10 - 1500 грн. та ОСОБА_14 - 1150, яка не може бути визнано малозначною у розумінні ч. 2 ст. 11 КК України.
Отже, призначене судом покарання ОСОБА_5 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, оскільки, на переконання колегії суддів, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченої положень ст.ст. 69, 75 КК України, не убачається.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_5 з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі, та вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим вирок необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4