ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/192/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді : ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження №0000954за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17.12.2020 року про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.
В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК Українипродовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 17.12.2020 року строком на 60 діб

Не погоджуючись судовим рішенням обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та змінити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід на особисте зобов`язання. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що ОСОБА_6 знаходиться під вартою досить тривалий час (з 17.04.2017 року), а тому повинен бути звільнений з-під варти, оскільки пройшло 18 місяців, передбачених КПК України. Також, просить закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 . На підставі ст.284 від 11.01.2019, розділ ІІІ, глава 24, мотивуючи тим, що не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні злочину. Крім того вказує, що судове провадження про продовження його ув`язнення проводиться без участі потерпілого та свідка, що є підставою для скасування рішення. Вимоги також мотивує тим, що забезпечений особистим житлом, що може бути забезпечений роботою, яку йому надасть двоюрідний брат ПП ОСОБА_7 . Просить суд скасувати ухвалу Херсонського міського суду від 17.12.2020, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов6язання, провадження у справі закрити.
Інші учасники судового провадження ухвалу про продовження строку запобіжного заходу не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
14.01.2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою».

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст.392 КПК України - ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому КПК України (доповнено згідно із Законом №1027-IX від 02.12.2020).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0000954постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, знаходячись на волі може переховуватися від суду та зашкодити встановленню об`єктивної істини по справі.
Колегія суддів апеляційної інстанції при апеляційному розгляді враховує приписи ч. 1 ст.370 КПК України, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, враховує обставини індивідуального характеру, перелік яких передбачений ст. 178 КПК України, для оцінки ризиків, які можуть служити разом з підставами, визначеними ст. 177 КПК України, загальною підставою для продовження терміну утримання під вартою, бере до уваги, що тримання під вартою може бути застосовано тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини та ст. 29 Конституції України (ніхто не може триматися під вартою інакше, як на підставах та в порядку, встановленому законом).

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 22.11.2017 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Строк дій запобіжного заходу періодично продовжувався ухвалами слідчих суддів, суду.
Востаннє строк продовжено з 17.12.2020 строком на 60 днів.
Колегія суддів вважає, що вимоги закону судом першої інстанції дотримані, з висновком суду про продовження строку запобіжного заходу триманні під вартою ОСОБА_6 погоджується суд апеляційної інстанції.
Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження №0000954, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України. Характер інкримінованого кримінального правопорушення, пов`язаного із нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного.
Вбачається, що хоча ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України є таким, що не має судимості, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не має роботи та сім`ї.
Перелічені відомості вагомо свідчать про продовження існування ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків, переховування від органів досудового слідства та суду, а тому суд першої інстанції обґрунтовано врахував вказані обставини приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , оскільки метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, яка би в повній мірі забезпечила запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Запобіжні заходи (як заходи кримінального провадження) у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

З матеріалів провадження вбачається, що прокурором було визначено ризики, які на думку сторони обвинувачення продовжують існувати та станом на час розгляду кримінального провадження не зменшилися, навів прокурор і доводи в обґрунтування заявленого клопотання. Зі змісту ухвали від 17.12.2020 року встановлено, що судом встановлено продовження існування ризиків та наведено мотиви, з яких виходив суд при вирішенні питання про доцільність продовження тримання під вартою.

Твердження апелянта щодо тривалого перебування під вартою, суд до уваги не приймає, оскільки тривалість тримання обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу.

Слід наголосити, що у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»)

Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду колегія суду бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття провадження у справі, обґрунтованість його обвинувачення у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на цій стадії судом не перевіряється, обґрунтованість підозри у вчиненні злочину оцінювалась слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, а оцінка доказів по суті висунутого обвинувачення відбувається у визначеному КПК порядку після їх дослідження в нарадчій кімнаті при постановленні вироку. На вказаному етапі провадження суд має оцінити наявність ризиків та доцільність застосування або продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу, тому доводи апеляційної скарги про недоведеність обвинувачення належними доказами, колегія суддів до уваги не приймає.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну відносно нього запобіжного заходу на особисте зобов`язання спростовуються матеріалами провадження.
Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого триває, питання про доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено. Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України (розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм), санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого (забезпечення особистим житлом та роботою) чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися та йому можливо обрати запобіжний захід особисте зобов`язання, апелянт не надав.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також недоведеність наявності у нього міцних соціальних зв`язків, свідчить про правильність висновків суду про продовження існування на цій стадії кримінального провадження ризиків, які не зменшилися та які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , під час апеляційного розгляду не встановлено, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Також не встановлено об`єктивних даних, які б вказували на неможливість утримання обвинуваченого під вартою, а тому враховуючи вимоги ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17.12.2020 року залишити без зміни, подану апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 грудня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.12.2020 року строком на 60 діб у кримінальному провадженні №0000954за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4