ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа№639/6878/19-к Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/675/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: Закон України «Про амністію у 2016 році»

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- засудженого ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8 ,

- перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції матеріали провадження №11-кп/818/675/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джалілабад Азейбарджан, громадянина Азейбарджана, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без реєстрації та постійного місяця проживання на території України, раніше судимого:

- 02.04.2018 року Київським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.121 КК України на 5 років позбавлення волі,-

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 , не підпадає під дію жодної зі статей Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року засуджений до позбавлення волі за ч.1 ст.121 КК України, тобто за злочин, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, поєднаним з насильством, небезпечним для життя і здоров`я. За суб`єктивною стороною вказаний злочин є умисним, що виключає можливість застосування до нього статей 1, 3, 5, 7, 8 Закону України «Про амністію у 2016 році». При цьому, суд зазначив, що ОСОБА_7 не є суб`єктом, передбаченим статтями 2, 6 цього Закону, оскільки на день набрання чинності Законом №1810-VIII не відбув половини призначеного строку основного покарання.

В апеляційній скарзі захисник посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що суд не прийняв до уваги сукупності вимог ст.ст.4, 13, 15 Закону України «Про амністію у 2016 року», а керувався лише ст.1 цього Закону, яка на думку захисника, не відповідає ст.ст.3, 8, 58 Конституції України. На думку захисника ОСОБА_7 підпадає під дію ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки ОСОБА_7 вчинив злочин до набрання цим Законом чинності та відбув більше половини покарання. Наголосив, що ОСОБА_7 має на утримані малолітню дитину, батьків, та дуже поганий стан здоров`я. Указав, що відповідно до медичної документації ОСОБА_7 фактично є інвалідом, але інвалідність оформити він позбавлений можливості, оскільки не є громадянином України. Просить ухвалу суду скасувати, застосувати до ОСОБА_7 . Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від подальшого відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;

б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту");

е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року за ч.1 ст.121 КК України, на 5 років позбавлення волі.

Згідно ст.12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, відноситься до тяжких злочинів, а тому підстави для застосування ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» відсутні.

Доводи захисника про те, що зазначена норма зазначеного Закону суперечить вимогам Конституції України, є безпідставним, оскільки невідповідність Законів України вимогам Конституції встановлюється лише рішенням Конституційного Суду України.

Крім того, відповідно до ст.4 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Закон України «Про амністію у 2016 році» набув чинності 07 вересня 2017 року.

Згідно матеріалів кримінального провадження вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року, встановлено початок строку відбування покарання з 02 квітня 2018 року та зараховано ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08.05.2017 року по 02.04.2018 року.

Ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 року та Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2018 року зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 08.05.2017 року по 24.05.2018 року до строку покарання, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015р.), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, на момент набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», а саме 07 вересня 2017 року, ОСОБА_7 відбув 7 місяців 28 днів, тобто фактично відбув менше половини призначеного йому за вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на стан здоров`я засудженого, як на підставу застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» є необґрунтованим. ОСОБА_7 засуджений і відбуває покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2018 року, за вчинення тяжкого умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що унеможливлює застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році».

Клопотання захисника про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ч.2 ст.84 КК України, задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно ч.5 ст.154 КВК України подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого. У поданні вказуються дані, які характеризують поведінку засудженого під час відбування покарання.

Зі змісту цих вимог закону слідує, що питання про звільнення засуджених від відбування покарання на підставі ст.84 КК України, вирішується судом першої інстанції за поданням начальника органу або установи виконання покарань, яке передається разом з висновком лікарської комісії.

На даний час матеріали провадження не містять, як відповідного подання начальника органу або установи виконання покарань, так і висновку лікарської комісії установи виконання покарання про наявність у ОСОБА_7 тяжкого захворювання, яке перешкоджає подальшому відбуванню покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити засудженому та захиснику, що вони наділені правом ініціювати клопотання до адміністрації установи виконання покарання про проведення засідання лікарської комісії з приводу стану здоров`я ОСОБА_7 з метою подальшого вирішення питання щодо можливості звільнення від подальшого відбування покарання.

Таким чином, підстави для зміни ухвали суду за доводами апеляційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: