Дата документу 13.07.2020 Справа № 311/3532/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/1306/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/3532/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_7 (дистанційно)

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Василівським районним судом Запорізької області, ДУ «Вільнянська УВП № 11», матеріали оскарження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оус Івдельського району Свердловської області Росія, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 09 серпня 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу та задоволено клопотання прокурора і продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 серпня 2020 року включно.
Мотивуючи таке рішення, суд, зокрема послався на те, що обвинуваченому слід продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з врахуванням наявності ризиків, які наявні на час розгляду справи судом, що підтверджують матеріали кримінального провадження, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання за вчинене, незаконно впливати на свідків, а також з метою запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, при цьому, будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не надано.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить переглянути щодо нього ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року, посилаючись на її незаконність, та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку зі станом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 8 та 9 ч. 1 ст. 194 КПК України. Апелянт, посилаючись на те, що всі ухвали суду містять однакові підстави тримання ОСОБА_7 , який вважається особою раніше не судимою, під вартою протягом всякого періоду знаходження провадження в суді, наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, які, на думку захисника, полягають у відсутності в обвинуваченого будь-яких порушень обов`язків як підозрюваного, обвинуваченого, закордонних паспортів, бажання ухилятися, переховуватись від суду, при цьому, мати обвинуваченого виявила бажання надати свій будинок для виконання цілодобового домашнього арешту, вважає, що заявлені прокурором у клопотанні та встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами, як і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить таких висновків.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів оскарження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
11 червня 2020 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на те, що на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 буде мати можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 серпня 2020 року включно.
Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу із зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_7 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає до 15 років позбавлення волі.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що ОСОБА_7 , за версією сторони обвинувачення, являється замовником умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, може продовжувати злочинну діяльність або перешкоджати правосуддю, та враховуючи ту обставину, що стороною захисту не надано доказів, які б свідчили про істотне зменшення на цей час зазначених ризиків, а також те, що у даному кримінальному провадженні в суді першої інстанції до спливу продовженого строку тримання під вартою навіть не проведено підготовче судове засідання, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.
Так, посилання захисника на те, що суд першої інстанції не врахував того, що на даний час всі ухвали суду містять однакові підстави тримання ОСОБА_7 , який вважається особою раніше не судимою, під вартою протягом всякого періоду знаходження провадження в суді, наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, які, на думку захисника, полягають у відсутності в обвинуваченого будь-яких порушень обов`язків як підозрюваного, обвинуваченого, закордонних паспортів, бажання ухилятися, переховуватись від суду, при цьому, вважає, що заявлені прокурором у клопотанні та встановлені судом ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не підтверджені жодними доказами, є, на думку колегії суддів, безпідставними, оскільки, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що останній, не дивлячись на те, що судимості погашені в порядку ст. 89 КК України, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі і за вчинення тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, отже, за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, впливати на свідків у цьому провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не можуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків.
Що стосується тверджень обвинуваченого про погіршення його стану здоров`я, то матеріали судового провадження не містять даних, які б вказували на суттєве його погіршення та неможливість утримання ОСОБА_7 під вартою у зв`язку з цим.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою колегія суддів не встановила.
Не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні й доводи апеляційної скарги захисника про те, що мати обвинуваченого виявила бажання надати свій будинок для виконання цілодобового домашнього арешту.

Отже, рішення суду про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно з нормами кримінального процесуального закону, з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисника та обвинуваченого, про які йдеться в поданих ними апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим доходить висновку про залишення поданих апеляційних скарг без задоволення, а ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою до 09 серпня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: