Номер провадження: 11-кп/813/1675/20
Номер справи місцевого суду: 499/1148/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.06.2020 р. в рамках розгляду кримінального провадження №0000073, внесеного до ЄРДР 08.03.2018 року, якою відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Руська Слобідка Іванівського району Одеської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора ОСОБА_7 та відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України в рамках кримінального провадження №0000073, внесеного до ЄРДР 08.03.2018 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.08.2020 року.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зазначив, що існує ймовірність ухилення обвинуваченого від суду та не виконання його процесуальних рішень, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_9 носить суспільно-небезпечний характер та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого є виправданим законом, так як цього вимагає справжній інтерес суспільства.

Також, суд вважає, що раніше встановлені судом фактори, пов`язані зі способом життя обвинуваченого, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками з огляду на норми ч. 5 ст. 176 КПК України є недостатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявному ризику.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 зазначив, що вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне:
- по даному кримінальному провадженні допитані свідки та експерт, дослідженні відеозаписи, письмові та речові докази, допитані обвинувачені, тобто ймовірні ризики впливу обвинуваченого на свідків, у будь-який спосіб перешкоджання розгляду даного кримінального провадження відсутні;
- прокурором в порушення вимог ч. 3 ст. 184 КК України, було надано до суду лише письмове клопотання без додавання жодного доказу, тобто клопотання прокурора необґрунтоване та формальне;
- пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення необґрунтоване, що підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами;
- прокурор при розгляді клопотання не довів наявність жодних підстав вважати, що існують ризики, що обвинувачений буде переховуватись від суду з метою ухилення від явки до суду, ухилятись від виконання своїх процесуальних обов`язків чи рішень суду;
- після настання події кримінального правопорушення 08.03.2018 року, ОСОБА_9 було затримано того ж дня, за місцем його постійного проживання, будь-яких дій щодо переховування від органів досудового розслідування чи суду, або невиконання законних вимог чи судових рішень ОСОБА_9 не вчиняв;
- ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується сусідами за місцем постійного проживання, має сім`ю, чотирьох дітей, двоє з яких малолітні, матір похилого віку.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт строком на 2 місяці.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.06.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Роздільнянському районному суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000073, внесене до ЄРДР 08.03.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.06.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, який скоєний умисно, в стані алкогольного сп`яніння, з метою спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, що призвели до загибелі особи, а також можливої міри покарання, яка може йому бути призначена у разі визнання його винним (у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, обвинувачений може вчиняти влив на потерпілого або свідків з метою зміни ними показань.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Доводи захисника в апеляційній скарзі, що вже допитані свідки та експерт не спростовують продовження існування ризиків, які передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, обвинувачений може вчиняти влив на потерпілого.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_8 з приводу того, що обвинувачений має на утриманні чотирьох дітей, двоє з яких малолітні, матір похилого віку матеріалами апеляційної скарги, матеріалами справи не підтверджено. Крім того, на час скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_9 не працевлаштований, тому необґрунтовані доводи захисника щодо можливості утримання обвинуваченим дітей та непрацездатної матері.

Колегія суддів вважає, що вказані ризики обґрунтовані під час розгляду клопотання прокурора, в тому числі тим, що ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що в подальшому призвело до смерті людини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ризик переховування обвинуваченого від суду є таким, що продовжує існувати.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_9 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні апеляційного суду, ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області було продовжено запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строком до 05.10.2020 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 залишенню без змін.

З приводу доводів захисника ОСОБА_8 щодо тривалого розгляду обвинувального акту прокурором зазначено, що саме за ініціативами обвинувачених протягом судового розгляду кримінального провадження змінено вже чотири склади суду та за їх клопотаннями судових розгляд кожного разу розпочинається з початку, що і є основною причиною тяганини у судовому розгляді.

Одночасно, апеляційний суд вважає за необхідне звернути все таки звернути увагу суду першої інстанції на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст. ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , пояснень захисника, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений тримається під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченогоОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.06.2020 р., якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.08.2020 р. залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції вжити необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4