Ухвала
іменем України
10 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 144/551/19

провадження № 51-4259 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня 2020 року.
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 листопада

2019 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного судувід 10 червня 2020 року, ОСОБА_4 засуджено зач. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у незаконному проникненні до житла особи

за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 25 листопада 2018 року близько 22:00 ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, просунувши руку у вікно біля вхідних дверей і обернувши залишений зсередини ключ, відчинив вхідні двері та проник дожитлового будинку АДРЕСА_1 , де був помічений власницею будинку ОСОБА_5 , після чого втік.
Також 21 березня 2019 року близько 23:00 ОСОБА_4 ,перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вирвав вхідні двері та проник до житлового будинку АДРЕСА_1 , де був помічений власницею будинку ОСОБА_6 , після чого втік.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності юридичної оцінки вчинених діянь, порушує питання про зміну судових рішень через суворість призначеного йому покарання, та просить звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК. На думку засудженого, при призначенні йому покарання судами не враховано щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, усунення заподіяної шкоди потерпілим. Вказує на безпідставність врахування обставини, яка обтяжує покарання, наявність судимості.
Мотиви Суду
Відповідно до приписів статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.
Як убачається з копії вироку, призначаючи ОСОБА_4 захід примусу, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який раніше судимий, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, обставину, яка обтяжують покарання, рецидив злочинів,а такожпозицію потерпілих про ОСОБА_7 суворого покарання, дійшов умотивованого висновку про неможливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства.
Разом із цим, місцевий суд, узявши до уваги обставини, що пом`якшують покарання щире каяття засудженого та активне сприяння у встановленні обставин справи,призначив ОСОБА_4 хоча й найсуворіше за видом покарання, однакне вмаксимальному розмірі передбаченому санкцією ч. 1 ст. 162 КК. Правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає.

Крім того, як видно з копії оспорюваної ухвали, аналогічні за змістом доводи

ОСОБА_4 були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Цей суд належним чином розглянув їх і, визнавши неспроможними, відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши переконливе обґрунтування та підстави прийнятого рішення.

Усупереч посиланням у касаційній скарзі постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення не суперечать вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та не викликають сумнівів у їх правильності, а посилання скаржника на надмірну суворість покаранняпри його призначенніє неспроможними.
Твердження засудженого, що судом безпідставно враховано як обставину, що обтяжує покарання наявність судимості, не відповідають дійсності. Як убачається з копії вироку, судом першої інстанції враховано тільки одну обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів. Усі інші обставини є такими, що характеризують особу ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 10 червня

2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_8 ОСОБА_3