ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 552/4971/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2448/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавського області від 10 березня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавського області від 10 березня 2020 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 08 травня 2020 року включно, без визначення суми застави.

Вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні, що відповідно до матеріалів провадження, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відносяться до особливо тяжких та тяжкого та злочинів проти власності та проти авторитету державної влади, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 15 років позбавлення волі, а ОСОБА_8 відводиться роль організатора злочинної групи, яка була створена для заволодіння майном громадян. Згідно з обвинувальним актом обвинувачений особисто підбирав учасників групи, підшукував об`єкти посягань, розробляв план вчинення злочинів, доставляв учасників групи до місць вчинення злочинів, особисто керував членами групи, а також приймав участь у безпосередньому вчиненні злочинів наносив тілесні ушкодження, погрожував потерпілим фізичною розправою. Внаслідок інкримінованих обвинуваченому дій потерпілим була завдана шкода здоров`ю, а також матеріальна шкода.
Крім того, судом також зазначено, що у даному кримінальному провадженні є суспільний інтерес,ОСОБА_8 майже три роки перебував у розшуку, при цьому обвинувачений до затримання не працював, підприємницьку діяльність припинив, на утриманні неповнолітніх дітей не має, обвинувачений зазначає три адреси місця свого проживання. А дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме довідка-характеристика, складена та датована 11.04.2016 року, що є неактуальною на час розгляду справи.
Також в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що суд вбачає існування ризику впливу на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого, оскільки на даний час по кримінальній справі здійснюється підготовче провадження, всі свідки та потерпілі по справі не допитані, а тому з метою отримати покази свідків на свою користь, обвинувачений може вдатися до дій пов`язаних з тиском на них.

Не погодившись з ухвалою Котелевського районного суду Полтавського області від 10 березня 2020 року, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити йому запобіжний захід з триманням під вартою на домашній арешт.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, обвинувачений зазначає, що його безпідставно було оголошено у розшук, оскільки він не переховувався від органів досудового розслідування чи суду; за весь період часу перебування на волі, будь-якого впливу на свідків та потерпілих не здійснював; доказів на підтвердження того, що він буде перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, немає.
Апелянт також вказує, що він раніше не судимий, одружений, має сім`ю та постійне місце мешкання, працював приватним підприємцем, за місцем мешкання характеризується позитивно, потребує постійного кваліфікованого медичного догляду у зв`язку з незадовільним станом здоров`я.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.355, ч.4, ст.189, ч.ч.3, 4 ст.187 КК України, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі за ч. 4 ст.187 КК України, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років із конфіскацією майна, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Окрім цього, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, а також суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, які містяться в матеріалах судового провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні декількох особливо тяжких злочинів проти власності та тяжкого злочину проти авторитету державної влади, які були скоєнні організованою групою, організатором якої, згідно пред`явленого обвинувачення, бувОСОБА_8 , із погрозою вбивства чи заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, поєднаних з насильством, небезпечним для життя або здоров`я, на думку колегії суддів, внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційні доводи обвинуваченого про те, що він не знав, що перебував у розшуку, та не мав наміру переховуватися від органів досудового розслідування, на думку колегія суддів, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та фактичні обставини їх скоєння, а саме активну рольОСОБА_8 у складі організованої групи, яка була створена для заволодіння майном громадян, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо підвищеної суспільної небезпеки скоєних злочинів, оскільки діяльність організованих злочинних груп створює загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом, а тому, на переконання суду, на даний час продовжують існувати ризики, які були встановленні судом при обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.
З огляду на викладене, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Щодо апеляційних доводів ОСОБА_8 про необхідністю зміни запобіжного заходу з тієї підстави, що він має поганий стан здоров`я, колегія суддів також вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються відомостями матеріалів судового провадження, а також стороною захисту не надано відповідних даних щодо неможливості перебування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства.
Крім того, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами про необхідністю зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який з тих підстав, що він раніше не судимий, одружений, має постійне місце мешкання, працював приватним підприємцем, за місцем мешкання характеризується позитивно, у зв`язку з тим, що ці доводи в будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу не минули та продовжують існувати на даний час
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Котелевського районного суду Полтавського області від 10 березня 2020 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді