Справа № 309/734/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/1082/20 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 04. 11. 2020.
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт та задоволено клопотання прокурора і продовжено строк тримання під вартою до 10. 01. 2021, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Із матеріалів контрольного провадження вбачається, що кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000280 від 16. 03. 2020 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, знаходиться в провадженні Хустського районного суду Закарпатської області.
В ухвалі суду суддя вказав на те, що у зв`язку зі спливом 11. 11. 2020 строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд зобов`язаний розглянути питання щодо доцільності продовження тримання його під вартою. Застосовуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходив з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також взяв до уваги те, що підстави, за яких судом було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали, докази в судовому засіданні не перевірені в повному обсязі. Обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. А тому суд дійшов до висновку про продовження строку запобіжного заходу та необхідності відмови у задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та необрунтованою. Зазначає, що ОСОБА_5 не має наміру переховувати від суду, оскільки має постійне місце проживання, де проживає разом з цивільною дружиною, на утриманні має трьох

-2-

малолітніх дітей. Також захисник стверджує про відсутність ризику незаконного впливу на потерпілого, оскільки такий помер, більш того, в матеріалах справи міститься заява матері потерпілого, про відсутність претензій до обвинуваченого. Продовження існування інших зазначених в ухвалі суду ризиків жодним доказом не підтверджено. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали контрольного провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував те, що обставини, які були підставою для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

-3-

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу обґрунтовано врахував те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину повторно.
Тому, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, виходячи з повторності кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, за яке йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, з метою уникнення покарання, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до належного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується й апеляційний суд, вважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів зазначає, що обґрунтованість чи необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підлягає з`ясуванню в ході судового розгляду кримінального провадження, однак, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та покарання, яке передбачено за його вчинення, а також дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати про наявність вищевказаних ризиків, запобіганню яких, на переконання апеляційного суду, буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як такі, що будь-яким чином не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, апеляційний суд з врахуванням наведеного вище, відхиляє і доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах справи міститься заява від матері потерпілого про відсутність претензій до обвинуваченого.
Посилання захисника на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, проживає з батьками та цивільною дружиною, на утриманні має троє малолітніх дітей, - апеляційний суд визнає такими, що не спростовують можливості настання встановлених у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в свою чергу не дають підстав для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Крім того вказані обставини жодними доказами не підтверджені.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що прийшовши до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано не визначив йому розмір застави. Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд також враховує вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 обвинувачується повторно у вчиненому злочині.
На будь-які інші факти у підтвердження доводів про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, в апеляційній скарзі захисника не вказується, і на такі сторона захисту не посилалася в ході розгляду апеляційної скарги.

-4-

Апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , й у свою чергу, відхиляє і доводи апеляційної скарги про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, вважаючи, що як домашній арешт, так і інші більш м`які запобіжні заходи не будуть достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання встановленим ризикам.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті судового рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не посилалась.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 04. 11. 2020, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10. 01. 2021 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :