ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/820/20 Справа № 192/320/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2019 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, пенсіонера,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді восьми років позбавлення волі.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 02 січня 2018 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , взявши з собою із дому вогнепальну зброю, двоствольну гладкоствольну мисливську рушницю 16 калібру моделі «БМ» № НОМЕР_1 , 1960 року випуску виробництва Тульського збройового заводу, яка придатна для пострілу з лівого ствола, внаслідок несправності ударного (спускового) механізму правого ствола, прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, реалізуючи свій злочинний умисел, умисно здійснив один неприцільний постріл з вищевказаної рушниці в область грудної клітини тулубу ОСОБА_10 (в область серця), чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 , тілесні ушкодження у вигляді дробового, сліпого поранення грудної клітини з ушкодженням кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів (ушкодженням правої та лівої легені, діафрагми, 5 ребра та тіл грудних хребців ліворуч, руйнування серця), які є прижиттєві, розділенню не підлягають та у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню, є небезпечними для життя в момент їх утворення, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть потерпілого ОСОБА_10 , та які перебувають у причинному зв`язку з її настанням. Після чого, ОСОБА_11 із зброєю в руках покинув подвір`я ОСОБА_10 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про неповноту судового розгляду, що суд вирішив долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК, проте вони судом не оглядались та не досліджувались. Посилаючись на покази обвинуваченого, захисник вважає висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а свідок ОСОБА_12 , на думку сторони захисту, взагалі не існує, оскільки в протоколі допиту останнього відсутній будь-який документ, який посвідчує його особу та ОСОБА_11 пояснював, що він не знає прізвище ОСОБА_13 , на неодноразові виклики він не з`являвся, ухвали про привід також не виконані.
У вироку суд послався як доказ вини на пояснення свідка ОСОБА_14 , проте суд не надав оцінки показам цього свідка, які суперечать матеріалам справи. Крім цього, зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки судом безпідставно не прийнято до уваги доводи сторони захисту про визнання доказів недопустимими, так як вони збирались неуповноваженими особами та з істотним порушенням вимог КПК. На думку захисника, постанова та протокол отримання зразків для експертизи від 03.01.2018 року є недопустимими доказами, оскільки відсутній час проведення процесуальної дії та підпис ОСОБА_6 як учасника. Крім того, судом не надано оцінку протоколу огляду домоволодіння ОСОБА_6 , який проведено до внесення відомостей до ЄРДР, а також на думку захисника, огляд предметів 13 шротин, пластикового пижа та контейнеру, виданих судово-медичним експертом, отримані з порушенням порядку отримання доказів. Крім того, недопустимими доказами вважає і протокол огляду мобільного телефону, отримання зразів для експертизи, додатковий огляд рушниці, висновок експерта вибухових речовин, продуктів вибуху та пороху, висновок експерта №25/3.1/91 зброї від 31.01.2018 року, постанови про визнання речовими доказами.
Крім того, зазначає, що всі зібрані докази отримані неуповноваженою особою, оскільки в матеріалах справи відсутні належні дані про повноваження слідчого ОСОБА_15 . Також у вироку не наведені істотні дані, на які вказувала свідок ОСОБА_16 та ОСОБА_6 , а саме, що вони знають ОСОБА_17 , як особу, яка раніше відбувала покарання за вбивство. ОСОБА_6 був присутнім в якості понятого при слідчих діях, коли на території домоволодіння ОСОБА_18 було виявлено труп потерпілого, якого ОСОБА_19 вбив та сховав, останній раніше неодноразово судимий, висловлював погрози на адресу ОСОБА_6 та ОСОБА_20 , лякав його онуків собакою бійцівської породи, яка скоїла на них напад, тому в обвинуваченого виникли обґрунтовані підстави, що ОСОБА_21 може позбавити його життя. Також зазначає, що судом не перевірено та не надано оцінки показам ОСОБА_6 про те, що рушницею він не користувався більше 2-х років, та йому не було відомо, чи є там патрони.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого і особі засудженого. Так, суд не в повному обсязі врахував характеристику особи обвинуваченого, який після вчинення кримінального правопорушення зник і не вчинив жодних дій щодо надання потерпілому допомоги, у вчиненому щиро не розкаявся, надав суду неправдиві покази з метою уникнення покарання за більш тяжке кримінальне правопорушення.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали подану захисником апеляційну скаргу та з підстав, визначених в ній, просили її задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вважаючи її безпідставною.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, а в задоволенні апеляційної скарги захисника відмовити, посилаючись на її необґрунтованість.
Потерпілий в судове засідання не з`явився, однак, враховуючи, що про дату, час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомляв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України його неприбуття в судове засідання не є перешкодою для проведення розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані не були, а вирок стосовно ОСОБА_6 суд ухвалив з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення з огляду на наступне.
Так, частиною третьою ст. 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
З п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України слідує, що у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як слідує з п.п. 17, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Зазначених вимог закону місцевий суд не виконав належним чином.

Зі змісту мотивувальної частини вироку слідує, що суд першої інстанції лише перерахував докази, які дослідив під час розгляду кримінального провадження, зазначивши коротко наявну в них інформацію, однак не всім доказам, які покладені в основу вироку надав належну оцінку у їх сукупності, не навів мотиви відхилення усіх доводів сторони захисту, у зв`язку з чим таке судове рішення не можна вважати обґрунтованим і вмотивованим.

Прийняття одних і відхилення інших доказів і доводів судом повинно бути мотивовано.

Так, судом не надано належної оцінки показам обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні і не перевірені в повній мірі його доводи, щодо наявності реальних побоювань як за своє життя та здоров`я, так і життя і здоров`я його товариша ОСОБА_13 , якого вдарив по голові сокирою потерпілий ОСОБА_10 .

Не з`ясовані судом першої інстанції в повній мірі обставини, доводів обвинуваченого, щодо відсутності у нього умислу на вбивство з посиланням на те, що рушниця була придбана ним багато років назад, якою він не користувався і вона була не справна та він не перевіряв чи була вона взагалі заряджена, а взяв лише її тоді, коли потерпілий почав завдавати його знайомому ОСОБА_13 удари сокирою, від чого останній впав на землю, а ОСОБА_10 в цей час кинувся за обвинуваченим, який почав втікати додому, та коли останній повернувся з рушницею, щоб допомогти ОСОБА_13 , ОСОБА_10 знову на нього кинувся і для обвинуваченого стало несподіванкою, що рушниця вистрілила, оскільки він намагався лише налякати ОСОБА_10 , щоб той припинив посягання.

Крім того, матеріалами справи підтверджено і судом встановлено, що двоствольна гладкоствольна мисливська рушниця, з якої був здійснений один неприцільний постріл, придатна для пострілу з лівого ствола внаслідок несправності ударного (спускового) механізму правого ствола, а у свідка ОСОБА_22 дійсно були виявлені тілесні ушкодження у вигляді гострої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани голови, які своїм характером відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, а також виявлено в нього забій лівої грудної клітини та середньої третини лівого плеча, підшкірні гематоми, рубця в потиличній області ліворуч, які могли утворитися 02.01.2018 року від одного удару йому обухом сокири в ліву потиличну область голови та двох ударів по задній поверхні тіла на лівому плечу.

Також у порушення зазначеного вище п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку суд не зазначив конкретно вид умислу, обмежившись загальним висновком про наявність умислу у обвинуваченого, що крім того суперечить і обставинам встановленим судом, зокрема суд вказав на наявність несправностей рушниці і неприцільного пострілу з неї обвинуваченим. Також суд не зазначив мотиви кримінального правопорушення.
Дані обставини і їх суперечності залишилися поза увагою суду, свідок ОСОБА_12 не був допитаний в судовому засіданні, його особу не встановлено, не досліджено обставини в повній мірі щодо виду умислу саме на вбивство потерпілого, мотиву вчиненого злочину.

ОСОБА_6 не визнав свою вину саме в умисному вбивстві потерпілого, суд мав більш детально дослідити всі докази по даному обвинуваченню, допитати свідків обвинувачення і усунути усі суперечності в показах обвинуваченого і свідків, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Допущені порушення свідчать про ухвалення вироку з порушенням права на захист, на підставі доказів, яким не надано відповідної оцінки згідно із ст. 94 КПК України, про що має бути зазначено у мотивувальній частині вироку відповідно до вимог ст. 374 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з допущеними порушеннями колегія суддів позбавлена можливості прийняти кінцеве рішення, а тому питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції наперед згідно із ч. 2 ст. 415 КПК України, а мають бути перевірені під час нового судового розгляду, тому вимоги апеляційних скарг захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_6 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути зазначені порушення, повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону провести розгляд з дотриманням прав учасників процесу, з урахуванням доводів апеляційних скарг, слід дати належну правову оцінку усім доказам у справі з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність з дотриманням вимог статтей 2, 7, 8, 9, 17, 370 КПК України, ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення. У разі ж доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, враховуючи обставини вчинення злочину, його тяжкість та особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання з мотивів наведених в апеляції прокурора.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - скасувати на призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4