Справа № 279/97/21
Провадження № 1-кп/279/300/21

УХВАЛА
"09" лютого 2021 р.
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень клопотання прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1ч.1ст.284 КПК України ,
До Коростенського міськрайонного суду надійшло клопотання прокурора Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ст.185ч.2 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав за викладених у ньому обставин і підстав та просить його задовольнити.
Суд, заслухавши доводи прокурора, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного.
Відповідно до п. 1-1 ч. 2ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті. При цьому законодавець зазначив, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст.284 КК України).
Згідно до п. 3-1 ч. 1ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч. 4 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.185 КК України є нетяжким злочином .
Частиною 1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п.2 цієї статті.
З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з вересня 2014 року по 19 квітня 2015 року минуло більше 5 років. В той же час, досудовим розслідуванням особу, яка вчинила вказане правопорушення не встановлено.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування вчинені наступні дії: оглянуто місце події 22 квітня 2015 року, допитано потерпілу, проведено обшук 24 квітня 2015 року, під час якого вилучено 201 лист шиферу.
Про підозру було повідомлено громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яким повідомлено про підозру у викраденні 100 листів шиферу.
Викрадення інших речей металевих воріт, металеві ваги та 305 листів шиферу слідством не доведено.
Суд констатує, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження фактично не здійснювалося. Належні та ефективні заходи спрямовані на розкриття вказаного злочину не були здійснені. Досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора були неналежними.
Статтею 9 Конституції України передбачено: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" Верховна рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-1У від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 9 ч.4 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.
Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Відповідно до ч. 1,2 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Суд зазначає, що після виділення матеріалів в окреме провадження, досудове розслідування у кримінальному провадженні взагалі не здійснювалося.
Крім того, прокурор, який звертається із вказаним клопотанням і призначений у кримінальному провадженні жодних процесуальних рішень, вказівок на розкриття вказаного злочину не приймав.
Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст.92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.
Враховуючи викладене, на підставі ст.49 КК України , керуючись ст. 284, 371, 372 КПК України, суд
Кримінальне провадження повернути прокурору Коростенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В, ОСОБА_8