Провадження №1-кп/447/342/20
Справа №447/1412/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2020 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючої - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середньо-спеціальна, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України,-

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

представника потерпілої - ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 01.06.2012 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.05.2012 і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість з травня 2012 року по лютий 2019 року становить 56 739,52 грн.

ОСОБА_3 згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 13.04.2016 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість з серпня 2015 року по жовтень 2018 року становить 26 848,39 грн.

ОСОБА_3 згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 16.10.2018 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1650 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість з жовтня 2018 року по квітень 2020 року становить 15 764,45 грн.

ОСОБА_3 згідно з рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 12.02.2019 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1650 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення у новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість з лютого 2019 року по квітень 2020 року становить 24 101,79 грн.

ОСОБА_3 , будучи попередженим державним виконавцем Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про обов`язок сплати аліментів та про кримінальну відповідальність у разі несплати боргу з аліментів, злісно ухилився від сплати аліментів за період з 07.05.2012 до 30.04.2020, що полягало в тому, що він добровільно рішення суду не виконував, будучи працездатним тривалий час не працював, з метою працевлаштування до Миколаївської районної філії центру зайнятості не звертався та відповідно, не ставав на облік як безробітний, заходів щодо погашення наявної суми заборгованості не вживав, умисно про суму тимчасових заробітків та інших джерел доходів державного виконавця не повідомляв, на виклики останнього не з`являвся.

Відтак, ОСОБА_3 грубо порушуючи обов`язок з утримання дитини до її повноліття, покладені на нього як на батька відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, що призвело до утворення заборгованості в сумі 123 454,15 гривень, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці платежу, призначених судовими рішеннями Миколаївського районного суду Львівської області від 18.09.2018.

Таким чином, ОСОБА_3 злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів) на утримання дитини, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

У пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 164 КК України обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, розкаявся у скоєному.

Суд, заслухавши позиції сторін, з яких вбачається, що вони не оспорюють обставини кримінального провадження, переконавшись у правильності розуміння сторонами змісту цих обставин та зважаючи на відсутність сумнівів у добровільності такої позиції визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, що відповідає вимогам частини 3 статті 349 КПК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлені

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України, є кримінальним проступком.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а тому суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.164 КК України у виді громадських робіт, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також длязапобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

27.11.2020 потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином. Свій позов потерпіла мотивує тим, що згідно матеріалів кримінального провадження та фактичних обставин справи, їй завдано матеріальну шкоду в розмірі суми несплачених ОСОБА_3 аліментів, а також його діями завдано моральної шкоди позивачці, їхнім неповнолітнім дітям та матері позивачки, яка на даний час піклується про дітей. Моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі по 25 000 грн. на кожного із перелічених осіб, також просить стягнути 25 800 грн. понесених витрат правової допомоги.

У судовому засіданні представник потерпілої заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо задоволення позову ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином заперечив в повному обсязі, просив відмовити.

Суд, заслухавши думку цивільного позивача, цивільного відповідача, давши належну оцінку зібраним доказам з точки зору їх належності та допустимості, дійшов висновку, що позов ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Підстави, умови, обсяг і спосіб відшкодування шкоди визначається згідно з нормами цивільного законодавства, які регулюють відповідальність за заподіяну шкоду, зокрема ст.23, 1166, 1167 ЦК України.

Обґрунтовуючи цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди у розмірі 123 454,15 гривень, потерпіла посилається на відомості Миколаївського районного відділу ДВС.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннями суду від 21.052012, 13.04.2016, 16.10.2018, 12.02.2019 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у встановленому розмірі для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Рішення було звернено до виконання. Обвинувачений ОСОБА_3 ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своїх синів, у зв`язку з чим станом на квітень 2020 року утворилась заборгованість в сумі 123 454,15 гривень, відповідно до довідки державної виконавчої служби.

Так суд зазначає, що розмір заборгованості по аліментах станом на квітень 2020 року у сумі 123 454,15 грн. визначений державним виконавцем, а тому задоволення цивільного позову в цій частині призведе до подвійного стягнення такої заборгованості, що не передбачено чинним законодавством України, у зв`язку з цим, позов в частині стягнення матеріальної шкоди (заборгованості по аліментах) задоволенню не підлягає.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи фактичні обставини кримінального провадження, суд прийшов до висновку щодо обґрунтованості вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.164 КК України.

Протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 дійсно завдано моральну шкоду потерпілій, яка утримує двох спільних дітей, на утримання яких обвинувачений зовсім не надає коштів, а потерпіла немає достатнього достатку для лікування, оздоровлення та утримання дітей, через що відчуває моральні страждання та певні труднощі, які впливають на її моральний стан.

Суд враховуючи характер вчиненого відносно потерпілої правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, те, що потерпілій необхідно було докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінювати звичайний спосіб життя, з огляду на можливість реального отримання відшкодування з врахуванням матеріального стану обвинуваченого, достатньою та розумною, за таких обставин, є сума відшкодування в розмірі 10 000 гривень, у співвідношенні для відшкодування заподіяного виду шкоди та яка відповідає обсягу моральних страждань потерпілої у зв`язку з несплатою аліментів на неповнолітніх дітей, в решті позову слід відмовити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази відсутні.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 процесуальних витрат на правову допомогу, суд зауважує наступне.

Згідно з положеннями ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів провадження вбачається, що до матеріалів кримінального провадження представником потерпілого долучено ордер серії ЛВ № 1034652 від 27.10.2020, який підтверджує повноваження адвоката ОСОБА_5 на представництво інтересів потерпілої ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 16 від 20.07.2020 на суму 25 800 грн., витяг з акту наданих послуг № 3 від 20.07.2020.

Разом з цим суд зазачає, що представником потерпілої не подано суду доказів надання правової допомоги зазначеної в п. 1 акту № 3 наданих послуг від 20.07.2020 («Укладення договору, консультація ) саме в такому обсязі ( 5 годин), а ця справа належить до типових, для фахівця в галузі права не повинна викликати жодних труднощів і зазвичай не потребує додаткового аналізу законодавчих норм та практики судів. З огляду на це сума зазначена у згаданому пункті стягненню не підлягає, як і не підлягає сума зазначена в акті як «вартість правової допомоги з представництва інтересів клієнта під час досудового розслідування», яка жодним чином не конкретизована, та судом враховано, що вартість за підготовку клопотань (заяв та інших процесуальних документів) є зазначена в акті окремо, а клопотання (заяви та скарги), які подані адвокатом суду на підтвердження надання послуг подавалися зокрема і під час досудового розслідування. Окрім цього, з технічних записів судових засідань вбачається, що представник потерпілого приймав участь в судових засіданнях 24.11.2020, 30.11.2020, 01.12.2020. За таких обставин, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_6 12 600 грн. процесуальних витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 368, 371, 374, 381 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді 100 ( сто ) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 10 000 (десять тисяч гривень) моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 12 600 /дванадцять шістсот / грн. процесуальних витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Миколаївський районний суд Львівської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1