Справа № 343/729/18
Провадження № 11-кп/4808/440/20
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000141 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 зі змінами, поданими заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_7 , на вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2020 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Долина Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, що має середню освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше судимого,
визнано винуватим:
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши йому іспитовий строк два роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та праці, не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави 858 гривень витрат на проведення експертизи.
Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.
за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить оскаржений вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України; призначити йому покарання за ч. 1 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок залишити без змін.
Такі вимоги обґрунтовує тим, що, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 із застосуванням ст. 75 КК України, місцевий суд взагалі не вказав, які саме обставини справи та дані про особу він визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого та дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Наголошує на неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що суд не врахував те, що ОСОБА_8 вчинив злочини, які згідно з ст. 12 КК України, відносяться до тяжких. Крім цього, не врахував те, що обвинувачений повторно вчинив два злочини, пов`язані із збутом наркотичних засобів. Посилається на те, що засудження винної особи до позбавлення волі з наступним звільненням від покарання протягом певного іспитового строку за своєю природою є умовним засудженням, а тому звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання є безпідставним та надто м`яким, оскільки він фактично не понесе жодного реального покарання. Підсумовує, що призначене обвинуваченому покарання з звільненням від його відбування з випробуванням не є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Поряд з цим, вважає, що зазначені у вироку обставини, які пом`якшують покарання, а також повне визнання вини, дають підстави для застосування ст. 69 КК України.

В змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України; призначити покарання за ч. 1 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, - 1 (один) рік 6 (шість) місяців позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, - 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі без конфіскації майна; в решті вирок залишити без змін.
Посилається на те, що, враховуючи характер вчинених злочинів, тяжкість діянь та роль обвинуваченого у вчиненому, призначене покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням не відповідає меті покарання, встановленій у ст. 50 КК України. Водночас обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, позитивні характеристики по місцю проживання та праці, його хворобливий стан, який потребує лікування, те, що на його утриманні знаходиться престаріла мати, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах він не перебуває, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, дають підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання, нижче від найвищої межі, встановленої в санкціях ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі на такий строк.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 незаконно придбав, зберігав з метою збуту та збув наркотичний засіб, а також повторно незаконно придбав, зберігав з метою збуту та збув наркотичний засіб.
Кримінальні правопорушення вчинено за таких обставин.

ОСОБА_8 в невстановлений слідством час в невстановленому місці в невстановленої особи придбав з метою збуту невстановлену кількість наркотичного засобу, обіг якого обмежено - бупренорфін, який незаконно з метою подальшого збуту протягом невстановленого часу зберігав в невстановленому досудовим слідством місці. В подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - бупренорфін, 03 березня 2018 року близько 18.00 год., з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «бупренорфін», за попередньою домовленістю, біля кафе «Нафтовик», що знаходиться за адресою: м. Долина по вул. Грушевського, 12, зустрівся із ОСОБА_12 , з яким на початку березня 2018 року домовився про збут останньому наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «субітексу». Перебуваючи у вказаному місці, що за адресою м. Долина вул. Грушевського, 12, 03 березня 2018 року біля 18 год. ОСОБА_12 , з метою придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «бупренорфін», передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 350 грн, після чого останній, пішов позаду ТЦ «Кошик», що в м. Долина по Пр. Незалежності, звідки повернуся до ОСОБА_12 , який на нього чекав на автобусній зупинці, що по Пр. Незалежності в м. Долина, та доводячи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «бупренорфін», передав останньому, за попередньо отримані грошові кошти в сумі 350 грн чарункову упаковку з надписом «Subutex» з частиною таблетки білого кольору, схожою на наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «бупренорфін» кількістю 0,0044 грама. 03 березня 2018 року о 18.40 год. ОСОБА_12 добровільно видав працівникам поліції придбану у ОСОБА_8 чарункову упаковку з надписом «Subutex» з частиною таблетки білого кольору, схожою на наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «бупренорфін», кількістю 0,0044 грама. Згідно з висновком експерта № 2.1-0221/18 від 05 березня 2018 року видана ОСОБА_12 чарункова упаковка з надписом «Subutex» з частиною таблетки білого кольору містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «бупренорфін», кількістю 0,0044 грама. Таким чином, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно придбав, зберігав з метою збуту та збув наркотичний засіб, обіг якої обмежено - «бупренорфін», кількістю 0,0044 грама.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено бупренорфін, повторно, 10 березня 2018 року близько 12.00 год., з метою збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «бупренорфін», за попередньою домовленістю, біля приміщення «Аптеки», що по вул. Б. Хмельницького, 2, в м. Долина Івано-Франківської області, зустрівся із ОСОБА_12 , з яким того ж дня домовився про вчинений повторно збут останньому наркотичного засобу, обіг якого обмежено «субітексу». Перебуваючи у вказаному місці, що за адресою вул. Б. Хмельницького, 2, в м. Долина Івано-Франківської області, 10 березня 2018 року біля 12 год. ОСОБА_12 , з метою придбання наркотичного засобу, обіг якого обмежено «бупренорфін», передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 350 грн, після чого останній пішов до приміщення ТЦ «Гермес», що знаходиться за адресою м. Долина по вул. Б. Хмельницького, 12, де за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_13 , в якого за отримані в ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 350 грн, діючи умисно, повторно, з метою збуту придбав чарункову упаковку з надписом «Subutex» з частиною таблетки білого кольору, схожою на наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «бупренорфін», кількістю 0,0056 грама. Після цього, ОСОБА_8 , доводячи свій злочинний умисел на збут наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «бупренорфін», вчиненого повторно, повернувся до ОСОБА_12 , який на нього чекав біля приміщення «Аптеки», що по вул. Б. Хмельницького, 2, в м. Долина Івано-Франківської області, якому передав, за попередньо отримані грошові кошти в сумі 350 грн чарункову упаковку з надписом «Subutex» з частиною таблетки білого кольору, схожою на наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «бупренорфін», кількістю 0,0056 грама. 10 березня 2018 року о 12.14 год. ОСОБА_12 добровільно видав працівникам поліції придбану у ОСОБА_8 чарункову упаковку з надписом «Subutex» з частиною таблетки білого кольору, схожою на наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «бупренорфін», кількістю 0,0056 грама. Згідно з висновком експерта № 2.1-0241/18 від 11 березня 2018 року видана ОСОБА_12 чарункова упаковка з надписом «Subutex» з частиною таблетки білого кольору містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - «бупренорфін», кількістю 0,0056 грама.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги з змінами, просив їх задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги зі змінами, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора з змінами належить задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, за якими він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор висловив свою незгоду в частині призначеного обвинуваченому покарання та заперечує проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків, що вказані в цій частині статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, вважає, що суд першої інстанції при призначені покарання та звільненні від відбування покарання з випробуванням не дотримався в повній мірі таких вимог, при цьому не навів переконливого обґрунтування прийнятого рішення в цій частині.

На думку суду апеляційної інстанції, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції не було належним чином враховано обставин вчинених кримінальних правопорушень, а також, що вчинені кримінальні правопорушення відносяться згідно з ст. 12 КК України до тяжких злочинів.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи із обставин та тяжкості кримінальних правопорушень, з урахуванням даних, які характеризують особу обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують його покарання, відсутності обставин, які обтяжують покарання, інших встановлених обставин по кримінальному провадженні, виправлення обвинуваченого не можливе без відбування покарання.

За таких обставин, відсутні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, а тому положення ст. 75 КК України не підлягають застосуванню.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , за наявності встановлених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкостівчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням даних про його особу, обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України, та вирішив призначити основні покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.

В той час, на думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції призначені покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк, відповідно, три та чотири роки, не відповідають ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через суворість.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_8 .
З характеристики учня верстатника деревообробних верстатів деревообробного цеху лісопильно-деревообробного виробництва ТОВ «Уніплит» ОСОБА_14 від 03 травня 2018 року (том 1 а.п. 32) вбачається, що він зарекомендував себе з позитивної сторони, виконавчим робітником, який добросовісно відносився до виконання своїх обов`язків, своєю роботою сприяв успішному виконанню виробничих завдань підприємства, має спокійний характер, врівноважений, з колегами по роботі підтримував дружні стосунки.
За змістом характеристики з КП «Управління комунального майна» Долинської міської ради № 53 від 12 грудня 2018 року (том 1 а.с. 77), скарг зі сторони жителів на ОСОБА_8 не поступало.
Згідно з довідкою № 55 психіатра та нарколога від 12 березня 2018 року (том 1 а.п. 76) ОСОБА_8 на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті Долинської центральної поліклініки не знаходиться.
Відповідно до повідомлення з ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12) від 22 червня 2018 року (том 1 а.п. 144) ОСОБА_8 після проведення медичного обстеження взятий на облік медичний персоналом установи з діагнозом: залишкові зміни перенесеного туберкульозу верхніх долей обох легень у вигляді щільних вогнищевих тіней, БМТ (-), ГДО-5, Гр-5.1, хронічний бронхіт - стадія ремісії, розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних середників.
Як слідує з акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 13 липня 2018 року Виконавчого комітету Вигодської селищної ради (том 1 а.п. 149) ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з сином ОСОБА_8 , є пенсіонеркою, хворіє, потребує сторонньої допомоги, за нею доглядає її син.
Згідно з висновками ЛКК Вигодської міської лікарні № 274 та № 271 від 30 липня 2018 року та 27 липня 2018 року (том 1 а.п. 150) ОСОБА_8 хворіє, діагноз - хронічний бронхіт із обструктивним компонентом, ст. ремісії, залишкові явища перенесеного туберкульозу верхніх долей обох легень у вигляді щільних вогнищевих тіней, БМТ (-), Гр-5.1, та знаходиться на «Д» обліку, а його мати ОСОБА_15 хворіє, діагноз - кардіосклероз дифузний, ІХС, гіпертонічна хвороба, ІІ стадії, ступінь 2, ризик 2 (помірний), СН І, ФК ІІ, цукровий діабет, 2 тип, легкий ступінь, знаходиться на диспансерному спостереженні.
Також, суд апеляційної інстанції бере до уваги відомості про судимість ОСОБА_8 (том 1 а.п. 72-75). Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2017 року затверджено угоду про примирення з потерпілим, ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, який ОСОБА_8 сплатив.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, враховуючи обставини кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчиненого, індивідуальний ступінь кримінальних правопорушень, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, погоджуючись з встановленими судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щирим каяттям та активним сприянням розкриттю злочинів, що також істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, проаналізувавши дані про особу обвинуваченого, доходить висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців та за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк один рік дев`ять місяців без конфіскації майна.
Суд апеляційної інстанції вважає, що з врахуванням сукупності обставин по кримінальному провадженню на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_8 необхідно призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк один рік дев`ять місяців без конфіскації майна.
Таке покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 , відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає принципу індивідуалізації покарання, та є справедливим.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував під вартою з 10 березня 2018 року (том 2 а.п. 75-78, том 1 а.п. 21-23) по 09 грудня 2019 року (том 2 а.п. 135-137), а тому за приписами ч. 5 ст. 72 КК України у зв`язку з засудженням до позбавлення волі попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання з розрахунку день за день.

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України в частині призначення покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Керуючись 374, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора задовольнити.

Вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2020 року щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України в частині призначеного покарання з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням скасувати.
Постановити відносно ОСОБА_8 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання:

- ч. 1 ст. 307 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
- ч. 2 ст. 307 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців без конфіскації майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 10 березня 2018 року по 09 грудня 2019 року з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_8 таким, що повністю відбув покарання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4