Справа № 621/936/20
Провадження №1-кп/645/616/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі члена колегії Фрунзенського районного суду м. Харкова - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілих ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

Встановив:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28.09.2020 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 25.11.2020 р.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважає, що вказані ризики обумовлені тяжкістю інкримінованого злочину та можливим покаранням. Крім того, обвинуваченому відомі особи потерпілих та свідків, на яких він може впливати, та продовжити погрожувати потерпілому ОСОБА_7 . Також зазначила, що характер, спосіб та тяжкість інкримінованих злочинів, що характеризуються як злочини проти життя та здоров`я особи, дають підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений може вчинити й інші злочини проти життя і здоров`я відносно потерпілих.
Представник потерпілих адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу та зазначив, що родичі обвинуваченого продовжують чинити тиск та потерпілих. Ризики, що слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу, наразі не зменшились, каяття не відбулось, обвинувачений не жалкує про вчинене.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 , заперечуючи проти клопотання прокурора, вважала, що обвинувачений має бути звільнений задля можливості проходження ним стаціонарного лікування травмованої руки у лікарні, поза межами установи попереднього ув`язнення. Також зазначила, що вказане клопотання прокурор мав подати до суду за 10 днів до закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечував, та пояснив, що після проведення у серпні 2020 р. консультації невропатолога та електростимуляції лівої руки, повторне обстеження йому не проводили.
Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
Оскільки на території України встановлено карантин і головуючий суддя ОСОБА_8 перебуває на лікарняному, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо колегіально розглянути клопотання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку про необхідність вирішення питання щодо строків тримання обвинуваченого під вартою суддею із складу колегії суддів по справі одноособово.
Приймаючи до уваги вимоги ч.2 ст.177, ст.315 КПК України, що відповідно до обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, з метою запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає, що є наявними підстави для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд продовжує щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому суд враховує, що з часу обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підстави для такого запобіжного заходу не змінилися. Зважаючи на позицію ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні, суд вважає, що такий ризик, як запобігання спробам обвинуваченого незаконно впливати на свідків та експерта у кримінальному провадженні має місце. Суд бере до уваги і те, що, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, ніж тримання під вартою, ОСОБА_6 зможе переховуватися від суду. Тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_6 , може викликати його втечу. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що у цьому судовому провадженні є наявним суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінально-процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою.
Виходячи з принципу правової визначеності суд вважає необхідним з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 діб.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 369 КПК України, суд -

П о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задовільнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 21 січня 2021 року включно.
Ухвала може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали

Суддя: ОСОБА_1