Провадження №1-кс/369/2576/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру,
В С Т А Н О В И В:
Адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою на повідомлення про підозру у якій просив визнати повідомлення про підозру від 19.08.2020 начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_5 , погоджену прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0003372 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364-1 КК України. В обґрунтуванні скарги вказав, що вказане повідомлення про підозру здійснене в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення за відсутності відповідної заяви потерпілого, що є порушенням вимог КПК України. Окрім цього, в повідомленні про підозру зазначається, що зловживання повноваженнями мало місце внаслідок не стягнення за договорами оренди комунальних платежів з орендаторів. В порушення КПК України в повідомленні про підозру немає жодного посилання на докази, якими підтверджується вчинення суспільно-небезпечних дій ОСОБА_4 . Більше того, договори оренди, про які йдеться у повідомленні про підозру, передбачають, що комунальні платежі входять в орендну плату за договорами і окремому стягненню не підлягають. Питання виконання чи не виконання зобов`язань не можуть бути складом кримінальних правопорушень.

У судове засідання заявник не з`явився, від представника заявника надійшла заява про розгляд скарги без його участі, заяву підтримав та просив задовольнити.

Начальник відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області у судове засідання не з`явився, неодноразово повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду скарги належним чином, причини неявки суду не відомо, матеріали кримінального провадження та пояснення суду не надав.

Дослідивши матеріали скарги, суд доходить таких висновків.

Судом встановлено, що 19.08.2020 начальник відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області повідомив про підозру у кримінальному провадженні № 0003372 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Відповідно п.4 параграфу 2 Прикінцевих положень Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, зміни, які були внесені до ст.303 ч.1 КПК України в частині її доповнення пунктом 10, застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто з 16.03.2018 року.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276, зміст повідомлення про підозру - ст. 277 вказаного закону.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.477 КПК України кримінальне провадження щодо зазначеного злочину здійснюється у формі приватного обвинувачення.

Як і в кримінальному провадженні з державною формою обвинувачення, у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення потерпілий має процесуальні права та обов`язки, передбачені статтями 56, 57 КПК України, і може користуватись допомогою представника і законного представника (статті 58, 59 КПК України).

Разом з тим, кримінальне провадження з приватною формою обвинувачення є винятком із засади публічності і визначається засадою диспозитивності, яка відповідно до ст.26 КПК України означає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Так, на відміну від державного обвинувачення, частиною 4 ст.26 і ст.477 КПК України передбачено, що єдиною законною підставою для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого, проти прав, свобод та законних інтересів якого вчинено кримінальне правопорушення. Крім того, відповідно до ч.4 ст.26 та ч.4 ст.22 КПК України, важливою відмінністю участі потерпілого у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення є те, що йому тут належить ще й право підтримувати обвинувачення або відмовитися від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.

Як вбачається із копії протоколу № 27 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРІ-АТІК" від 15.10.2020 загальними зборами вирішено визнати повідомлення про підозру директору ОСОБА_4 як тиск на товариство та втручання в його господарську діяльність та в господарсько-правові відносини зобов`язань, стороною яких є товариство; звернутися до органів, якими було повідомлено про підозру директору Товариства з заявою про закриття кримінального провадження, оскільки товариству директором товариства шкоди не завдано і заява товариством про вчинення кримінального правопорушення не подавалася і товариство не підтримує вимог відносно повідомленої підозри, а також не підтримує приватного обвинувачення згідно ст.477 КПК України.

Слідчим не надано спростувань вказаному та доказів того, що товариством подавалася заява, як того вимагає ч. 4 ст.26 і ст.477 КПК України.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри, слідчий суддя виходить з тих міркувань, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя (суд), оцінюючи докази на предмет наявності обґрунтованої підозри, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

За визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Оцінюючи в сукупності обставини провадження та враховуючи, що слідчим не надано пояснень, матеріалів кримінального провадження про вчинення інкримінованого підозрюваній ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК, суд не вбачає обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у її розумінні практики Європейським судом з прав людини.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру. Враховуючи, що суд позбавлений можливості дослідити матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя визнає підозру необґрунтованою, яка, в свою чергу, підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 26, 111, 112, 276, 303, 307 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру, задовольнити.
Скасувати повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 19.08.2020 у кримінальному провадженні № 0003372.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали складено 20.11.2020.
Слідчий суддя ОСОБА_1