ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2749/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012105 від 16 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч. 3 ст. 289 КК України, -

в с т а н о в и в :

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012105 від 16 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.. 3 ст. 289 КК України, вказуючи про те,що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року у справі № 753/ 11609/20 було задоволено та надано дозвіл слідчому обшук гаражного боксу № НОМЕР_1 , що знаходиться у Гаражно - будівельному кооперативі «Лівобережний-2», розташованому за адресою: місто Київ, вулиця Маланюка, № 115, який належить ОСОБА_4 , з метою відшукання та вилучення речей, які містять відомості про незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: задньої кузовної частини, кришки багажника, двигуна, заднього бампера та інших складових частин (вузлів, агрегатів та інших деталей) автомобіля Тойота Авалон, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 . Скаржник в своїй скарзі зазначає те, що слідчий під час обшуку вилучив майно, на вилучення якого ухвалою про обшук не був наданий дозвіл.

В судове засідання скаржник не з"явився, про дату час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Слідчий/прокурор в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду належно повідомлений, звернувся до слідчого судді із заявою про розгляд такого клопотання за його відсутності, вважаючи клопотання необгрунованим. Відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Зважаючи на терміни розгляду скарги, визначені КПК України, слідчий суддя визнав за можливе розглядати її за відсутості скаржника та слідчого/прокурора.

Із скарги, додатних до неї документів вбачається, що в провадженні слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у місті Києві знаходиться кримінальне провадження № 0012105, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 16 листопада 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 21 - 00 годин 14 листопада 2017 року по 09 - 00 годин 15 листопада 2017 року за адресою: місто Київ, вулиця Ревуцького, № 30 / 1, невстановлена особа незаконно заволоділа належним ОСОБА_5 автомобілем Тойота Авалон, 2006 року випуску, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказаний автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_6 , який у вечірній час 14 листопада 2017 року залишив його біля місця свого проживання, а уранці 15 листопада 2017 року виявив його зникнення.

ОСОБА_6 самостійно займався пошуком викраденого автомобіля та у травні 2020 року на сайті OLX виявив оголошення про продаж вживаних запчастин до автомобіля Тойота Авалон. За домовленістю з продавцем ОСОБА_6 під виглядом покупця прибув до гаражного кооперативу за адресою: АДРЕСА_1 , де при огляді складових частин автомобіля Тойота Авалон за особливими прикметами упізнав бокові кузовні частини та двигун викраденого у нього автомобіля. Наступного дня під час другого візиту до гаражного кооперативу він також упізнав кришку багажника та задній бампер свого автомобіля.

Проведеними оперативно - розшуковими заходами встановлено, що ОСОБА_6 оглядав складові частини автомобіля Тойота Авалон в приміщенні гаражного боксу № НОМЕР_1 .

Власником даного гаражного боксу є ОСОБА_4 . Останньому на території ГБК « Лівобережний - 2 » також належать гаражні бокси № НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 .

Частиною 7 ст. 236 КПК України визначено, що вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Правовий статус майна вилученого під час обшуку, яке входить до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку має відмінний статус з тимчасово вилученим майном. Так тимчасово вилучене майно відповідно до положень ст. ст. 176 - 174 КПК України передбачає процедуру його повернення або накладення на нього арешту слідчим суддею, а також можливість повного або часткового скасування арешту тимчасово вилученого майна, якщо буде доведено, що подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Щодо майна яке вилученого під час обшуку, яке входить до переліку майна, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку положенням чинного Кримінально-процесуального кодексу України не передбачено процедури накладення арешту на таке майно, як не передбачено процедури його скасування та оскарження правомірності його тривалого необґрунтованого утримання. Що вказує на відсутність ефективного засобу юридичного захисту права власності на майно яке вилучено під час обшуку.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголосив, що закон має з достатньою чіткістю визначати межі дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення з урахуванням законної мети відповідного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Будь - яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу. Баланс не буде забезпечений, якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти органи державного примусу (див. рішення у справі « Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положення ст. 214 КПК України у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України перебувають, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Тобто критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, що містять достатні відомості про вчинене кримінальне правопорушення.

Підставою вважати заяву чи повідомлення про злочин є наявність в таких заяві або повідомленні об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, зокрема, про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину та інше.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 22 липня 2020 року у справі № 753/11609/20 яким було надано дозвіл старшому слідчому слідчого відділу Дарницького УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 та/або іншим слідчим слідчої групи у даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та / або співробітникам оперативного підрозділу за дорученням слідчого провести обшук гаражного боксу № НОМЕР_1 , що знаходиться у Гаражно-будівельному кооперативі «Лівобережний-2», розташованому за адресою: місто Київ, вулиця Маланюка, № 115, який належить ОСОБА_4 , з метою відшукання та вилучення речей, які містять відомості про незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: задньої кузовної частини, кришки багажника, двигуна, заднього бампера та інших складових частин ( вузлів, агрегатів та інших деталей ) автомобіля Тойота Авалон, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 .

Припущення скаржника зводяться до заперечень на результати обшуку. У такий спосіб скаржник намагається впливати на результати кримінального провадження.

Статтею 40 КПК України визначено гарантії незалежності і недоторканності слідчих, згідно з якими вплив на них у будь - який спосіб забороняється, що означає заборону будь - яких дій стосовно слідчих незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню слідчому в виконанні їх професійних обов`язків чи схилити їх до винесення незаконного рішення. Заборона впливу на слідчих у будь який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади.

Відповідно до статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Аналіз правового змісту ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст.167 КПК України дає підстави для висновку про те, що тимчасовим вилученням майна, відповідно до частини 1 ст.167 КПК України, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про його арешт або повернення. Такий процесуальний порядок щодо тимчасово вилученого майна узгоджується і з вимогами Глави 16 КПК України. В протилежному випадку втрачається сенс у вирішенні питання щодо припинення тимчасового вилучення майна згідно ст. 169 КПК України, оскільки в такому процесуальному статусі воно перебуває лише до винесення постанови слідчим, прокурором про визнання його речовим доказом.

Відповідно до ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Доля речових доказів в кримінальному провадженні по його закінченню вирішується слідчим або судом.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

За таких правових підстав та встановлених правовідносин клопотання підлягає відмові у його задоволенні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволені скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012105 від 16 листопада 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч.. 3 ст. 289 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: