Справа № 559/164/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Дубно матеріали кримінального провадження №0000117 по обвинуваченню

ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, тимчасово не працюючого, колишній військовослужбовець військової служби за контрактом Збройних Сил України, радіотелефоніст-регулювальник 2-го дорожньо - комендантського відділення 1-го дорожньо-комендантського взводу 1-ої дорожньо комендантської роти військової частини НОМЕР_1 , солдат запасу, не судимого відповідно до ст. 89 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Судовим слідством встановлено, що ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, близько 08 години 00 хвилин 27 грудня 2017 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 та перебував поза межами військової частини за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконував до 10 години 00 хвилин 10 липня 2018 року, після чого повернувся до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, чим вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Будучи допитаним в судовому засіданні якості обвинуваченого ОСОБА_3 вину у вчиненому злочині визнав повністю та дав показання про те, що з 22 вересня 2017 року проходив військову служби у Збройних Силах України за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

27 грудня 2017 року самовільно залишив розташування вказаної військової частини та перебував по місцю проживання у с. Збитин, Дубенського району, Рівненської області.

10 липня 2018 року близько 10 год. 00 хв. добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 .

Наміру у повній мірі ухилитися від проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України не мав.

Оскільки, викладені в обвинувальному акті обставини вчиненого кримінального правопорушення, обвинувачений не оспорює, повністю їх визнав, тому, з урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, який вважав за недоцільне досліджувати докази, які ніким не оспорюються і повністю визнані обвинуваченим, суд розглянув справу згідно ч.3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини справи суд вважає встановленими та винність обвинуваченого доведеною. Враховуючи вищезазначене, суд визначив за недоцільне дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість у вчиненні кримінального правопорушення та його мотиви, розмір заподіяної шкоди а також інші обставини, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.

Вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України повністю доведена.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого під час судового розгляду не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, у відповідності до ч.4 ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, повного визнання вини обвинуваченим у скоєному, відсутність обставин, що обтяжують покарання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що покарання ОСОБА_3 повинно бути призначено у вигляді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням випробувального терміну,з покладеням на обвинуваченого обов`язків, передбачені ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов в кримінальному проваджені не заявлявся.
Речові докази відсутні.Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався, та підстав для його обрання судом не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі
На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. Іспитовий термін випробування встановити строком у 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України під час відбуття іспитового строку, покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок суду може бути подано апеляцію до Рівненського апеляційного суду протягом 30 діб з дня оголошення вироку через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1