17.08.2020 363/1120/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2020 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0001211 щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луганська, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , судимого:

03.12.2007 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 2 і ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 190, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі;

12.11.2009 року Станично-Луганським районним судом Луганської області за ч.2, ч. 3, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 289, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі;

19.01.2010 року Старобільським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі;

22.02.2019 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 135 КК України на 7 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановив:

12.10.2016 року близько 14 год. ОСОБА_4 , перебуваючи на території земельної ділянки АДРЕСА_3 , за місцем тимчасового працевлаштування будівельником, з корисливих мотивів, з метою збагачення, маючи вільний доступ до підсобного приміщення з електроінструментами, в якому він також проживав, умисно таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 зокрема: циркулярну дискову пилу ТМ «Макіта» вартістю 1 900 грн., яку того ж дня здав в ломбард у м. Києві за винагороду. Продовжуючи свій єдиний злочинний намір на викрадення інших інструментів потерпілого, що знаходилися у вказаному підсобному приміщенні, 14.10.2016 року близько 13 год. умисно таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_6 , зокрема: акумуляторну дриль ТМ «Макіта» вартістю 1 368 грн. та міксер бетонний ТМ «Титон» - 2 844 грн., а всього на суму 6 112 грн. викрадене майно здав до ломбарду у м. Києві за винагороду.

У суді обвинувачений ОСОБА_4 показав, що за встановлених у справі обставин в жовтні 2016 року під час тимчасової роботи різноробочим на будівництві в садовому товаристві в с. Глібівка за два дні, поступово викрав електроінструменти, які перевіз до м. Києва і здав в ломбард за винагороду. Показав, що під час розслідування викрадене майно повернуто потерпілому.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину, з його кваліфікуючими ознаками, а також вартістю, переліком та видом викраденого майна погодився, щиро покаявся у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_6 подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, який претензій до обвинуваченого не має.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого та захисника, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), повторно, і кваліфікує його злочинні дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг злочинних дій, розмір викраденого майна, ступінь вчиненого нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога, психіатра не перебуває, сім`ї та утриманців не має, відбуває покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва.

Разом з тим, суд ураховує щире каяття обвинуваченого, що відповідно до ст. 66 КК України є пом`якшуючою покарання обставиною.

Беручи до уваги викладене, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд вважає необхідним призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Оскільки даний злочин ОСОБА_4 вчинив до постановлення попереднього вироку щодо нього від 22.02.2019 року останньому належить призначити покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Що стосується клопотання сторони захисту про зарахування строку перебування ОСОБА_4 в Київському СІЗО під час розгляду цього кримінального провадження згідно Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то суд зазначає наступне.

Встановлено, що запобіжний захід утримання під вартою в розумінні вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення» (статті 1-3 Закону) в цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 не застосовувався.
Після засудження ОСОБА_4 вироком від 22.02.2019 року до 7 років позбавлення волі подальше тримання під вартою останнього вважається інкорпорованим у вирок та призначене покарання.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04 червня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 04 вересня 2015 року, суд зауважує, що «починаючи з дати постановлення вироку, навіть якщо лише судом першої інстанції, підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи особи в розумінні вказаних вимог Закону, що вимагається згідно з пунктом 4 статті Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання.
Водночас після засудження ОСОБА_4 вироком від 22.02.2019 року запобіжний захід тримання під вартою, в розумінні вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення», строк якого міг би бути зарахований за правилами ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року) в цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався.
Останній знаходився в Київському слідчому ізоляторі тимчасово, на період розгляду кримінального провадження щодо нього й для забезпечення його особистої участі в судовому засіданні у Вишгородському районному суді Київської області та під час відбування покарання, а не в зв`язку з обранням запобіжного заходу згідно ст. 183 КПК України та статей 1-3 Закону України «Про попереднє ув`язнення».
Отже законних підстав для зарахування покарання ОСОБА_4 в спосіб, про який просить сторона захисту, суд не вбачає.

На підставі викладеного і керуючись статтями 370 і 374 КПК України,

ухвалив:

визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і за цим законом призначити йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 22.02.2019 року у виді 7 (семи) років позбавлення волі, остаточно ОСОБА_4 визначити покарання 7 (сім) років позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: