Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/724/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме до 16.10.2020, з визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001311 від 28.07.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 ч. 1, ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та № 0000384 від 27.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 18 серпня 2020 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Світловодського міськрайонного суду від 20.09.2018 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обираючи вказаний запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме що перебуваючи на волі, він має реальну можливість для уникнення відповідальності, переховуватись від суду, а також за відсутності офіційних джерел доходів може вчинити інші кримінальні правопорушення. У зв`язку із цим вважав за недоцільне застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Обираючи вказаний запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме що перебуваючи на волі, він має реальну можливість для уникнення відповідальності, переховуватись від суду, а також за відсутності офіційних джерел доходів може вчинити інші кримінальні правопорушення. У зв`язку із цим вважав за недоцільне застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, судом першої інстанції взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні серії тяжких злочинів, будучи звільненим від відбування покарання з іспитовим строком, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та суспільну небезпечність вказаної особи.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні серії тяжких злочинів у тому числі з використанням вогнепальної зброї, що також свідчить про суспільну небезпечність вказаної особи.

Оскільки строк дії запобіжного заходу обраного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спливає 04 вересня 2020 року, і до цього часу судове провадження не може бути завершене з огляду на обмежений графік конвоювання осіб, що перебувають під вартою у зв`язку із запровадженими карантинними заходами та значним обсягом доказів, що підлягають дослідженню, суд прийшов до висновку за доцільне продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що на його думку рішення суду не ґрунтується на вимогах закону.

Обґрунтованість підозри не підтверджується матеріалами справи та не доведено прокурором наявність ризиків визначених ч.1 ст. 177 КПК України.

Також, належним чином судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні цивільну дружину, матір ОСОБА_10 , яка має хронічну хворобу (копія виписки амбулаторного хворого додається) та має постійне місце проживання і реєстрацію в АДРЕСА_1 , злочини у скоєнні яких обвинувачується є злочинами середньої тяжкості, шкода є незначною.

Крім того, за час утримання ОСОБА_8 під вартою в СІЗО з 20.09.2018 по теперішній час він захворів на хронічну хворобу, а саме туберкульоз верхньої частки лівої легені ( копія довідки додається).

З урахуванням даних обставин захисник вважає, що не слід було застосовувати такий виключно суворий запобіжний захід, як тримання під вартою, так як для одужання ОСОБА_8 потрібне посилене харчування та лікування в спеціальному закладу охороні здоров`я, а не в медізоляторі СІЗО.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали, надані місцевим судом та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само, як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Судом першої інстанції під час розгляду матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на два місяці.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_8 , наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість вчиненого, наявність майнової шкоди, матеріальне та сімейне становище обвинуваченого, стан здоров`я, відсутні підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою, як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи захисника про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1 статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, як про це просить захисник.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4