КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5575/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2020 року,
за участю:
власника майна ОСОБА_6 ,
представника

власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено в рамках кримінального провадження № 0000605 від 07.06.2019 арешт на майно, вилучене 21.04.2020 в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 2-а, а саме: автомобіль «Honda Civic» н.з. НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля марки «Ореl»; зв`язка з двох ключів; банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , дійсна до 09/22, зворотній номер 574; скретч-картку з сім карткою «Київстар», номери: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2020 про накладення арешту на майно і відмовити слідчому у задоволенні клопотання.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Постановлена незаконним складом суду, оскільки Шевченківський районний суд м. Києва не був утворений у законний спосіб та він не має статусу органу державної влади, його органом управління є орган, який не має законних повноважень на здійснення таких функцій.
Також апелянт зазначає, що слідчим суддею порушено право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки ОСОБА_10 як власника майна не повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна. Слідчим суддею проігноровано вимоги ч. 2 ст. 171 КПК України, оскільки у клопотанні сторони обвинувачення відсутні оригінали або належним чином завірені копії будь-яких документів, в тому числі і таких, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи свого клопотання. У клопотанні сторони обвинувачення не зазначені підстави і мета відповідно до положень статті 170 КПК України та відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна. В матеріалах, доданих до клопотання відсутні будь-які документи, які підтверджують право на майно, що на думку сторони обвинувачення, належить арештувати.
Крім того апелянт зазначає, що слідчим суддею проігнорованого вимоги ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки слідчий звернувся з клопотанням до суду поза межами процесуального строку, та істотно порушено вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, оскільки розгляд клопотання відбувся не в межах процесуального строку відведеного для розгляду зазначеного клопотання. Клопотання про арешт майна подано не належним суб`єктом відповідно до вимог ст. 64-2 КПК України, оскільки ОСОБА_6 не має у кримінальному провадженні а ні статусу підозрюваного, а ні статусу свідка, а є третьою особою в розумінні статті 64-2 КПК України, однак з таким клопотанням звернувся не прокурор, а слідчий.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_6 , зазначає, що її як власника майна не було викликано в судове засідання, копію оскаржуваної ухвали не отримувала. Лише 01.10.2020 року її представником адвокатом ОСОБА_7 , отримано можливість ознайомитися з матеріалами справи та сфотографувати оскаржувану ухвалу.
В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу суду від 08.05.2020 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, СУ ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000605 від 07.06.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 313 КК України.
21 квітня 2020 в період часу з 09 год. 05 хв. до 09 год. 40 хв. проведено обшук автомобіля марки «Honda Civic», н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 та яким користується ОСОБА_11 , в ході якого вилучено автомобіль «Honda Civic», н.з. НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля марки «Opel»; зв`язка з двох ключів; банківську картку «Приват Банк» НОМЕР_2 , дійсна до 09/22, зворотній номер 574; скретч-картку з сім карткою «Київстар», номери: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .
22 квітня 2020 року винесено постанову щодо визнання майна, яке є предметом даного клопотання, речовими доказами у кримінальному провадженні.
27.04.2020 старший слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна, згідно якого просив накласти арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 2-а, а саме: автомобіль «Honda Civic», н.з. НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля марки «Opel»; зв`язка з двох ключів; банківську картку «Приват Банк» НОМЕР_2 , дійсна до 09/22, зворотній номер 574; скретч-картку з сім карткою «Київстар», номери: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з метою збереження речових доказів, а також забезпеченням подальшої конфіскації майна, як виду покарання.
08 травня 2020 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вказане майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0000605 від 07.06.2019, щодо накладення арешту намайно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, оскільки з урахуванням обставин кримінального провадження, вилучене майно цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а від так обґрунтовано має правовий статус речових доказів, а тому з метою забезпечення його збереження, на переконання слідчого судді, є всі правові підстави для накладення арешту на зазначене майно.
З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, посилання слідчого судді на ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, як на підставу для накладення арешту на майно, з огляду на те, що майно є предметом та доказом злочину, не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Окрім цього, слідчий суддя накладаючи арешт на майно не встановив обставин за якими мета викладена у клопотанні слідчого, а саме накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів підтверджуються та співвідноситься з матеріалами справи, отже на час розгляду клопотання слідчого та накладення арешту на майно у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на майно винесена без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що вилучене майно, має важливе доказове значення для кримінального провадження, а саме були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Так, хоча в клопотанні слідчий вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно. Тому колегія суддів вважає, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України всупереч вимогам кримінального процесуального закону, є недоведеною як в клопотанні слідчого з доданими до нього матеріалами, так і в ухвалі слідчого судді.
Крім того, слідчий не надав і будь-яких доказів того, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Зокрема, оскільки вказане майно у встановленому порядку не визнане органом досудового розслідування речовими доказами у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання їх речовими доказами, то в даному випадку не може ставитися питання про накладення на них арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, виходячи з того, що при цьому нівелюється мета накладення на них арешту, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. До посилання в клопотанні на те, що вилучене майно постановою визнано вилучене речовими доказами, колегія суддів ставиться критично, оскільки така постанова в додатках до клопотання відсутня.
Інша мета накладення арешту на майно слідчим у клопотанні зазначена, як забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання, однак вона слідчим взагалі не обґрунтована з урахуванням того, що власник майна ОСОБА_6 , взагалі не являється підозрюваною в даному кримінальному проваджені, а є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, тобто до останньої не можливо застосувати конфіскацію як вид покарання, на дану обставину слідчим суддею не звернуто увагу.
Беручи до уваги те, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно має до розслідуваного кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.
Крім того слідчим суддею поза увагою залишено ту обставину, що відповідно до вимог ст. 64-1 КПК України, з клопотанням про арешт майна третьої особи, має звертатися прокурор а не слідчий, тобто клопотання подано не уповноваженою особою.
На підставі викладених обставин, які свідчать про неповноту, однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 64-1, ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2020 року.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно та накладено в рамках кримінального провадження № 0000605 від 07.06.2019 арешт на майно, вилучене 21.04.2020 в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 2-а, а саме: автомобіль «Honda Civic» н.з. НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля марки «Ореl»; зв`язка з двох ключів; банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , дійсна до 09/22, зворотній номер 574; скретч-картку з сім карткою «Київстар», номери: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , - скасувати, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000605 від 07.06.2019, яке вилучене 21.04.2020 в ході проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 2-а, а саме: автомобіль «Honda Civic» н.з. НОМЕР_1 ; ключі від автомобіля марки «Ореl»; зв`язка з двох ключів; банківську картку «ПриватБанк» НОМЕР_2 , дійсна до 09/22, зворотній номер 574; скретч-картку з сім карткою «Київстар», номери: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , - відмовити.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4