Справа №2035/5763/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11/816/3/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засуджених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми клопотання засудженого ОСОБА_8 , засудженої ОСОБА_13 , та клопотання захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , про зміну запобіжних заходів засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

До початку призначеного на 13.00 год 27.11.2020 року судового розгляду засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 було заявлено клопотання про зміну запобіжних заходів засудженим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог засуджені наголошували на тривалому перебуванні під вартою, на відсутності доказів про обґрунтованість пред`явлених ризиків того, що вони, за умови скасування обраного відносно них запобіжного заходу, можуть порушити процесуальну поведінку та перешкоджати встановленню істини у справі. Засуджені переконані в наявності підстав для звільнення їх з-під варти та наголошували, що сама тяжкість інкримінованого їм злочину не може бути безумовною підставою для подальшого їх утримання в умовах ізоляції від суспільства. Більше того, просили врахувати, що термін утримання їх під вартою, з урахуванням ч.5 ст. 72 КК України, є достатнім для звільнення їх від призначеного судом покарання у зв`язку з його відбуттям. Також звертали увагу на характеризуючі їх як осіб дані наявність міцних соціальних зв`язків, позитивних характеристик та постійного місця проживання.

Також, від захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 надійшло письмове клопотання про зміну засудженому ОСОБА_8 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування вимог клопотання захисник вказував, що під вартою ОСОБА_8 утримується з 20.09.2011 року, такий запобіжний захід як тримання під вартою надто жорсткий та, з огляду на тривалий судовий розгляд справи, такий, що грубо порушує права ОСОБА_8 . На переконання захисника, з урахуванням зібраних по справі доказів, даних про особу ОСОБА_8 та тривалого судового розгляду справи, необхідність в утриманні ОСОБА_8 під вартою відпала, а тому існують підстави для зміни раніше обраного відносно нього запобіжного заходу на більш м`який. Наголошував, що в матеріалах справи немає конкретних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 буде переховуватись від суду, може вчинити інший злочин чи те, що він буде перешкоджати встановленню істини у справі. Саме ж обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину не може бути підставою для тримання ОСОБА_8 під вартою. Більше того, залишається сумнівним і наявність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину, а призначене ОСОБА_8 ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.03.2017 року покарання, з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, він вже відбув. Також, захисник просив врахувати, що раніше ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувався, до затримання працював у правоохоронних органах і за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) характеризується позитивно.

Засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свої клопотання підтримали та підтримали клопотання захисника ОСОБА_11 , захисник ОСОБА_14 і ОСОБА_11 , які діють в інтересах засуджених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 також як клопотання підзахисних так і клопотання адвоката ОСОБА_11 підтримали, засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 поклалися на розсуд суду, прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення клопотань як засуджених так і захисника, просила залишити їх без задоволення.

Вислухавши доводи клопотань засуджених та захисника, а також вивчивши матеріали кримінальної справи колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченою главою 18 цього Кодексу.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Розглядаючи питання про обрання чи про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п.48).

Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 27, п.п. 6, 11 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна. Цим же вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, п.п. 6, 11 ч.2 ст. 115, ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 364 (в редакції 21.02.2014 року) КК України та призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного ОСОБА_8 майна та з позбавленням ОСОБА_8 звання майора міліції і з позбавленням його права займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки та штрафом в розмірі 5100 грн.

По при те, що вказаний вирок суду був оскаржений учасниками кримінального провадження як в апеляційному так і в касаційному порядку, і як наслідок ухвала апеляційного суду за результатами його перегляду була скасована, а матеріали кримінальної справи передано на новий судовий розгляд в суд апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що на цій стадії кримінального провадження (апеляційний перегляд вироку суду першої інстанції) в даній кримінальній справі вбачається можлива причетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчиненням інкримінованих їм злочинів, яка підтверджується наявними у кримінальній справ доказами, сукупність яких дають підстави вважати, що їх причетність до вчинення кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

Крім цього, розглядаючи питання щодо запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити також і те чи існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України на які вказує прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаних прокурором ризиків.

Після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для обмеження свободи, а суди зобов`язані обґрунтувати рішення про продовження обмеження свободи особи іншими підставами, які мають бути чітко вказані, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 р.).

Щодо ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, наявність яких заперечували як засуджені, так і їх захисники та про продовження існування яких, навпаки наголошував прокурор, то колегія суддів, вважає що передбачені вказаною статтею ризики існують.

Так, з огляду на тяжкість злочинів , у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на суворість покарання, яке можливо загрожує їм у разі залишення вироку суду першої інстанції без зміни, та конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками прокурора про існування таких ризиків як можливість засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переховуватись від суду, ризик того, що засуджені можуть незаконно впливати на свідків, потерпілих, іншого засудженого у цій кримінальній справі, та можуть перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про запобіжний захід прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід та покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті.

Тому, заслухавши заперечення прокурора щодо заміни запобіжного заходу засудженим з тримання під вартою на інший, більш м`який та його доводи щодо необхідності тримання засуджених під вартою і надалі, колегія суддів дійшла висновків, що прокурором не наведено переконливих аргументів того, що застосування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку та не зможе запобігти встановленим вище ризикам.

Так, з матеріалів кримінальної справи встановлено, що під вартою засуджені перебувають значний термін, зокрема ОСОБА_7 було затримано - 02.03.2012 року, а ОСОБА_8 - 20.09.2011 року. За весь час досудового розслідування та час перебування кримінальної справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції запобіжний захід засудженим на більш м`який не змінювався.

Крім того, засуджена ОСОБА_7 вже зверталася і до Європейського суду з прав людини з проханням перевірити обґрунтованість підстав тривання її під вартою, на що Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 28.06.2018 року, справа «Бондаренко та інші проти України» встановив факт порушення судовою гілкою влади України підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод (а.с. 150 т. 37).

Таким чином, враховуючи встановлені вище обставини, зокрема: обґрунтованість пред`явленої підозри (обвинувачення), наявність окремих, визначених ст. 177 КПК України ризиків, недоведеність прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання таким ризикам,тривалий термін утримання осіб під вартою та їх характеризуючі дані наявність постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, відсутність попередніх судимостей, а також виходячи з відсутності обставин необхідності подальшого обмеження прав осіб на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна зробити висновок, що такий запобіжний захід як особисте зобов`язання зможе забезпечити виконання засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покладених на них обов`язків та на даній стадії судового розгляду буде достатнім запобіжним заходом.

Керуючись ч.2 ст. 376 ст.ст. 176, 404, 418, 419, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання засудженого ОСОБА_8 його захисника адвоката ОСОБА_11 та засудженої ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити засудженому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Зобов`язати засудженого ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти на нього виконання передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування з потерпілими ОСОБА_15 , ОСОБА_15 , свідками та з іншими засудженими в даній кримінальній справі - з ОСОБА_7 і ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити засудженому ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід та накладено відповідне грошове стягнення передбачене ч.2 ст.179 КПК України.

Змінити засудженій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід із тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Зобов`язати засуджену ОСОБА_7 прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти на неї виконання передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання .

- утриматися від спілкування з потерпілими ОСОБА_15 , ОСОБА_15 , свідками та з іншими засудженими в даній кримінальній справі - з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити засудженій ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід та накладено відповідне грошове стягнення передбачене ч.2 ст.179 КПК України.

Контроль за виконанням ухвали апеляційного суду покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.

Засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звільнити з під варти негайно.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4