Провадження № 1-кп/243/950/2020
Справа №243/9515/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження № 0000515 від 10 серпня 2020 року відносно обвинуваченого:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, працюючого машиністом електровозу структурного підрозділу «Лиманське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та до обрання запобіжного заходу мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 14 ч. 1, 27 ч.3, 115 ч. 2, п.п.11,12 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 14 ч. 1, 27 ч.3, 115 ч. 2, п.п.11,12 КК України.
05 листопада 2020 року ухвалою суду було призначено підготовче судове засідання.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 не заперечували проти призначення справи до розгляду.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, колегія суддів прийшла до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду.

Дане кримінальне провадження підсудне Слов`янському міськрайонному суду Донецької області.

Кримінальне провадження розглядатиметься у відкритому судовому засіданні, підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено;

За таких обставин є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинуваченому ОСОБА_6 на досудовому слідстві обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк дії якого закінчується 05 грудня 2020 року.
Прокурором в підготовчому судовому засіданні, також, було заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, мотивуючи своє клопотання тим, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2020 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід тримання під вартою, до 05 грудня 2020 року. Обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється відповідними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може: може покинути територію Донецької області, яка знаходиться під контролем Збройних сил України, та переховуватись від суду на тимчасово окупованій території, яка захоплена озброєними учасниками терористичної організації «ДНР»; незаконно впливати на свідків, які були допитані під час проведення досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, задля приховання інкримінованого злочину. Вказані ризики встановлені з урахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. У зв`язку із зазначеним, незастосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливить запобігання вищевказаним ризикам.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник зазначила, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого злочину не обґрунтована, оскільки до клопотання про обрання запобіжного заходу прокурором не додано доказів у вчинення обвинуваченим злочину. Щодо наявності ризиків переховуватися вказує, що якщо б ОСОБА_6 мав намір та бажання виїхати з України, то міг зробити це у будь-який момент до затримання, крім того, з доданої протоколом довідки СБУ вбачається, що у ОСОБА_8 відсутній пропуск на перетин лінії розмежування, тобто наміру виїжджати у обвинуваченого не було. Щодо можливого ризику впливати на свідків, вважає, що свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень, а тому мають казати суду правду. Перешкоджання кримінальному провадженню не вказано яким саме чином. Щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, судимостей не має, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований. Ризики, викладені в клопотання прокурора ґрунтуються на припущеннях. На час затримання 5 вересня 2020 року вже було відкрите кримінальне провадження № 0000515 від 10 серпня 2020 року від 10 серпня 2020 року, але у протоколі затримання особи така інформація відсутня. Вважає, що затримання ОСОБА_6 відбулося з суттєвими порушеннями КПК України та є незаконним. Просила застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронних засобів контролю.

Колегія суддів, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшла до наступного висновку.

Згідно ст.29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Конституційний суд України у справі №1-р/2017 від 23.11.2017 року за конституційним поданням уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України, в мотивувальній частині свого рішення зазначив, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (частина четверта статті 176 Кодексу).

Згідно вимог ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який законом віднесено до особливо тяжкого злочину та за вчинення якого КК України передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, що само по собі містить ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено, крім того обвинувачений є уродженцем м. Макіївка Донецької області та виїхав з тимчасово окупованої території, міцних соціальних зв`язків у м. Слов`янську не має. Його малолітня дитина з ним не проживає, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може вчинити спроби на переховування та ухилення від суду.

Разом з тим наявний ризик незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Зазначений ризик підтверджується тим, що свідки у кримінальному провадженні ще не були допитані судом, а ОСОБА_6 відоме місце їх мешкання, тому з метою зміни їх показань може здійснити на них тиск, що може вплинути на об`єктивність судового розгляду.

Також наявний ризик того, що ОСОБА_6 , з метою приховання інкримінованого злочину може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, в даному судовому засіданні винести вирок у кримінальному провадженні не є можливим, оскільки судове слідство у справі ще не розпочиналося, у справі не допитаний обвинувачений, потерпілий, свідки, не досліджені письмові матеріали справи.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст.ст.3, 27 Конституції України права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, тобто у вчиненні умисного протиправного діяння проти найвищої соціальної цінності, визнаної в Конституції Україні, а саме життя і здоров`я людини, яка охороняється державою.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються обвинуваченому та позбавляє обвинуваченого можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і запобіганню спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків по справі, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, ОСОБА_6 на тяжкі хвороби, які б перешкоджали йому знаходитись у місцях попереднього ув`язнення, не страждає.

Колегія суддів не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого щодо відсутності наміру втечі на непідконтрольну території України та переховування від суду, незаконного впливу на свідків, відсутності судимостей, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даних фактичних обставинах не буде ефективним та не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявних ризиків та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Колегія суддів, відмічає, що тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, тяжкість покарання, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, його вік та репутацію, міцність соціальних зв`язків, колегія суддів вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого є недостатніми, щоб забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

Також колегія суддів враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Доводи сторони захисту про наявність у ОСОБА_6 постійного місці роботи, за яким він характеризується з позитивного боку, не свідчить про зменшення зазначених судом ризиків та не вказують на підстави для менш м`якого заходу.

З огляду на викладене з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 в ході судового розгляду, а також виконання процесуальних рішень у справі, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Таким чином вимоги сторони захисту про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не підлягають задоволенню. У зв`язку наведеним, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника слід відмовити.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У зв`язку із чим, враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у готуванні до вбивства, вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів доходить до висновку, що підстави для визначення розміру застави відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 42, 45, 68, 177, 178, 183, 197, 314, 315, 395 КПК України, Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 року, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

1.Призначити судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 14 ч. 1, 27 ч.3, 115 ч. 2, п.п.11,12 КК України у відкритому судовому засіданні в залі суду на 04 грудня 2020 року о 09 годині 00 хвилин.

2.Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000105 від 10 серпня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 14 ч. 1, 27 ч.3, 115 ч. 2, п.п.11,12 КК України задовольнити.

3.Обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 14 ч. 1, 27 ч.3, 115 ч. 2, п.п.11,12 КК України строком на 60 діб, тобто до 25 січня 2021 року включно в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань» (№6) УДПтСУ в Донецькій області.

4.В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Викликати в судове засідання учасників процесу.

Ухвала може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу до Донецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її постановлення.

Повний текст ухвали буде проголошено 26 листопада 2020 року о 16 год. 45 хв.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3