Справа № 632/2361/18
провадження № 1-кп/632/21/21

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду угоду про визнання винуватості від 13 січня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000658 від 18 серпня 2018 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Первомайський Харківської області, громадянки України, має повну загальну середню освіту, офіційно не працевлаштованої, незаміжня, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

раніше засудженої: за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 червня 2011 року за ч. 2 ст. 317 КК України до 04 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 роки; за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 серпня 2012 року за ч. 2 ст. 317, ст. 71 КК України до 04 років 01 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;на підставі ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2012 року виключено з вироку додаткове покарання у виді конфіскації майна; ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області 16 липня 2015 року звільнена умовно-достроково на невідбутий строк 08 місяців 25 днів; за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року до 02 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 роки,

якій висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

обвинувачена ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 скоїла кримінальний проступок у сфері обігу наркотичних засобів за таких обставин.
Так, 24 жовтня 2018 року о 14-00 години обвинувачена ОСОБА_3 знаходилася за місцем свого мешкання - у квартирі АДРЕСА_2 , де незаконно зберігала наркотичні засоби.
Того-ж дня, в ході проведення обшуку на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року за місцем мешкання обвинуваченої ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 працівниками поліції у кімнатах квартири виявлено та вилучено п`ять медичних шприців, у двох з яких знаходилася речовина жовтого кольору, яка згідно з висновком експерта № 2879 від 23 листопада 2018 року, є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 0, 3837, яку обвинувачена ОСОБА_3 зберігала за місцем свого мешкання за вищевказаною адресою для особистого користування, без мети збуту.
Такі умисні дії обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.

13 січня 2021 року між процесуальним керівником - прокурором Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченою ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 472 КПК України, за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 309 КК України. При цьому, обвинувачена ОСОБА_3 , згідно з умовами зазначеної угоди, беззастережно визнала свою винуватість в інкримінованому їй кримінальному проступку.

Сторони угоди погоджуються на призначення ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання - щирого каяття, особи винної, наявності судимостей, у виді 2 (двох) місяців арешту. Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року виконувати самостійно.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, встановлені ст.476 КПК України.

Під час судового розгляду прокурор, обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості від 13 січня 2021 року.

Суд, розглядаючи в порядку ч. 2 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, дійшов подальшого висновку.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою.

Прокурор ОСОБА_4 вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК та КК України, зокрема, діям обвинуваченої ОСОБА_3 надана правильна правова кваліфікація за ч. 1 ст. 309 КК України, узгоджене сторонами покарання у виді арешту, відповідає загальним засадам призначення покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винної, зокрема наявності судимостей. Також умови угоди про визнання винуватості цілком відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтересі сторін або інших осіб. З огляду на зазначене, прокурор наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості та призначенні обвинуваченій узгодженої сторонами в угоді міри покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник ОСОБА_5 під час судового розгляду також просили зазначену угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання. При цьому обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала себе винуватою у зберіганні особо небезпечного наркотичного засобу «опію ацетильованого», який був вилучений у неї за місцем проживання працівниками поліції під час обшуку 24 жовтня 2018 року, підтвердила обставини вчинення нею кримінального проступку зазначені в угоді, розкаялася у вчиненому. Також обвинувачена заявила, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Надала згоду на призначення узгодженої міри покарання.

Отже суд, шляхом заслуховування пояснень сторін угоди, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним. Крім того, для з`ясування добровільності укладення угоди судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Таким чином, судом під час розгляду угоди про визнання винуватості встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, вчиненим кримінальним проступком шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Згідно зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченої.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , відсутні.

Вивченням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_3 встановлено, що вона незаміжня, на утриманні дітей та непрацездатних осіб не має, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та має місце постійного проживання, раніше неодноразова судима, зокрема останній раз за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року.

Аналізуючи зміст угоди в частині обраного покарання, суд вважає, що узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим ст. ст. 50, 6567 КК України, а саме: пропонується в межах встановлених у санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, відсутністю обставин, що обтяжують покарання. Отже, суд погоджується з думкою сторін угоди, щодо можливості призначення обвинуваченій покарання у виді арешту, встановленого у санкції частини 1 статті 309 КК України. При цьому, суд приймає до уваги, що за правовим висновком Верховного Суду від 27 березня 2018 року ( провадження № 51-717 км 18) щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Вказане виключає можливість застосування принципу поглинення призначених покарань за різними вироками у порядку ч. 4 ст. 70 КК України , а тому вироки підлягають окремому виконанню. Зазначену правову позицію підтримав Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження (справа № 659/1258/19, провадження № 51-4596 ск 20) в ухвалі від 01 жовтня 2020 року. За таких обставин, суд погоджується, зокрема, з думкою прокурора, що вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки слід виконувати самостійно. Застосування принципу поглинення призначених покарань за різними вироками у порядку ч. 4 ст. 70 КК України виключається.

Таким чином, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК та КК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а відтак існує наявність усіх правових підстав для затвердження цієї угоди та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривень, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання не має.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 373, 374, 376, 394, 474, 475,476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 13 січня 2021 року між процесуальним керівником - прокурором Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити їй узгоджену сторонами міру покарання, у виді арешту на строк 2 (два) місяця.

Строк покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня її затримання в порядку виконання вироку.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2020 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки - виконувати самостійно.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривень, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Речові докази: - медичний шприц об`ємом 20 мл, з інгаляційною голкою, у якому знаходиться рідина коричневого кольору невідомого походження; - медичний шприц об`ємом 0,5 мл, без інгаляційної голки, у якому знаходиться рідина коричневого кольору невідомого походження; - медичний шприц об`ємом 20 мл, без інгаляційної голки, з нашаруванням речовини коричневого кольору; - медичний шприц об`ємом 20 мл, без інгаляційної голки, з нашаруванням речовини коричневого кольору; - медичний шприц об`ємом 10 мл, без інгаляційної голки, з нашаруванням речовини коричневого кольору, які знаходяться у Первомайському ВП ГУНП в Харківській області знищити.
Відповідно до вимог статті 476 КПК України, у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1