ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/79/21 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Софіївка, Новотроїцького району, Херсонської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

визнано винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання,
- за ч . 1 ст. 122 КК України у виді трьох років обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді трьох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 , звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в два роки, з покладення на нього наступних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_11 матеріальну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я у сумі 4 622 (чотири тисячі шістсот двадцять дві) гривні 00 копійок та моральну шкоду у сумі 50 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Постановлено стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держава витрати на проведення судової психологічної експертизи №19-80 від 22.09.2020 року в сумі 13075 (тринадцять тисяч сімдесят п`ять гривень) 20 копійок.

Вирішено питання речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 162 КК України за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 22 грудня 2017 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходячись на проїзній частині вул. Незалежності, на межі між буд. АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , на ґрунті особистих неприязних відносин, в ході сварки, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, схопив лівою рукою за праву руку ОСОБА_11 та викрутив 4 палець кисті правої руки потерпілої, після чого ОСОБА_11 звільнилася від його захвату за руки та почала втікати від нього, але ОСОБА_12 її наздогнав приблизно через 3-4 метри та схопив руками за плечі, розвернув потерпілу до себе обличчям, схопив лівою рукою за праве плече ОСОБА_11 та наніс їй один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя в область переходу з правої брови на виличну ділянку, в ході чого остання, втративши рівновагу від удару, поступово схилилася та лягла на асфальтно-бетонне покриття дороги на спину, після чого намагалася підвестись та перевернулася на правий бік, у цей момент ОСОБА_12 не припиняючи свої протиправні дії поступово наніс ОСОБА_11 два удари правою ногою в праву верхню частини спини та три удари в область попереку, один удар в область правої сідниці, внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 347 від 09.01.2018року, заподіяв потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які по ступеню тяжкості поділяються на 3 групи: 1) травматичний поперечний перелом основи дистальної фаланги IV пальця правої кисті, без зміщення, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я; 2) струс головного мозку, забій правої легені (за клінічними даними), синець правої половини обличчя, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; 3) садно правої сідниці, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_12 З липня 2018 року, приблизно о 21 год. 40 хв., на АДРЕСА_1 , умисно, незаконно, всупереч волі власника, переслідуючи умисел направлений на порушення конституційного права громадян на недоторканість житла, передбаченого ст. 30 Конституції України, через відсутню огорожу, безперешкодно пройшов на територію подвір`я будинку АДРЕСА_1 та відразу, шляхом вільного доступу, через незачинені двері проник до спальної кімнати житлового будинку ОСОБА_13 , після чого, через декілька хвилин, після зауважень потерпілої та свідка ОСОБА_14 , про необхідність залишення житлового будинку та повідомленні про факт виклику працівників поліції, свої дії припинив та вийшов з будинку.

Не погодившись з постановленим вироком обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок в частинні визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України скасувати, а провадження в цій частині закрити, В часині його засудження за ч. 1 ст.162 КК України оскаржуваний вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована доводами про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків сулу, викладеним в судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Зокрема, обвинувачений зазначає про розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на які судом не було звернуто уваги, оскільки, як вбачається з показань свідка ОСОБА_15 вона з дочкою ОСОБА_16 знаходилася у своєму дворі і бачила події, які відбувалися під час конфлікту обвинуваченого та потерпілою, оскільки вулиця освітлювалася від світла, що горіло у дворах. Разом з тим, з показань свідка ОСОБА_16 , вбачається, що вона вийшла за хвіртку та побачила, як ОСОБА_11 лежить на боку, кричить та закриває голову курткою, а обвинувачений наносить потерпілій удари в ділянку тулубу. Тобто, в момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 біля ОСОБА_16 не було ОСОБА_15 .

Крім того, обвинувачений зазначає про те, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_15 та ОСОБА_16 проводився 24 червня 2018 року о 09 год. 30 хв., а злочин був вчинений 22.12.2017 року о 19 год. 30 хвилин (вечірній час). Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначили різну відстань до місця події, так ОСОБА_15 зазначали відстань, яка в ході виміру склала 20 метрів, а ОСОБА_16 - 24.4 метри.

Також, обвинувачений ОСОБА_12 зазначає про неспроможність показань потерпілої ОСОБА_11 , про нанесення їй тілесних ушкоджень саме обвинуваченим, оскільки допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили, що коли на вулицю вийшов ОСОБА_19 то потерпіла схопила його за штанину і запитала його за що він її бив.

Крім того, на думку обвинуваченого, суд безпідставно вважає свідчення ОСОБА_20 недостовірними про те, що саме він наніс тілесні ушкодження потерпілій. ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність висновків суду, викладеним в судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Зокрема, захисник зазначає про безпідставність не взяття судом до уваги показань обвинуваченого про його непричетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , оскільки вони були нанесені потерпілій його братом ОСОБА_20 , яка навіть накинулася на ОСОБА_19 , як на особу, яка спричинила їй тілесні ушкодження.

Крім того, як зазначає захисник, суд не надав належної правової оцінки показанням свідка ОСОБА_20 про обставини перебігу події, під час якої потерпілій ОСОБА_11 було заподіяно тілесні ушкодження.

Також, захисник зазначає про те, що в описовій частині вироку за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , суд зазначає про те, що свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 дали показання про те, що події відбувалися у грудні 2018 року, в той час коли тілесні ушкодження потерпілій були заподіяні 22 грудня 2017 року

Зазначає захисник і про безпідставність засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки останній проник до домоволодіння з дозволу співмешканки потерпілої ОСОБА_21 на чому неодноразово наголошував обвинувачений.

Крім того, захисник зазначає про те, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про виклик в судове засідання експерта для надання пояснень щодо визначенням ним суми моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., яка для його підзахисного є непомірною.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку учасників судового провадження:

- прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив оскаржуваний вирок залишити без змін;

- обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити,

- вислухавши сторони в судових дебатах, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 162 КК України не визнав, зазначивши наступне.

22.12.2017 року до нього прийшов його брат ОСОБА_20 , який вживав спиртні напої. Після 20 години, він запропонував брату провести його додому, оскільки брат має поганий зір, а на вулиці було дуже темно, освітлення на вулиці не було. Йдучи по дорозі, він розмовляв з братом за жінку по імені ОСОБА_22 . Пройшовши повз двір ОСОБА_11 , він побачив силует ОСОБА_11 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, при зустрічі почала верещати та кричати, що її дочка нічого йому не винна. ОСОБА_11 думала, що він та брат розмовляють про її дочку, яку теж звуть ОСОБА_22 . Брат обурився та висловився на адресу ОСОБА_11 : «Таня, у тебя криша поехала или бэлка в голове?» У відповідь ОСОБА_11 накинулась на брата. Брат відштовхнув ОСОБА_11 від себе, нанісши один удар долонею в обличчя. ОСОБА_11 від удару присіла та злягла, потягнувши за собою брата. Брат ще раз ударив ОСОБА_11 ногою по сідницям. Більше брат ударів ОСОБА_11 не наносив. Два удари брата були в легкій формі. Він заступився за ОСОБА_11 тим, що відштовхнув брата від потерпілої та сказав йому: «Що ти робиш?». Брат відійшов на якусь відстань і потерпіла його не бачила, але бігала шукала його та кричала. В цей час на вулицю вийшов ОСОБА_19 , на якого накинулась потерпіла, думаючи, що це брат та звалила його. Тоді . ОСОБА_19 закричав: «Тьотя ОСОБА_23 , це я». В цей час на вулицю вийшли подружжя Перепелових з ліхтарем, а ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не було. В присутності зазначених осіб потерпіла бігала, кричала, шукаючи брата. Він все добре пам`ятає, оскільки алкогольні напої не вживав. Конфлікт закінчився тим, що син потерпілої затягнув матір у двір. Він особисто із потерпілою не стикався. Тілесні ушкодження потерпіла отримала від того, що падала.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_21 , який є співмешканцем потерпілої ОСОБА_24 , постійно працює у нього по домогосподарству, у зв`язку з чим він знає як зайти у двір та вийти з нього. В липні 2018 року, він виявив, що у нього зник гаманець з грошима. Він відразу здогадався, що це міг зробити ОСОБА_21 , який вже був виявлений на крадіжці. З добрими намірами, він пішов до ОСОБА_21 . Біля двору ОСОБА_21 стояли його співмешканка ОСОБА_24 та її дочка ОСОБА_14 . З їх дозволу та дозволу ОСОБА_21 , він зайшов до будинку, де запропонував ОСОБА_21 віддати гаманець з грішми. ОСОБА_21 не заперечував крадіжку. У будинку він пробув недовго, не було ні крику, ні сварки. З будинку його ніхто не виганяв.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, висновки суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень при зазначених у вироку обставинах та кваліфікація її дій за ч.1 ст. 122 та ч. 1 ст. 162 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, належно досліджених та оцінених судом за принципами всебічності, повноти та об`єктивності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 122 КК України, розпочато на підставі заяви потерпілої ОСОБА_11 до Нижньосірогозького відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області про початок кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень 22.12.2017 року, приблизно о 19 год. 30 хв., на вул.. Незалежності, в смт. Нижні Сірогози. неподалік від її місця проживання.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпіло: ОСОБА_11 зареєстрований у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Нижньосірогозького відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області за№ 1902 від 23.12.2017 року.

Відомості про кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.12.2017 року за № 0000410 за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 122 КК України.

Із показань потерпілої ОСОБА_11 вбачається, що 22.12.2017 року о 19 годині 30 хвилин вона проводила додому ОСОБА_15 Повертаючись до свого дому, розташованого на АДРЕСА_4 , між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 зустріла обвинуваченого і його брата ОСОБА_25 , які сварились між собою. Обвинувачений зупинив, підійшов до неї, схопив за рукав верхнього одягу. Вона відштовхнула обвинуваченого, після чого, різко викрутив її руку і зламав палець. Вона вирвалась і хотіла йти, але обвинувачений схопив її із спини за куртку, розвернув і наніс удар в обличчя, від якого вона впала на асфальт. Коли вона хотіла піднятись, обвинувачений почав наносити її удари ногами в ділянку тулубу. Вона почала кричати, брат обвинуваченого втік, а обвинувачений залишився.

Вищевказані обставини були підтверджені потерпілої ОСОБА_11 і під час проведення слідчого експерименту від 24.07.2018 року за її участі, оформленого відповідним протоколом.

Із показань свідка ОСОБА_15 , вбачається, що 22.12.2017 року, вона допомагала ОСОБА_11 по господарству. Приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_11 проводила її додому. на АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_11 пішла назад до свого дому, назустріч їй йшли брати ОСОБА_26 та ОСОБА_25 . Знаходячись на своєму подвір`ї, вона бачила та чула, як обвинувачений розмовляв із потерпілою в підвищеному тоні, схопив її за верхній одяг та почав її шарпав. Потерпіла кричала, відштовхнула обвинуваченого і вирвалась. Обвинувачений наздогнав потерпілу, схопив її за воріт куртки, розвернув до себе і вдарив кулаком в обличчя, від якого потерпіла упала. Вона з дочкою знаходилась у своєму дворі і все бачила, оскільки вулиця освітлювалась від світла, що горіло у дворах. З огляду на неадекватну поведінку обвинуваченого, вона на вулицю не виходила. Поруч з обвинуваченим знаходився його брат ОСОБА_25 .

Вищевказані обставини були підтверджені свідком ОСОБА_15 і під час проведення слідчого експерименту від 24.07.2018 року за її участі, оформленого відповідним протоколом. Під час проведення слідчого експерименту слідчим була виміряна відстань між місцем, де обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілій, та місцем, де знаходилася ОСОБА_15 , яка склала 20 м.

Із показань свідка ОСОБА_16 суду, вбачається, що вона 22.12.2017 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, вийшла з буд. АДРЕСА_1 де проживає, та почула крики. Її мати ОСОБА_15 забігла до будинку, а вона вийшла за хвіртку та побачила, як ОСОБА_11 лежить на боку, кричить та закриває голову курткою, а обвинувачений наносить потерпілій удари в ділянку тулубу. Ударів було приблизно п`ять. Біля обвинуваченого знаходився його брат ОСОБА_25 , який ходив туди-сюди, а потім кудись подівся. Вона подзвонила сину потерпілої. До потерпілої вийшли сусіди.

Вищевказані обставини були підтверджені свідком ОСОБА_16 і під час проведення слідчого експерименту від 24.07.2018 року за її участі, оформленого відповідним протоколом. Під час проведення слідчого експерименту слідчим була виміряна відстань між місцем, де обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілій, та місцем, де знаходилася ОСОБА_16 , яка склала 24.4 м.

Із показань свідка ОСОБА_17 суду, вбачається, що в грудні 2018 року, ввечері знаходячись за місцем свого проживання на АДРЕСА_3 , почула пронизливий жіночій крик на вулиці. Вийшовши побачила обвинуваченого та жінку, що лежала на дорозі і кричала. Вона запитала у обвинуваченого: «Що трапилось?». Обвинувачений відповів, що це його сусідка. Жінка сказала: «Це я, ОСОБА_23 . Вони мене побили, відбили нирки». Вона впізнала ОСОБА_11 , біля якої знаходився ОСОБА_12 . Побачивши у дворі ОСОБА_19 , вона позвала його. На вулицю вийшов ОСОБА_19 , потім її чоловік ОСОБА_18 та сусідка ОСОБА_27 , яка повідомила, що коли відкривала хвіртку, то хтось перебігав дорогу. На потерпілій тілесних ушкоджень не бачила, бо було темно. Коли на вулицю вийшов ОСОБА_19 то потерпіла схопила його за штанину і сказала: «Це ти мене бив?». Вона сказала потерпілій « ОСОБА_23 , це я, ОСОБА_28 » і потерпіла його залишила.

Із показань свідка захисту ОСОБА_18 суду, вбачається, що в грудні 2018 року, ввечері, знаходячись за місцем свого проживання на АДРЕСА_3 , він почув, що його дружина ОСОБА_17 вийшла на вулицю. Він взяв ліхтар і пішов за нею, а коли вийшов на вулицю, то почув пронизливий крик, його дружина сказала: «Це ОСОБА_23 ». На вулиці, він побачив потерпілу ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_29 , які сварились між собою. Потерпіла стверджувала, що обвинувачений її побив, повідбивав нирки, а обвинувачений, піднявши руки до гори заперечував це. На вулиці також знаходився сусід ОСОБА_19 , потім вийшла сусідка ОСОБА_27 , яка повідомила, що бачила як хтось побіг. На потерпілій тілесних ушкоджень не бачив. Вулиця освітлювалась від світла у дворах. Коли на вулицю вийшов сусід ОСОБА_19 , то потерпіла схопила його за штанину і сказала: «Ти чого мене бив?». ОСОБА_19 обізвався: «Таня, це я Міша» ОСОБА_11 вибачилась, з чого було видно, що вона помилилась.

Із показань свідка ОСОБА_27 суду, вбачається, що вона бачила якогось чоловіка, який перебігав їй дорогу біля місця події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 374 від 09.01.2018 року у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді травматичного поперечного перелому основи дистальної фаланги IV пальця правої кисті без зміщення, струсу головного мозку, забою правої легені; синця правої половини обличчя, садна правої сідничної ділянки, які виникли від дії тупих обмежених предметів. Не виключається що перелом IV пальця правої кисті міг виникнути від викручування його руками, ушкодження голови - внаслідок удару рукою, а забій правої легені та садно сідниці - внаслідок ударів ногами. За часом виникнення ушкодження відповідають 22.12.2017 року. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження розділяються на три групи: 1) перелом IV пальця правої кисті, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за критерієм тривалості розгляду здоров`я; 2) ушкодження голови і забій правої легені, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; 3) садно правої сідниці, що являється легким тілесним ушкодженням.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 162 КК України, розпочато на підставі заяви потерпілої ОСОБА_24 від 06.07.2018 року до Нижньосірогозького відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області про початок кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, відносно ОСОБА_29 , за фактом незаконного проникнення останнім до її будинку 03.07.2018 року приблизно о 21 годині 40 хвилин, чим було порушено недоторканість її житла.

Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілої ОСОБА_24 зареєстрований у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення Нижньосірогозького відділення поліції Каховського ВП ГУНП в Херсонській області за № 1137 від 06.07.2018 року.

Відомості про кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000227 від 04.07.2018, яке постановою прокурора Каховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_30 від 27.07.2018 об`єднане в одне кримінальне провадження із кримінальним провадженням за № 0000410.

Із копії жомової книги вбачається, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_31 , у будинку зареєстровані ОСОБА_21 , ОСОБА_24 та ОСОБА_14 .

Із показань потерпілої ОСОБА_24 суду, вбачається, що в липні 2018 року, приблизно о 22 годині, вона з дочкою ОСОБА_14 сиділа на порозі будинку за місцем проживання на АДРЕСА_1 , вхідні двері будинку були відкриті. У двір забіг обвинувачений ОСОБА_12 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння і на бігу запитав: «Де твій співмешканець?» на що вона відповіла, що він дивиться по телевізору футбол. Обвинувачений не питаючи дозволу зайти до будинку, а забіг у веранду, переступив через онука, який там грався, попрямував до кімнати ОСОБА_21 . ОСОБА_14 сказала їй, що у обвинуваченого, щось у руці. Вона побігла за обвинуваченим, але він вже наніс ОСОБА_21 тілесні ушкодження заточкою, яку тримав у руці.

Із показань свідка ОСОБА_14 суду, вбачається, що влітку 2018 року, вона з матір`ю ОСОБА_24 сиділа на порозі будинку, який належить її матері. В цей час її дворічний син грався у веранді. У двір забіг обвинувачений ОСОБА_7 , який запитав: «Де Ковач?». Мати відповіла, що той в кімнаті дивиться телевізор. Обвинувачений без дозволу забіг у веранду, переступив через сина і побіг у кімнату до ОСОБА_21 із залізним предметом в руках. Коли вона зайшла до кімнати, то обвинувачений був зверху на ОСОБА_21 .

Судова колегія апеляційного суду, вважає не визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, як його бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене і рахує, що суд першої інстанції оцінюючи в сукупності всі докази у провадженні, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вони є допустимими і достатніми, та такими, що в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 162 КК України. Ці докази раціонально покладені в основу ухваленого по справі обвинувального вироку.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цілком обґрунтовано критично поставився до показань свідка ОСОБА_20 про те, що 22.12.2017 року він, в період з 18 до 20 години, знаходився у свого брата ОСОБА_29 на АДРЕСА_1 . Після того, як вони вийшли з братом за цигарками, дорогою зустріли потерпілу j стані алкогольного сп`яніння. Потерпіла вчепилась за рукав його куртки, він її відштовхнув і відійшов на 0,5 м. Потерпіла нігтями вчепилась в його обличчя. Він злякався, що може втратити єдине око, і відштовхнув потерпілу коліном по сідницях. Потерпіла відійшла на 1,5 м і почала. кричати. На крик потерпілої вийшла ОСОБА_17 за нею її чоловік. ОСОБА_17 позвала ОСОБА_19 . Потерпіла впала і кричала, що її побили. Коли з`явився ОСОБА_19 , то потерпіла накинулась на нього і повалила з ніг. В цей час ОСОБА_17 закричала: «Це не той».

Як вірно зазначено судом першої інстанції зазначені показання свідка ОСОБА_20 свідка ОСОБА_20 повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_11 , про те, що саме обвинувачений ОСОБА_7 , а не його брат ОСОБА_25 чи інша особа, заподіяли їй тілесні ушкодження та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які безпосередньо були свідками нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 саме обвинуваченим ОСОБА_7 . Свої показання як потерпіла, так і зазначені свідки підтвердили і під час проведення з ними 24.07.2018 року слідчих експериментів.

Зазначені показання потерпілої та свідків є незмінними, послідовними, які узгоджуються як між собою, так і з іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, показання свідка ОСОБА_20 щодо його перебування на місці події до приходу свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , спростовуються показаннями цих же свідків, які в суді показали, що на час їх прибуття на місце події ОСОБА_20 там не було.

Також, локалізація та численність виявлених у потерпілої ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які зазначені у висновку судово-медичної експертизи № 374 від 09.01.2018 року, не відповідає зазначеним у показаннях свідка ОСОБА_20 локалізації та кількості тілесних ушкоджень, які б він міг заподіяти потерпілій за його версією перебігу подій.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду, вважає такі показання свідка ОСОБА_20 неспроможними, як такі, що надані з метою сприяння обвинуваченому ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

З вищевказаних підстав, також є неспроможними доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 про те, що саме ОСОБА_20 наніс тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_11 .

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , про те, що в момент нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 біля ОСОБА_16 не було ОСОБА_15 , оскільки, як вбачається з показань зазначених свідків вони 22.12.2017 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, разом перебували за місцем проживання буд. АДРЕСА_1 , та кожна окремо, бачили, як саме обвинувачений ОСОБА_7 завдав тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 . З їх показань вони переміщалися, як по подвір`ю та будинку, так і виходили на вулицю. Такі послідовні та незмінні показання вони надавали, як на досудовому розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, свої показання свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 підтвердили і під час проведення слідчого експерименту за їх участі, під час якого, перевіряйсь не тільки їх показання, щодо обставин конфлікту та механізму нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, а також були здійснені заміри відстані від місць перебування свідків до місця конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, з метою спроможності свідків спостерігати та об`єктивно сприймати події, що вказує на відсутність істотних порушень вимог КПК України, під час проведення солідних експериментів за участю свідків, в тому числі, про які зазначають в апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, що свідчить про непереконливість доводів їх апеляційних скарг в цій частині.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого і захисника про неспроможність показань потерпілої ОСОБА_11 , про нанесення їй тілесних ушкоджень саме обвинуваченим, оскільки після конфлікту потерпіла звернулася до свідка ОСОБА_19 , яка завдала їй тілесних ушкоджень, колегія судді вважає їх безпідставними, оскільки допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили, що потерпіла помилково вказала на свідка ОСОБА_19 як на особу, яка завдала їй тілесні ушкодження.

Вирок частині визнання винним за ч. 1 ст. 162 КК України обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржував та просив вирок в цій частині залишити без змін.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки останній проник до домоволодіння з дозволу співмешканки потерпілої ОСОБА_21 на чому неодноразово наголошував обвинувачений, є неспроможними.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_24 та свідка ОСОБА_14 , на момент проникнення обвинуваченого ОСОБА_32 до житла потерпілої ОСОБА_13 , вони знаходились на порозі будинку, а співмешканець потерпілої - ОСОБА_21 в цей час перебував в самому будинку та дивився телевізор. Зазначені обставини не заперечував і сам обвинувачений. Зайшовши в двір обвинувачений ОСОБА_33 запитав у них де знаходить ОСОБА_21 та почувши відповідь про те, що останній перебуває в будинку та дивиться телевізор, без дозволу, через веранду проник до приміщення будинку.

З наведеного вбачається, що потерпіла ОСОБА_13 дозволу на проникнення до її житла обвинуваченому ОСОБА_7 не давала, а з урахуванням того, що обвинувачений прибувши до домоволодіння потерпілої навіть не знав де знаходиться ОСОБА_21 та перебування останнього всередині будинку, вказує на відсутність можливості отримати обвинуваченим ОСОБА_7 згоди ОСОБА_21 на проникнення до будинку.

Розмір, моральних страждань потерпілої ОСОБА_11 визначений висновком експерта № 19-80 від 20 вересня 2020 року в сумі 50000 грн., відповідно до процесуальних вимог та методики його проведення. Будь -яких порушень її проведення, як і суд першої інстанції, колегія суддів не вбачає, не посилається на такі порушення в апеляційній скарзі і захисник, а тому відмова суду в задоволенні клопотання захисника про виклик в судове засідання експерта, за наведених обставин, є цілком аргументованою.

Єдиною підставою, щодо необґрунтованості відмови суду в задоволенні клопотання захисника про виклик в судове засідання експерта, в апеляційній скарзі, непомірність розміру моральної шкоди обвинуваченому ОСОБА_7 . Однак, сам обвинувачений підстави та розмір моральної шкоди в своїй апеляційній скарзі під сумнів не ставить.

Зважаючи на викладене, неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника про безпідставність відмови судом у задоволенні його клопотання про виклик в судове засідання експерта, щодо з`ясування питань визначення розміру моральних страждань потерпілої ОСОБА_11 .

Що стосується посилань апеляційної скарги захисника про те, що в описовій частині вироку за епізодом заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , суд зазначив, що свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 дали показання про те, що події відбувалися у грудні 2018 року, в той час коли тілесні ушкодження потерпілій були заподіяні 22 грудня 2017 року, слід зазначити наступне.

Як вбачається з технічного запису фіксації перебігу судового засідання, під час допиту свідки ОСОБА_17 , та ОСОБА_18 давали показання про обставини подій за епізодом заподіяння обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , які відбулися в грудні 2017 року, разом з тим, суд в описовій частині вироку, викладаючи показання вищевказаних свідків, помилкового зазначив про те, що вони були очевидцями подій, які відбулися в грудні 2018 року, тим самим на думку колегії судді допустив описку. Зважаючи на це, колегія суддів рекомендує суду першої інстанції, виправити вищевказану описку, в порядку визначеному ст. 379 КПК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, як за окремий злочин, так і остаточне на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, відомості про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого та призначив покарання в межах санкції статей за вчинені кримінальні правопорушення та на підставі ст. 75 КК України, звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробування з іспитовим строком та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваного вироку, колегія суддів не встановлено.

Зважаючи на, що доводи апеляційний скарг обвинуваченого та його захисника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а підстави для скасування оскаржуваного вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 02 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 162 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: