Справа № 369/785/21
Провадження №1-кс/369/255/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000050 від 15.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
14 січня 2021 року близько 18 год. 20 хв. на авто дорозі між с. Дмитрівка та с. Забуччя (поблизу 8 км) відбулася ДТП за участю автомобіля марки "MERCEDES-BENZ GLS-400" реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухаючись зі сторони с. Забуччя на підйом у напрямку с. Дмитрівка при виконанні обгону виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки "КІА-РІСАNТО" реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який їхав зі сторони с. Дмитрівка.

В результаті ДТП з місця пригоди з тілесними ушкодженнями були госпіталізовані до лікарні водій автомобіля "КІА" ОСОБА_6 та його пасажир ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За вказаним фактом слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 15.01.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та розпочато досудове розслідування.

14.01.2021 року проведеним оглядом місця ДТП встановлено, що транспортні засоби, а саме автомобіль марки " MERCEDES-BENZ GLS-400" реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки " КІА-РІСАNТО " реєстраційний номер НОМЕР_2 , причетні до вищезазначеної ДТП, оскільки містять на собі сліди злочину, зокрема характерні для ДТП пошкодження.

З викладеного вбачається, що є достатні підстави вважати, що вказані речі є доказом злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 автомобіль марки " MERCEDES-BENZ GLS-400" реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2017 року випуску, номер кузова; НОМЕР_4 , належить ОСОБА_8 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

У даному випадку на автомобіль марки " MERCEDES-BENZ GLS-400" реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2017 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4 , слід накласти арешт для запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а також забезпечення проведення необхідних судових автотехнічних експертиз.

15.01.2021 року речі вилучені в ході огляду місця події від 14.01.2021 року, в порядку ст. 98 КПК України, було визнано речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню.

В судове засідання слідчий не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В клопотанні просив розгляд проводити без його участі.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 /ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст.94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження № 0000020 від 15.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий посилався на те, що застосування арешту вказаного майна є необхідним для забезпечення кримінального провадження, для проведення експертизи технічного стану, судової транспортно-технічної експертизи. Незастосування заборони на використання чи розпорядження майном може призвести до його подальшого незаконного використання, відчуження та настання інших тяжких наслідків, які в тому числі перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

При вирішенні питання про арешт, слідчий суддя зобов`язаний виходити із засад розумності, співмірності та доведенні обставин поза розумним сумнівом.

Однак, слідчому судді не надано доказів на підтвердження необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна і справжню необхідність здійснення таких заходів, які обмежують право власності, досягнення завдань кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки прокурор не довів, що майно на яке слідчий просив накласти арешт не спричинить негативних наслідків для третіх осіб, а втручання держави, за таких обставин не буде надмірним та не призведе до негативних наслідків і тим самим порушуватиме права, гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Частиною 2 статті 173 КПК України, встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно з ч. 1ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки органом досудового розслідування не доведено необхідність накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171,173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000050 від 15.01.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1