Справа № 577/5124/19
Провадження № 1-кп/577/68/21

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Лепетиха Великолепетиського району Херсонської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , призваного на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 25 травня 2017 року солдата строкової військової служби, раніше судимого 08 квітня 2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,
Обвинувачений ОСОБА_4 25 травня 2017 року призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 125 від 20.06.2017 року військовослужбовець строкової служби солдат ОСОБА_4 з 20.06.2017 року зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-рятувальника аварійно-рятувального відділення взводу аварійно-рятувальних робіт. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 31 від 09.02.2018 року солдат ОСОБА_4 призначений на посаду машиніста другого відділення копрового взводу мостової роти колійного батальйону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 71 від 10.04.2018 року солдату ОСОБА_4 надано відпустку терміном на 11 діб, починаючи з 10 квітня по 20 квітня 2018 року включно, з правом виїзду до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Будучи військовослужбовцем строкової служби Державної спеціальної служби транспорту, солдат ОСОБА_4 достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно виконувати Військову присягу, затверджену Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991 року, а також дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року 548-ХІV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, що зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги; неухильно виконувати вимоги Статутів ЗС України, накази командирів; захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку; віддано служити українському народу; сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, бути пильним, хоробрим і дисциплінованим, готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків. У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, па планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було. Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 року Дії 303 на визначених території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 21.04.2018 року оголошене не було.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем строкової служби, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити строкову службу, незаконно припинив викопувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 21.04.2018 року не з`явився без поважних причин з відпустки на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину для виконання службових обов`язків, або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього. 30.08.2019 року слідчими Індустріального відділення Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області солдата ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Отже, ОСОБА_4 був незаконно відсутній на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 у період з 21.04.2018 року до 30.08.2019 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому.
Згідно вимог ч.3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд впевнився в правильному розумінні учасниками судового провадження змісту цих обставин і у суду немає сумнівів в добровільності і істинності їх позиції, а також судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які не досліджувались у суді.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу з відпустки, військовослужбовцем строкової служби, вчинене без поважних причин в умовах особливого періоду.
При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, є особою молодого віку.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року за ст. 187 ч. 4 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, тому при призначенні покарання слід застосувати ч. 4 ст. 70 КК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити покарання в виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим покаранням, призначеним вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року, призначити остаточне до відбуття покарання в виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років.
В строк покарання зарахувати покарання, відбуте за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту затримання, а саме з 30 серпня 2019 року.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1