ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2323/20

02 жовтня 2020 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Костопільського районного суду Рівненської області кримінальне провадження №0000091 від 08.09.2020 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Костопіль Рівненської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, непрацюючий, не одружений, раніше судимий вироком Костопільського районного суду від 17.06.2020 за ч.1 ст.185 КК України до 100 годин громадських робіт,
вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи засудженим Костопільським районним судом Рівненської області 17.06.2020 за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, 04 серпня 2020 року ознайомившись під підпис у Костопільському районному відділі з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області у відповідності до ст.37, 40 КВК України з умовами, порядком та обов?язками під час відбування покарання, будучи 01.09.2020 попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст.389 КК України за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, до виконання громадських робіт не приступив.
Так, ОСОБА_3 , 06.08.2020 та 01.09.2020 отримавши у Костопільському районному відділі з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Рівненській області направлення на відбуття покарання до КП «Костопільське БЖКП», що в м.Костопіль Рівненської області по вул.Грушевського 4, яке мав відбувати прибираючи прибудинкову територію по вулицях м.Костопіль Рівненської області, маючи згідно графіку п?ятиденний робочий тиждень з чотиригодинним робочим днем, без поважних причин (тяжка тривала хвороба, виїзд в іншу місцевість без дозволу у зв?язку з загибеллю близьких, тощо) з 07.08.2020 по даний час не вийшов на роботу та не відпрацював 100 годин призначених йому громадських робіт, тобто будучи засудженим, умисно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.
Отже, своїми умисними діями, які полягали в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, надав показання на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті.

Прокурор, враховуючи, що обвинувачений визнає свою вину та всі встановлені обставини справи, просить суд визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачений не заперечив щодо визнання судом недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи думку учасників судового провадження, які не заперечували щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд дійшов переконливого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 Кримінального кодексу України, кваліфікується як кримінальний проступок.

Відповідно до ст.66 КК України, обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 ,не встановлено. Відповідно до ст.67 КК України, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.

Беручи до уваги особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкція ч.2 ст.389 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді арешту на строк до шести місяців або обмеження волі на строк до трьох років.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про доцільність призначення покарання у вигляді арешту.

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 17.06.2020 у справі №564/991/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, призначено покарання у виді 100 годин виправних робіт. Вказане покарання ОСОБА_3 не відбув.

Відповідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Таким чином, 100 годин громадських робіт відповідають 12,5 дням арешту.

Відповідно до ст.73 КК України, строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Враховуючи наведене, на підставі ч.1 ст.71 КК України суд визначає остаточне покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Костопільського районного суду від 17.06.2020 у справі №564/991/20 у вигляді арешту.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Керуючись ст. 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд-

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 1 /один/ місяць.

На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Костопільського районного суду від 17.06.2020 у справі №564/991/20, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді арешту на строк 1 /один/ місяць і 5 /п`ять/ днів.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1