Дата документу 03.02.2021 Справа № 937/9711/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/418/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/9711/19
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001917, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого неповну середню освіту, не одруженого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , зауважує, що під час судового розгляду даного кримінального провадження вина обвинуваченого не була підтверджена належними та допустимими доказами та не доведена поза розумними сумнівами. Так згідно з показами потерпілої ОСОБА_8 та її матері між ними та обвинуваченим існують давні неприязливі стосунки. Отже часто виникають сварки щодо користування майном (житловим будинком) що знаходиться у спільній власності. Саме 15 червня 2019 року на ґрунті взаємної неприязні між потерпілою та обвинуваченим вкотре відбулася сварка. Суд вважає доказаним факт спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілій, при цьому посилається на покази свідків , та критично відноситься до показів самого обвинуваченого. Однак суд не взяв до уваги, що жоден зі свідків не був очевидцем спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Кожен свідок давав покази про обставини які їм стали відомі лише зі слів потерпілої. Вважає, що суд повинен був поставитись критично до показів свідка ОСОБА_11 яка є матір`ю потерпілої та також перебуває у неприязних стосунках с обвинуваченим.

Суд не врахував позицію захисту про те, що сумнівним є взагалі факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки до медичного закладу вона звернулась не одразу, а через декілька днів. При цьому суд не прийняв до уваги сумніви щодо об`єктивності висновку експерта, оскільки свідок ОСОБА_11 (мати потерпілої) являється завідувачем паталого-анатомічного відділення що знаходиться в одному приміщенні з бюро СМЕ, отже не виключалась можливість впливу на результати експертизи. Дані факти в судовому засіданні спростовані не були.

Крім того в вироку суд посилається на те, що стороною захисту не надано будь-яких інших доказів які б свідчили про те, що потерпілій 15 червня 2019 року не було завдано тілесних ушкоджень. Однак вважає, що саме сторона обвинувачення повинна доводити факт вчинення кримінального правопорушення та усувати всі суперечності на які вказала сторона захисту.

Просить скасувати вирок, та ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_6 .

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, потерпілу, представника потерпілої та прокурора, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 15 червня 2019 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки з ОСОБА_8 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_8 не менше шести ударів дерев`яною палицею по грудній клітці та нижнім кінцівкам, після чого обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, наніс ОСОБА_8 один удар ногою по правій нижній кінцівці та один удар рукою по голові, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження: травматичний набряк м`яких тканин голови; синці правого плеча, ніг; садна грудної клітки, ніг, кистей, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Доводи захисника ОСОБА_10 про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- поясненнями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 про те, що її родина і родина обвинуваченого мешкають в одному дворі, але домоволодіння різні. З обвинуваченим вона не спілкується з осені 2018 року, у родини обвинуваченого постійні претензії до неї та її родини. 15 червня 2019 року, приблизно після 19 години 00 хвилин, у дворі виник конфлікт через претензії ОСОБА_6 щодо побиття його собаки. В ході конфлікту обвинувачений почав погрожувати їй та її матері, в руці він тримав палицю, яку взяв біля сараю. Вона сказала матері викликати охорону і мати пішла до будинку викликати охорону. В цей час обвинувачений почав її бити палицею по спині, передпліччю, по нозі. Вона забрала у ОСОБА_6 палку та викинула, після чого він вдарив її кулаком в голову, а ногою по її нозі. Згодом підійшла сусідка та приїхала охорона. Медичне освідування вона пройшла 20 червня 2019 року, оскільки були вихідні та експерти не працювали;
- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що потерпіла ОСОБА_8 це її донька, вони разом мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Ввечері 15 червня 2019 року вона разом з донькою поралися у своїй альтанці. В цей час біля своїх сараїв ходив ОСОБА_6 , бігала його собака, яку ніхто не чіпав. Потім ОСОБА_6 почав їй виказувати, що вона нібито вдарила його собаку, почалася сварка. Вона пішла до будинку викликати охорону, а, виходячи з будинку, побачила, як ОСОБА_6 замахнувся на її доньку палицею. Донька вирвала у нього палицю і викинула, а ОСОБА_6 вдарив її кулаком по голові та пнув по нозі. В цей час до воріт підійшла сусідка, але вона крикнула їй, щоб вона йшла, і сусідка пішла геть. Згодом приїхала охорона, також була викликана поліція;
- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 про те, що вона мешкає по сусідству з родинами обвинуваченого і потерпілої. 15 червня 2019 року, біля 20 години 00 хвилин, вона привела свою дитину на заняття до ОСОБА_8 .. Так як у дворі бігала відв`язана собака ОСОБА_6 , у двір вона не заходила і стояла біля воріт. У дворі вона чула якийсь шум, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 сварилися, ОСОБА_11 також була у дворі. В руках у ОСОБА_6 була палка, якою він замахувався на ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_11 їх побачила, то крикнула, що занять не буде. Вони з донькою пішли, а у дворі сварка продовжувалася;
- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що він працює на посаді поліцейського відділу охорони. Так, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться під охороною. 15 червня 2019 року ввечері надійшов виклик за цією адресою. Вони приїхали приблизно через 3 4 хвилини. У дворі був обвинувачений ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_8 та її мати ОСОБА_11 , між ними відбувався словесний конфлікт. ОСОБА_6 казав, що його собаку вдарили, а ОСОБА_8 казала, що ОСОБА_6 її вдарив. Вони запропонували викликати поліцію, після чого чекали поліцію близько двох годин і поїхали, коли вже було темно. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 він не дивився;
- поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 про те, що він працює на посаді поліцейського відділу охорони. Так, 15 червня 2019 року, після 18 години 00 хвилин, вони виїхали на виклик за адресою: АДРЕСА_1 , з приводу сварки між сусідами. Приїхавши на виклик, вони побачили словесну сварку між сусідами, в їх присутності ніяких дій фізичного характеру вже не було. В ході розмови їм пояснили, що конфлікт виник з приводу собаки. Потерпіла ОСОБА_8 та її мати ОСОБА_11 пояснили, що обвинувачений ОСОБА_6 чи-то намагався вдарити потерпілу, чи-то вдарив її, потерпіла казала про тілесні ушкодження, точно він вже не пам`ятає. Після цього він викликав поліцію. Їх наряд залишався там і чекав поліцію близько двох годин, але поліцію вони не дочекались і поїхали на інший виклик;
- висновком спеціаліста № 95 від 24 червня 2019 року, згідно якому встановлено, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: травматичний набряк м`яких тканин голови; синці правого плеча, ніг; садна грудної клітки, ніг, кистей. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі, утворилися від травматичних дій тупих предметів або при ударах о такі предмети, могли утворитися при ударах рукою, ногою, від дії дерев`яної палиці, а також при стисканні кистями (на правому плечі). Давність ушкоджень не суперечить обставинам та термінам, на які вказує потерпіла (а.п. 96);
- висновком судово-медичної експертизи № 233 від 02 вересня 2019 року, згідно якому встановлено, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: травматичний набряк м`яких тканин голови; синці правого плеча, ніг; садна грудної клітки, ніг, кистей. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі, утворилися від травматичних дій тупих предметів або при ударах о такі предмети, могли утворитися 15 червня 2019 року при ударах рукою, ногою, від дії дерев`яної палиці, а також при стисканні кистями (на правому плечі), як вказувала потерпіла. Характерні специфічні ознаки травмуючи предметів в ділянках тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 не відобразилися. Тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися внаслідок не менш ніж восьми травматичних дій (а.п. 101 102).

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновки експерта, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки не встановлено достатніх доказів вини ОСОБА_6 , у вчиненні даного кримінального проступку, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також показання потерпілої ОСОБА_8 зокрема про те, що у дворі виник конфлікт через претензії ОСОБА_6 щодо побиття його собаки, в ході конфлікту обвинувачений почав погрожувати їй та її матері, в руці він тримав палицю, яку взяв біля сараю, вона сказала матері викликати охорону і мати пішла до будинку викликати охорону, в цей час обвинувачений почав її бити палицею по спині,
які узгоджуються з показаннями свідків:
- ОСОБА_11 зокрема про те, що 15 червня 2019 року вона разом з донькою поралися у своїй альтанці, ОСОБА_6 почав їй виказувати, що вона нібито вдарила його собаку, почалася сварка, вона пішла до будинку викликати охорону, а, виходячи з будинку, побачила, як ОСОБА_6 замахнувся на її доньку палицею, донька вирвала у нього палицю і викинула, а ОСОБА_6 вдарив її кулаком по голові та пнув по нозі;
- ОСОБА_12 зокрема про те, що у дворі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 сварилися, ОСОБА_11 також була у дворі, в руках у ОСОБА_6 була палка, якою він замахувався на ОСОБА_8 , коли ОСОБА_11 її побачила, то крикнула, що занять не буде, вона з донькою пішли, а у дворі сварка продовжувалася;
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема висновком судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що у ОСОБА_8 були виявлені тілесні ушкодження: травматичний набряк м`яких тканин голови; синці правого плеча, ніг; садна грудної клітки, ніг, кистей. Зазначені тілесні ушкодження у ОСОБА_8 кваліфікуються як легкі, утворилися від травматичних дій тупих предметів або при ударах о такі предмети, могли утворитися 15 червня 2019 року при ударах рукою, ногою, від дії дерев`яної палиці, а також при стисканні кистями (на правому плечі), як вказувала потерпіла, тілесні ушкодження у ОСОБА_8 утворилися внаслідок не менш ніж восьми травматичних дій,
є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що показання потерпілої ОСОБА_8 , яка перебуває з обвинуваченим у неприязнених стосунках, не підтверджуються іншими доказами, зокрема показаннями свідків, які були б очевидцями спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а до показань свідка ОСОБА_11 необхідно ставиться критично, оскільки вона є матір`ю потерпілої, а тому вина обвинуваченого ОСОБА_6 не доведена «поза розумними сумнівами», у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведеності останнього у вчиненні даного кримінального правопорушення, оскільки, по-перше,свідчення потерпілої ОСОБА_8 є логічними і послідовними та узгоджуються, не тільки з показаннями її матері, а також з показаннями свідка ОСОБА_12 , яка бачила в руках ОСОБА_6 палку, якою той замахувався на ОСОБА_8 , а також з висновком судово-медичної експертизи; по-друге, наявність конфлікту між потерпілою та обвинуваченим підтверджує перехід довготривалого конфлікту до стадії нанесення тілесних ушкоджень.

Не заслуговують уваги доводи апелянта і про те, що суд не врахував позицію захисту про те, що сумнівним є взагалі факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, так як до медичного закладу вона звернулась не одразу, а через декілька днів, оскільки ці доводи перевірялися у суді першої інстанції, який прийшов до обґрунтованих висновків, зокрема про те, що:

- суд критично відноситься до тверджень обвинуваченого і його захисника про те, що висновок експерта був складений значно пізніше за часом від подій;
- згідно висновку спеціаліста, дослідження було розпочато 20 червня 2019 року, а висновок був складений 24 червня 2019 року, висновок експерта був складений 02 вересня 2019 року, проте, і у висновку спеціаліста, і у висновку експерта зроблено висновок про те, що механізм і давність утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 не суперечить обставинам і термінам, на які вказувала потерпіла, і могли утворитися 15 червня 2019 року.

Безпідставними є доводи захисника і про те, що суд не прийняв до уваги сумніви щодо об`єктивності висновку експерта, оскільки свідок ОСОБА_11 (мати потерпілої) є завідувачем паталого-анатомічного відділення, що знаходиться в одному приміщенні з бюро СМЕ, отже не виключалась можливість впливу на результати експертизи, оскільки вони є припущеннями, які не підтверджуються матеріалами справи, при цьому, апелянт ніяких доводів не приводить, чому цей висновок експерта є неналежним, недопустимим, або недостовірним доказом.

Що стосується доводів апелянта про те, що в вироку суд посилається на те, що стороною захисту не надано будь-яких інших доказів які б свідчили про те, що потерпілій 15 червня 2019 року не було завдано тілесних ушкоджень, однак вважає, що саме сторона обвинувачення повинна доводити факт вчинення кримінального правопорушення, то вони також є необґрунтованими, оскільки суд, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності (ст. ст. 22, 26 КПК України) надав стороні захисту можливість представити докази на підтвердження того, що в цей день потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження не спричинялися.

Таким чином, доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.125 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 листопада 2020 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: