Справа № 136/1796/18
Провадження № 1-кп/131/27/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2021 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іллінці кримінальне провадження внесене 20.02.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000063 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, пенсіонерки, особи з інвалідністю 3 групи, не одруженої, не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

законний представник потерпілої ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Стороною обвинувачення ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 12.01.2018 близько 11.00 остання, здійснюючи вологе прибирання в під`їзді, перебуваючи на сходах між першим та другим поверхом багатоквартирного будинку, який розташований в АДРЕСА_2 зустрілась із малолітньою ОСОБА_5 , яка у цей час рухалась у напрямку першого поверху та яка являється її сусідкою і з мамою якої вона перебуває в неприязних відносинах.

Під час проходження ОСОБА_5 по помитих сходах у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння останній невизначеної шкоди здоров`ю. Реалізовуючи свій умисел ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є малолітньою дитиною і знаходиться на сходах спиною до металевих поручнів, та від отриманого в груди поштовху вдариться задньою частиною голови об вказаний предмет, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень силою штовхнула ОСОБА_5 своєю рукою в область грудної клітки.

Від вказаного поштовху ОСОБА_5 отримала прискорення та вдарилась головою об металеві поручні, внаслідок чого отримала тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми м`яких тканин потиличної ділянки голови, які згідно висновку експерта №476/482/678 від 13.06.2018 належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 21 день).

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала.

Так, обвинувачена суду надала наступні покази, що 12.01.2018 року у продовж дня, а саме з 8.00 по 21.00 була відсутня за адресою АДРЕСА_2 , оскільки перебувала у гостях в свого свата, який проживає за іншою адресою.

При цьому, ОСОБА_3 показала, що будь-яких конфліктів 12.01.2018 з потерпілою ОСОБА_5 вона не мала та взагалі з нею не зустрічалась.

На запитання сторін у справі чи перебуває ОСОБА_3 в неприязних стосунках з потерпілою ОСОБА_5 та її сім`єю, обвинувачена зазначила, що це не відповідає дійсності та не знає чому потерпіла сторона вказує на протилежне.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, сторона обвинувачення посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме: покази потерпілої, свідків, висновка судово-медичної експертизи, протоколи слідчих експерементів.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 суду надала наступні покази, що вона разом з батьками проживає за адресою АДРЕСА_3 , 12.01.2018 року близько 11.00 вона разом зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_8 вийшла зі своєї квартири, яка знаходиться на другому поверсі, на прогулянку, першою спускаючись по сходах вона помітила, як їхня сусідка ОСОБА_3 миє сходи. У подальшому проходячи біля ОСОБА_3 остання без пояснень штовхнула її в груди, через що вона вдарилась задньою частиною голови в поручні. При цьому, потерпіла показала, що ОСОБА_3 нічого не казала. Після чого, вона відразу повернулась додому та все розповіла батькові ОСОБА_9 .

Допитана законний представник потерпілої ОСОБА_6 суду надала наступні покази, що 12.01.2018 року в обідній час, коли вона перебувала на роботі до неї зателефонував чоловік ОСОБА_9 та повідомив, що їх дочку ОСОБА_5 вдарила сусідка ОСОБА_3 . Після чого вона терміново повернулась додому, де їй дочка розказала, що коли вона йшла на прогулянку її штовхнула сусідка від чого вона вдарилась головою об поручні. У подальшому через 4 дні, а саме 16.01.2018 вона звернулась до лікаря в Липовецькій ЦРЛ, оскільки в її дочки була гематома.

На запитання сторони обвинувачення чому ОСОБА_6 16.01.2018 при огляді у травматолога повідомила, що травма отримана в побуті, остання показала, що на той час не бажала звертатись до поліції. При цьому, у подальшому до поліції все ж звернулась 12.02.2018 року.

Крім того, законний представник потерпілої повідомила, що між її сім`єю та ОСОБА_3 існують не добросусідські відносини.

Також, ОСОБА_6 підтримала позов до ОСОБА_3 щодо стягнення матеріальної шкоди з останньої за завдану її малолітній дитині ОСОБА_5 шкоду на суму 2 133 грн. 68 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_8 суду показав, що 12.01.2018 року він перебував у гостях в своєї двоюрідної сестри ОСОБА_5 . Біля 11.00 він разом з сестрою вийшли на прогулянку. При цьому, ОСОБА_5 вийшла з квартири перша та почала спускатись по сходах на перший поверх, а він в цей час ще стояв на другому поверсі. Також, він бачив, як в той момент сусідка його сестри, прізвище якої він не знає, мила сходи. У подальшому, коли ОСОБА_5 проходила повз дану жінку, остання штовхнула його сестру в спину від чого ОСОБА_5 впала та вдарилась об поручні. При цьому, неповнолітній свідок показав, що жінка, яка штовхала його сестру нічого не говорила, не сварилась, та не пояснювала свої дії.

Після того, ОСОБА_5 спустилась на вулицю. Він в свою чергу також спустився з другого поверху та вийшов на вулицю, де побачив сестру, яка сиділа на лавочці та плакала.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що 12.01.2018 року приблизно в обідній час він перебував у дома за адресою АДРЕСА_3 . В цей у них дома гостював ОСОБА_8 , який разом з його дочкою ОСОБА_5 разом вийшли на прогулянку. У подальшому повернувшись з прогулянки дочка повідомила йому, що в під`зді на сходах її штовхнула сусідка ОСОБА_3 від чого вона вдарилась головою. Після того він зателефонував дружині та повідомив про вказаний факт.

- Згідно заяви ОСОБА_6 від 12.02.2018 року остання звернулась до Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області щодо дій ОСОБА_3 , яка 12.01.2018 штовхнула її дитину ОСОБА_5 (а.с. 195)

При цьому, згідно довідки начальника СВ Липовецького ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області у внесені відомостей до ЄРДР за вищевказаною заявою ОСОБА_6 відмовлено; (а.с. 194)

- Згідно витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 20.02.2018 за № 0000063 внесено відомості за заявою ОСОБА_6 за фактом нанесення тілесних ушкоджень її дочці ОСОБА_5 (а.с. 196)

- Згідно висновку судово-медичної експертизи № 476/482/678 від 13.06.2018 у ОСОБА_5 виявлено тілесне ушкодження: підшкірна гематома м`яких тканин потиличної ділянки.(а.с. 210-211)

Вказане ушкодження у ОСОБА_5 за своїм характером належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникло від дії тупого твердого предмету;

Також, у ході судового розгляду судом досліджено:

- Протокол проведення слідчого експеременту від 26.06.2018 за участю потерпілої ОСОБА_5 ; (а.с. 199-200)

- Протокол проведення слідчого експеременту від 25.07.2018 за участю потерпілої ОСОБА_5 ; (а.с.202-203)

- Протокол проведення слідчого експеременту від 26.06.2018 за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_8 ; (а.с. 204-205)

Дослідивши всі надані в судовому засіданні докази як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не доведена.

Суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності та встановивши, що під час судового провадження не здобуто та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення особою ухвалює виправдувальний вирок.

Так, мотивом ухвалення виправдувального вироку є те, що під час досудового слідства та судового розгляду стороною обвинувачення не доведено того, що кримінальне правопорушення було вчинено саме з умисної вини обвинуваченої.

Суд прийшов до такого висновку виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Диспозиція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З об`єктивної сторони злочин характеризується, зокрема, заподіянням легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тобто за відповідним наслідком у виді шкоди здоров`я. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди потерпілому.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Якщо умисел винного було спрямовано на заподіяння тяжких тілесних чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а в результаті його дій потерпілому було заподіяно лише легкі тілесні ушкодження, вчинене слід кваліфікувати за спрямованістю умислу - за відповідними частинами ст.ст. 15 і 121 або 122 КК України тощо.

Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність "обґрунтованої підозри" у вчинені правопорушення передбачає "наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин". І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суд на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину.

Згідно пред`явленого обвинувачення у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння ОСОБА_5 невизначеної шкоди здоров`ю. Реалізовуючи свій умисел ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що ОСОБА_5 є малолітньою дитиною і знаходиться на сходах спиною до металевих поручнів, та від отриманого в груди поштовху вдариться задньою частиною голови об вказаний предмет, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень силою штовхнула ОСОБА_5 своєю рукою в область грудної клітки.

При цьому, у ході судового розгляду вищевказані твердження сторони обвинувачення не знайшли свого підтвердження. Зокрема, згідно показів потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 дії ОСОБА_3 не супроводжувались жодними висловлюваннями та погрозами, а носили раптовий, безпричинний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Посилання на наявність умислу у ОСОБА_3 на заподіяння ОСОБА_5 невизначеної шкоди здоров`ю фактично містять припущення, які не можуть братись за основу при пред`явлені обвинувачення. Оскільки, будь-яких належних та допустимих доказів, які б розкривали вказаний умисел стороною обвинувачення не надано та згідно показів потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 судом не установлено. Тому, сам факт отримання легких тілесних ушкоджень потерпілою, не свідчить про наявність на це у обвинуваченої умислу.

Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 476/482/678 від 13.06.2018 перед експертом не ставилось питання щодо механізму утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_5 , а висновком лише констатувався факт наявності у останньої легкого тілесного ушкодження.

Так, згідно показів неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 остання після поштовху в груди відразу вдарилась об поручні, при цьому вона не падала, однак згідно протоколу проведення слідчого експеременту від 26.06.2018 установлено, що поручні знаходяться нижче голови потерпілої. При цьому, зазначені потерпілою обставини, суперечать показам неповнолітнього свідка ОСОБА_8 , який вказав, що ОСОБА_3 штовхала ОСОБА_5 в спину після чого остання впала та вдарилась в поручні.

Також, слід зазначити що суд ставиться критично до показів обвинуваченої ОСОБА_3 щодо відсутності її 12.01.2018 року об 11.00 за адресою АДРЕСА_2 , оскільки даний факт спростовується та узгоджується з показами потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 . Однак, сам факт перебування обвинуваченої в зазначеному місці не є беззаперечним доказом у пред`явленому їй обвинувачені.

Так, сумнівний характер вчинення ОСОБА_3 інкримінованого їй суспільно-небезпечного діяння не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумцій факту.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 133 гривен 68 копійок та моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, так як у судовому засіданні дослідженими доказами не знайшла свого підтвердження винуватість ОСОБА_3 у їх спричиненні.

Речові докази відсутні. Арешт на майно не накладався. Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 9, 22, 25, 91, 92, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та виправдати її у зв`язку з відсутністю в її діях складу даного кримінального правопорушення.

В задоволенні позовних вимог законного представника потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 2 133 гривен 68 копійок та моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: