Справа № 520/4305/19
Провадження № 1-кп/947/480/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ЄРДР № 0004974 від 31.12.2018, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України
ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

31.12.2018 приблизно о 18:00 годині обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись у секції № 10 будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою власного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, відчинивши ключем вхідні двері квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку, з якої таємно, умисно, викрав пральну машинку «ElectroluxEW7WR4684W» в корпусі білого кольору, вартістю 20 598 гривень 96 копійок, що належить гр. ОСОБА_7 .
Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_8 злочинні дії не зміг довести до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий гр. ОСОБА_9 безпосередньо після вчинення злочину у холі зазначеного будинку.
Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України - у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при вищевикладених у вироку обставинах, а саме він займався ремонтними роботами в квартирі АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим, йому були бригадиром надані ключі від цієї квартири, і він мав вільний доступ до неї. Потім, 31.12.2018 він зайшов до квартири АДРЕСА_4 , та викрав пральну машинку. У скоєному щиро кається, та просив суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що дійсно в її квартири проводилися ремонті роботи, які здійснював обвинувачений ОСОБА_8 , але вона не згодна з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та вважає що його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України, як проникнення до житла, оскільки ключі вона передавала прорабу.
З метою своєчасного розгляду справи в розумні строки, прокурор від виклику та допиту свідків відмовився, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушення за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення та визнав повністю свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, з`ясувавши те, що обвинувачений правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів, та виходячи з пріоритету права особи на справедливий суд, не порушення інтересів обвинуваченого, та своєчасний розгляд справи в розумні строки, подальше відкладення судового розгляду призведе до невиправданого порушення прав особи, судом визнано недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин, які встановлені судом.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» , під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід
розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із
застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання;
шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за
допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти
майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої
кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа
опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї
виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна
розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи
сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час
перебування в цьому приміщенні.
Враховуючи зазначене, суд, вважає, що думка потерпілої ОСОБА_7 про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки злочину, проникнення до житла, безпідставна, оскільки обвинуваченому були надані ключі від квартири для проведення ремонтних робіт, і він мав до неї вільний доступ.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України за кваліфікуючими ознаками - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому суд враховує і те, що Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набрав чинності з 1 липня 2020 року (крім пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону) внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Так, судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_8 інкриміноване йому кримінальне правопорушення, вчинено ним в грудні 2018 року, тобто до набрання чинності Законом України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», яким було внесено зміни до частини першої статті 185 КК України, караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років, замінити словами: карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Згідно ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Статтею 5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, позитивно характеризується за місцем мешкання, відсутність вимог матеріального характеру у потерпілої до обвинуваченого, викрадене майно повернуто потерпілій, та враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, та відсутність обставин які обтяжують покарання, враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, суд приходить до переконання, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у вигляді штрафу, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді штрафу, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Цивільний позов потерпіла ОСОБА_7 не заявляла.
Процесуальні витрати у провадженні відсутні.
Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.
Речовий доказ - пральну машинку «ElectroluxEW7WR4684W» в корпусі білого кольору, вважати повернутими за належністю потерпілій ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1