Номер провадження: 11-сс/813/1938/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березівка, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, в силу ст. 89 КК України,

підозрюваного у кримінальному провадженні № 0003000 від 20.11.2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 187 КК України, та застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 18.01.2021 року без визначення розміру застави,
встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в тому, що він, знаходячись за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 307, став поводити себе всупереч встановленим нормам поведінки в зв`язку з чим оперуповноважений ВКП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , який знаходився на службі по охороні громадського порядку на території Суворовського району міста Одеси, представився, зробив йому зауваження та став вимагати належної поведінки. ОСОБА_8 , усвідомлюючи що перед ним знаходиться співробітник правоохоронного органу, з метою заподіяння шкоди здоров`ю поліцейського ОСОБА_7 , умисно наніс один боковий удар кистю своєї правої руки в область лівого ока останнього.
Після чого ОСОБА_7 , з метою припинення правопорушення, став переслідувати ОСОБА_6 , який почав втікати у бік будинку АДРЕСА_3 . При цьому усвідомлюючи, що може бути затриманим та з метою ухилення від відповідальності ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, почав кликати раніше знайомих йому ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які в цей час були разом з ОСОБА_6 на місці скоєння злочину.
Підійшовши до ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 продовжили конфліктувати з оперуповноваженим відділу кримінальної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та ігнорувати його вимоги щодо припинення протиправної поведінки. В цей час ОСОБА_10 , знаходячись за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 309, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар кистю своєї правої руки в область затилку останнього, від якого поліцейський ОСОБА_7 на короткий час втратив свідомість та впав на асфальтове покриття.
В момент, коли поліцейський ОСОБА_7 знаходився в положенні лежачи на асфальтовому покритті, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , скориставшись цим, з метою заподіяння шкоди здоров`ю, нанесли множинні удари стопами своїх ніг у взутті в область голови останнього, в результаті чого спричинили поліцейському ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми та струсу головного мозку.
Крім того, 19.11.2020, приблизно о 23:35 годині, оперуповноважений ВКП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , перебуваючи спільно зі своїм неповнолітнім братом ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля будинку АДРЕСА_3 став вимагати від раніше незнайомих йому ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 припинення неправомірної поведінки, в результаті чого між ними виник конфлікт в ході якого у останніх виник злочинний умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_7 та неповнолітнього ОСОБА_12 .
В результаті своїх спільних протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 заволоділи майном ОСОБА_7 , а саме: портмоне чорного кольору в якому знаходились грошові кошти в сумі 420 грн, спеціальним пристроєм для відстрілу гумових куль «ПМРМ», ХКШР № 9007 вартістю 17 000 грн., та майном неповнолітнього ОСОБА_12 , а саме курткою чорного кольору вартістю 700 грн., безпровідними навушники фірми «Apple air Pods» вартістю 3000 грн. та кросівками вартістю 1000 грн.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_13 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що жодним чином ні прокурор, ні слідчий не довели наявність ризиків для обрання найсуворішого запобіжного заходу. Крім того, надані прокурором докази не свідчать про наявність обґрунтованої підозри.
Захисник ОСОБА_14 була належним чином повідомлена про дату та час розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явилась, про причину неявки не повідомила, в попередніх судових засіданнях надсилала до апеляційного суду заяви про розгляд апеляційної скарги без її участі, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності захисника.
Прокурор був належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги захисника, однак в судове засідання не з`явився, про причину неявки не повідомив, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу за відсутності прокурора.
У відповідності до положень ч.4 ст.34 та ч.4 ст.107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 187 КК України.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказами, а саме протоколами огляду місця події, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , протоколами допитів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими доказами у даному кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає, що на етапі досудового розслідування, під час якого до підозрюваного обирався запобіжний захід, цих доказів було достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна. Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_6 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_6 у разі доведеності його вини існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.
Разом з тим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Аналізуючи характер та обставини злочинів, який інкримінується ОСОБА_6 був вчинений групою осіб і із застосуванням фізичного насильства до потерпілих, при цьому він чув від потерпілого, що той є співробітником поліції, апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі останній може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.
Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання захисника про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки які належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочини, що інкримінується ОСОБА_6 були вчиненні із застосуванням фізичного насильства до потерпілих.
При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 376, 395, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2020 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4