Єдиний унікальний номер справи №754/7919/20 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3429/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
секретаря судових засідань ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2018 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 09.12.2003 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 289, 69 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 13.12.2005 умовно-достроково на невідбутий термін 11 місяців 4 дня;
- 10.07.2006 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289, ч.2ст. 187, 70, 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;
- 02.02.2010 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 393, 71 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі;
- 15.06.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням тривалістю роки,
визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Остаточне покарання ОСОБА_6 призначено на підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання до покарання за даним вироком частини невідбутого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2018 року у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 09 червня 2020 року приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні торгівельної зали магазину «ВІLLА» по вул. С.Лифаря, 13 в м. Києві, з метою повторного таємного викрадення чужого майна направився до стелажу з продукцією магазину. Реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі стелажу майно, яке належить ПП «БІЛЛА-Україна», а саме виски «Джим Бим Вайт», об`ємом 0,7 л, вартістю 479 грн. 20 коп. (без урахування ПДВ) та поклав собі за ремінь штанів. В подальшому ОСОБА_6 , утримуючи при собі викрадене майно, пройшовши касову зону, направився до виходу з магазину не розрахувавшись за вищезазначений товар, однак його злочинні дії були викриті охоронцем магазину, який висунув вимогу повернути товар, на що останній почав тікати. Усвідомивши, що його злочинні дій стали викритими, тобто з таємного викрадення чужого майна переросли у відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_6 , утримуючи при собі викрадене майно та не маючи наміру повертати його, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши ПП «БІЛЛА-Україна» матеріальної шкоди на загальну суму 479 грн. 20 коп. (без ПДВ).
Не погоджуючись із судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених судом фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт вказує про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що представник потерпілого був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду кримінального провадження. Судовий розгляд було проведено без участі представника потерпілого, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону, і є безумовною підставою для скасування судового рішення на підставі ст. 409 КПК України.
Також апелянт вважає, що суд призначаючи покарання належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, а також дані, що характеризують його особу, а саме те, що у нього на утриманні знаходиться малолітній син, позитивну характеристику за місцем проживання, його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття. Крім того, на думку апелянта, суд повинен був врахувати таку пом`якшуючу обставину, як активне сприяння слідству, а відтак висновки суду про не можливість звільнити його від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправленню засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покаранняОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального правопорушення, вид та вартість викраденого майна, обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України судом першої інстанції визнано і враховано рецидив злочину. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, дане кримінальне правопорушення вчинив не відбувши покарання за попереднім вироком, не працює, його сімейний стан, часткове відшкодування шкоди потерпілому. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в мінімальним межах, установлених санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Посилання обвинуваченого на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повному обсязі було враховано дані про його особу, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції врахував всі обставини, які враховуються при призначені покарання, передбачені статтею 65 КК України, в тому числі і ті, на які є посилання у апеляційній скарзі обвинуваченого.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої обставини, як активне сприяння слідству, то на переконання колегії суддів вони не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству в установленні невідомих їм обставин справи, які б свідчили про активне сприяння у розкритті злочину, а щире каяття ОСОБА_6 після його затримання є окремою обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України і була врахована судом першої інстанції.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судове провадження здійснено за відсутності представника потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання, що є істотним, на думку апелянта, порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на наявну в матеріалах кримінальної справи заяву представника потерпілого ПП «Білла-Україна» ОСОБА_9 з проханням судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 проводити за її відсутності (а.с.19).
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для скасування вироку обвинуваченим до апеляційного суду не надано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу суворості призначеного судом першої інстанції покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4