Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/9129/16-к
Провадження № 1-кп/644/374/20
ВИРОК
іменем України

16 листопада 2020 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі: прокурора Першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного Бюро Розслідувань обласної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 , захисника адвоката ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 та її представника адвоката ОСОБА_5 , секретарів судового засідання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в :
02.09.2015 приблизно о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем «Део-Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухався по вул. Роганській у м. Харкові у напрямку вул. Грицевця. В районі перехрестя вул. Роганської та вул. Гур`євської ОСОБА_8 порушив вимоги п.п 1.5, 18.1 Правил дорожнього руху України згідно яких:
п. 1.5 - «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдати матеріальних збитків;
п.18.1 - «водій транспортного засобу, шо наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека »,
в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка в цей час перетинала проїжджу частину дороги по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху ОСОБА_8 .
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_8 , які знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, виразилося в тому, що він, керуючи транспортним засобом, не зорієнтувався в дорожній обстановці, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_4 та яку він об`єктивно міг виявити, не зменшив швидкість, і не зупинив керований автомобіль щоб дати дорогу вказаному пішоходу та скоїв на неї наїзд.
Внаслідок наїзду автомобіля ОСОБА_4 було завдано важку черепно-мозкову травму, забиту рану лівої тім`яно-потиличної області, забиту рану лівої лобової області, уламковий перелом лівої тім`яно-скроневої кістки, крововилив над твердою мозковою оболонкою зліва у вигляді обширної епідуральної гематоми зі здавленням головного мозку, забій головного мозку з вогнищами контузій обох лобових часток і лівої скроневої частки, садну голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Крім того, ОСОБА_4 були спричинені в результаті ДТП пошкодження кісток тазу, закритий перелом клубової, лонної і сідничної кісток справа, перелом лівої сідничної кістки, пошкодження лівого крижово-клубового зчленування, закритий перелом внутрішнього і зовнішнього виростків більберцової кістки справа, закрите пошкодження колатеральної зв`язки правого колінного суглоба, які в сукупності відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я.
ОСОБА_8 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав, в судовому засіданні дав показання, в яких вказав, що в день ДТП він звернувся до свого знайомого ОСОБА_9 , який займався ремонтом автомобілів, так як «Део-Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким він користувався, погано працював. З метою виявлення несправності, ОСОБА_10 сів за кермо автомобілю, а він сів на пасажирське сидіння позаду водія. Під час руху ОСОБА_10 допустив наїзд на пішохода, проте як це відбулося він пояснити не може, так як сидів позаду і не бачив догори. Після наїзду вони зупинились, він підійшов до збитої дівчини, а ОСОБА_10 залишив місце ДТП.
Хоча обвинувачений вину у інкримінованому злочині не визнав, тим не менш його вина підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в суді наступними доказами:

рапортом слідчої ВР ДТП СУ ГУМВС України в Х/о ОСОБА_11 , з якого встановлено, що на перехресті вул. Роганської та вул. Гур`євської у м. Харкові02.09.2015 близько 19 години 20 хвили автомобіль «Део-Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 /т. 3 а.с. 88/;
протоколом огляду місця ДТП від 02.09.2015 та схемою ДТП, з яких вбачається, що ОСОБА_8 розписувався у вказаних документах, як водій транспортного засобу, за участі якого сталася ДТП /т. 1 а.с. 202-205/;
фототаблицею № 1 до протоколу огляду місця ДТП від 02.09.2015 з якої вбачається, що на перехресті вул. Роганської та вул. Гур`євської у м. Харкові знаходиться транспортний засіб «Део-Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору з деформованим капотом та розбитим лобовим склом /т. 1 а.с. 206-211/;
висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння № 1758, з якого встановлено, що 02.09.2015 о 23 годині 20 хвилин ОСОБА_8 проходив відповідний огляд у зв`язку з ДТП. Доставив ОСОБА_8 до наркологічного диспансеру співробітник поліції ОСОБА_12 /т. 3 а.с. 90/;
показаннями свідка ОСОБА_11 , яка дала суду свідчення, що станом на 02.09.2015 вона займала посаду слідчої відділу слідчого управління з розслідування ДТП. Після повідомлення 02.09.2015 про ДТП з наїздом на пішохода по вул. Роганській у м. Харкові, у складі слідчо-оперативної групи, вона виїхала на місце ДТП, де було виявлено автомобіль «Део-Ланос» з характерними для наїзду на пішохода пошкодженнями. На місці ДТП нею був встановлений водій автомобілю «Део-Ланос» за участі якого сталася ДТП, який сам представився як особа, яка була за кермом на момент ДТП і надав документи, що посвідчували його особу і право керування транспортним засобом, і на підставі цих даних прізвище ОСОБА_8 , як водія автомобіля «Део-Ланос», нею було записане у протокол огляду місця ДТП, який був складений згодом на місці події. Від письмових пояснень ОСОБА_8 щодо обставин ДТП відмовився. Заяв про те, що не він був за кермом автомобілю в момент ДТП від ОСОБА_8 не надходило;
показаннями свідка ОСОБА_13 , який дав суду свідчення, що він входив до складу слідчо-оперативної групи, яка виїхала на місце ДТП02.09.2015 року у м. Харкові по вул. Роганській. Хто був водієм встановлювала слідча ОСОБА_14 . Від ОСОБА_8 він чув, що той власник автомобілю який збив дівчину. Інших пояснень від ОСОБА_8 щодо обставин ДТП, він не чув;

показаннями свідка ОСОБА_15 , який дав суду свідчення, що він, як слідчий, приймав участь у досудовому розслідуванні за фактом наїзду автомобілю «Део-Ланос» на дівчину по вул. Роганській у м. Харкові. В ході досудового розслідування від ОСОБА_8 , який за первісними матеріалами, зібраними на місці ДТП, був зазначений як водій транспортного засобу, що здійснив наїзд на пішохода, не надходило йому, як слідчому, заяв про те, що на момент ДТП автомобілем керував не він;
показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила, що 02.09.2015 вона йшла пішки додому по вул. Роганській у м. Харкові. В районі перехрестя з вул. Гур`євською вона вирішила перейти вулицю на інший бік. Коли вона пройшла середину проїжджої частини, з правого боку її збив автомобіль, перед наїздом вона встигла побачити що за кермом був чоловік і в машині він був один. В подальшому, коли вона перебувала у лікарні, її регулярно відвідувала особа, яка представлялась сестрою ОСОБА_8 і просила, що вона написала розписку, що не має претензій до останнього;
показаннями свідка ОСОБА_16 , яка дала суду свідчення, що у 4-ій лікарні швидкої та невідкладної допомоги, куди була доставлена її дочка ОСОБА_17 , знаходився ОСОБА_8 та його друзі. ОСОБА_8 приймав участь в придбанні лікарських препаратів та медичних засобів, які були необхідні для лікування та оперування її доньки. Її син та старша дочка підходили до ОСОБА_8 та питали його, чи він є тим, хто збив їхню сестру, на що ОСОБА_8 відповів: «Да, так вийшло». Сестра ОСОБА_18 приймала участь в оплаті лікування дочки, відвідувала її у лікарні;
показаннями свідка ОСОБА_19 , яка дала суду свідчення, аналогічні показанням ОСОБА_16 , в яких, зокрема, вказала, що підходила разом з братом до ОСОБА_8 і запитувала його, чи це він збив ОСОБА_20 , на що той відповів, що так, це він, однак на запитання брата про те, як саме це сталося, він відмовився відповідати, сказавши: «так вже сталося»;
показаннями свідка ОСОБА_21 , яка дала суду свідчення, що вона лікувалась в одній палаті з ОСОБА_22 близько 10 днів. ОСОБА_20 розповідала про обставини ДТП. Сестра ОСОБА_8 на ім`я « ОСОБА_23 » постійно відвідувала ОСОБА_24 , оплачувала витрати на лікування, а одного разу « ОСОБА_23 » принесла бумагу, яку просила ОСОБА_20 підписати, що та не має претензій, але вони сказали ОСОБА_20 цього не робити без відома матері;
показаннями свідка ОСОБА_25 , яка дала суду свідчення, про те, що у вечірній час 02.09.2015 року вона була у дворі свого домоволодіння. Почула звук удару й вийшла на вулицю, де побачила майже навпроти її будинку автомобіль «Део» сірого кольору. Вона підійшла до автомобіля і побачила, що на місці водія сидів чоловік, пасажирів у машині не було, потім водій вийшов з автомобілю, сів на бордюр і почав комусь телефонувати. Цей чоловік залишався на місці ДТП весь час. Хтось із перехожих впізнав у ньому працівника правоохоронних органів;
показаннями свідка ОСОБА_26 , яка дала суду свідчення, що 02.09.2015 вона у якості понятої приймала участь в огляді місця ДТП, яке сталося у м. Харкові в районі перехрестя вул. Роганської та вул. Гур`євської. ОСОБА_8 підписував протокол огляду як водій транспортного засобу, який здійснив наїзд на пішохода;
протоколом від 13.06.2016 пред`явлення свідку ОСОБА_25 особи для впізнання за фотознімками, з якого встановлено, що ОСОБА_25 з пред`явлених їй 6 фотокарток осіб чоловічої статі у формі співробітників поліції, впізнала ОСОБА_8 , який був зображений під № 2, як особу, яка 02.09.2015 вийшла з водійського місця автомобілю «Део» на місці ДТП де була збита дівчина /т.2 а.с.219-222/;
протоколом від 23.06.2016 пред`явлення свідку ОСОБА_11 особи для впізнання за фотознімками, з якого встановлено, що ОСОБА_11 з пред`явлених їй 6 фотокарток осіб чоловічої статі у формі співробітників поліції, впізнала ОСОБА_8 , який був зображений під № 2, як особу, яка 02.09.2015 розписувалася у протоколі огляду місця ДТП за фактом наїзду на пішохода ОСОБА_4 , як водій транспортного засобу «Део-Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 /т. 3 а.с. 159/;
протоколом проведення слідчого експерименту від 02.03.2016 за участю потерпілої ОСОБА_4 , в ході якого остання розповіла про обставини ДТП, вказавши, що проїзджу частину вул. Роганської в районі перехрестя з вул. Гур`євською вона переходила по пішохідному нерегульованому переходу /т. 3 а.с. 187-188/;
висновком автотехнічної експертизи № 202/16 від 23.03.2016, яким встановлено, що згідно показань ОСОБА_4 , які вона надала в ході слідчого експерименту про обставини ДТП, у діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП /т.3 а.с. 100/.
Висновок судово-медичної експертизи № 888-А/15 від 09.10.2015 підтверджує, що в результаті наїзду на потерпілу ОСОБА_4 транспортного засобу 02.09.2015 їй були завдані такі тілесні ушкодження: важка черепно-мозкова травма, забита рана лівої тім`яно-потиличної області, забита рана лівої лобової області, уламковий перелом лівої тім`яно-скроневої кістки, крововилив над твердою мозковою оболонкою зліва у вигляді обширної епідуральної гематоми зі здавленням головного мозку, забій головного мозку з вогнищами контузій обох лобових часток і лівої скроневої частки, садна голови, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Крім того, пошкодження кісток тазу, закритий перелом клубової, лонної і сідничної кісток справа, перелом лівої сідничної кістки, пошкодження лівого крижово-клубового зчленування, закритий перелом внутрішнього і зовнішнього виростків більберцової кістки справа, закрите пошкодження колатеральної зв`язки правого колінного суглоба, які в сукупності відносяться до категорії пошкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я. /т.3. а.с.96-97/.
Аналізуючи наведені докази, які були надані прокурором на обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, суд робить висновок про те, що ці докази є належними, допустимими та достовірними для висновку про те, що вина ОСОБА_8 у інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена поза розумним сумнівом, відтак суд визнає винуватим ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій і кваліфікує його дії за ч. 2 ст.286 КК України.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що до показань свідків сторони захисту ОСОБА_27 та ОСОБА_28 про те, що за кермом автомобілю «Део-Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 , в момент наїзду на потерпілу ОСОБА_4 був не ОСОБА_8 , а особа на ім`я « ОСОБА_29 », суд ставиться критично, так як про цю обставину свідкам відомо зі слів самого ОСОБА_8 .
Що ж до показань свідка ОСОБА_30 , який в суді дав свідчення про те, що він бачив, як після наїзду на дівчину-пішохода з автомобілю «Део-Ланос» вийшли двоє чоловіків, одним з яких був ОСОБА_8 , а інший - водієм і вони залишались на місці ДТП до приїзду поліції, суд ставиться як недостовірних, так як вони суперечать фактичним обставинам, які встановлені судом на підставі наведених вище доказів, у тому числі свідків, які також були на місці ДТП, так і показанням самого ОСОБА_8 , який вказував, що після того, як сталася ДТП він пішов до потерпілої, а особа, яка була за кермом автомобілю, залишила місце ДТП.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надав суду, з врахуванням зібраних в ході досудового розслідування доказів сторони обвинувачення, які були досліджені в суді, фактично свідчать про небажання обвинуваченого визнати свою вину у вчиненому злочині.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_8 , який не мав жодних перешкод для того, щоб, як на місці ДТП, так і в ході досудового розслідування, повідомити слідчих про те, що не він був за кермом, представився як водій транспортного засобу, приймав участь огляді місця пригоди і складанні схеми ДТП, розписувався в них як водій, проходив огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, і при цьому не повідомляв про те, що не він був за кермом, більш того, як вбачається з бланку пояснень слідчому щодо обставин ДТП, який датований 02.09.2015, ОСОБА_8 відмовився від будь-яких пояснень /т.3 а.с.91/.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає вчинення злочину вперше.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд керується вимогами ст. 50 та ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особуОСОБА_8 , який одружений, є батьком двох неповнолітніх дітей, не працевлаштований, раніше не судимий, з урахуванням чого суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчинення ним нових злочинів, буде покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Поряд з цим, у зв`язку з тим, що прокурором не наведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 підлягає задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_8 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з таких підстав.
При визначенні підстав та розміру стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

В ході судового розгляду було встановлено, що потерпілій ОСОБА_4 , в результаті ДТП, були завдані численні тілесні ушкодження, як середнього, так і тяжкого ступеню, в результаті потерпілій була встановлена 2-га група інвалідності та спричинено розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності більше ніж на 1/3, в розмірі 55%.

Крім того, після травмування в ДТП потерпіла тривалий час лікувалася, перенесла кілька оперативних утручань, потребує подальшого медичного спостереження та реабілітації.

Є очевидним, що отримані травми та реабілітаційний період завдали потерпілій значних фізичних та психічних страждань, докорінно змінили її звичний уклад життя та життєві плани.

З урахуванням наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що 300 000 грн., у якості компенсації моральної шкоди, будуть відповідати, як обсягу і глибині моральних страждань потерпілої, так і принципам розумності, виваженості та справедливості.

В частині позовних вимог потерпілої до ОСОБА_8 щодо стягнення 61 673 грн. 70 коп. на відшкодування шкоди, спричиненої у зв`язку із зменшенням загальної працездатності, суд відмовляє з таких підстав.

Встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджено копією відповідного полісу /т. 3 а.с. 185/.

Відповідно до ч. 22.1 ч. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Як вбачається з копії полісу, страховою сумою за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого визначено 150 000 грн., а заявлена потерпілою вимога складає 61 673 грн. 70 коп., що не перевищує ліміт відповідальності страховика.

При вирішення позову в цій частині, суд приймає до увагу судову практику при розгляді подібних спірних правовідносин, яка встановлює, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Відтак, зважаючи на відсутність відмови страховика у виплаті страхового відшкодування з підстав, передбачених ст. 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку, що належним відповідачем за позовними вимогами в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у виді шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, є ПрАТ СК «ПЗУ Україна», а не ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286КК України і призначити йому покарання за вчинене у виді 5 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Початок строку відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_8 з метою направлення для відбування покарання.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відмовити ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_8 про стягнення 61 673 грн. 70 коп. в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої у зв`язку із зменшенням загальної працездатності.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держависудові витрати на оплату судової автотехнічної експертизи в сумі 1055 грн. 52 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Суддя ОСОБА_1