ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 623/3747/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1232/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.310 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 01 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 11 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Донецьк, громадянку України, з базовою вищою освітою, вдову, офіційно не працюючу, раніше не судиму, зареєстровану та фактично мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.310 КК України з призначенням їй покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбуття покарання у виді обмеження волі з випробувальним терміном строком на 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи №13/1/2912СЕ-20 від 30 09 2020 року у розмірі 2451,75 грн.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України (а.с. 38-40).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , навесні 2020 року, більш точної дати та часу ані під час проведення дізнання, ані в ході судового розгляду не встановлено, в один із днів, маючи прямий умисел на незаконний посів та вирощування рослин роду Коноплі, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , під час тимчасового користування вищевказаним домоволодінням, в порушення Постанови КМУ № 589 від 03.06.2009 «Про затвердження Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», внесла до ґрунту на земельній ділянці, яка знаходиться на території вищевказаного домоволодіння, насіння рослин роду Коноплі з метою подальшого незаконного вирощування.
Після чого, в період часу з весни 2020 року до 18 вересня 2020 року ОСОБА_7 на земельній ділянці, яка розташована на території домоволодіння за вищевказаною адресою, шляхом рихлення, прополювання, поливу та підживлення, діючи умисно, незаконно, не маючи відповідної ліцензії на здійснення відповідного виду діяльності, в порушення вимог ст.ст. 2, 7, 15 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15 лютого 1995 року, здійснювала незаконне вирощування рослин роду Коноплі без мети збуту, для подальшого особистого вживання, до моменту їх вилучення співробітниками поліції.
Так, 18 вересня 2020 року в період часу з 09 - 34 години до 14 - 17 години співробітниками Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області під час проведення, на підставі ухвали слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14 09 2020 року, санкціонованого обшуку території домоволодіння (у будинку, надвірних спорудах, подвір`ї та на присадибній ділянці) за адресою: АДРЕСА_2 , на присадибній ділянці виявлено та вилучено 34 кущі рослин зеленого кольору, які є рослинами роду Конопля (Cannabis) та відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей (а.с. 38-40).

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст. 310 КК України, тобто незаконний посів та незаконне вирощування конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин (а.с. 1-4).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню - покарання у виді обмеження волі, а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_7 внаслідок м`якості та просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 310 КК України у виді штрафу у розмірі 150 (сто п?ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 гривень (а.с. 47-50).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просила про задоволення апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченої та її захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченої та її винуватість у вчиненні кримінального проступку ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності до ст.404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Колегія суддів погоджується з обвинуваченням ОСОБА_7 та правильністю кваліфікації її дій за ч.1 ст.310 КК України, які у апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів вважає, що його твердження про недотримання судом при призначенні покарання вимог частини 3 статті 61 КК України ґрунтуються на законі та матеріалах справи, у зв`язку з чим вирок районного суду підлягає скасуванню саме в цій частині через невідповідність призначеного покарання.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, частиною 3 статті 61 КК України передбачено, що обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідно до частини 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» досягла пенсійного віку.

Отже, твердження прокурора щодо безпідставності призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 такого виду покарання як обмеження волі не позбавлене правових підстав та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 допустив порушення, передбачене п.1 ч.1 ст.413 КПК України тобто не застосував закон передбачений ч.3 ст.61 КК України, який підлягає застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку.

Крім того, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, призначаючи покарання суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб і характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винної й обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що їх обтяжують.

Так, дослідженням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що вона є особою раніше не судимою, вдовою, не працевлаштованою, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває.

Крім того, відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, районний суд визнав щире каяття, за відсутністю обставини, що обтяжують покарання.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, яке передбачено санкцією ч.1 ст.310 КК України, у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, оскільки таке покарання відповідатиме характеру і ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального проступку, і є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 11 2020 року по справі щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , - в частині призначеного покарання змінити.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Пом`якшити покарання призначене ОСОБА_7 за ч.1 ст. 310 КК України, призначивши його у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4