Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2020 у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що ОСОБА_5 оскаржує дії та рішення прокурора, які не підлягають вирішенню слідчим суддею в порядку, визначеному ст.303 КПК України, що відповідно до вимог ч.4 ст.304 КПК України є підставою для відмови у відкритті провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0010833 за поданням відділу примусового виконання рішень Управління державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про притягнення до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України у зв`язку з невиконанням боржником ГУ ПФУ в м. Києві постанови Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2010 про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_5 пенсії. 03.11.2020 він подав процесуальним керівникам до Київської місцевої прокуратури № 10 клопотання про винесення постанови про підозру посадовим особам ГУ ПФУ у м. Києві. Однак відповіді про результати розгляду клопотання у передбачений ст.220 КПК України строк не отримав, а натомість 18.11.2020 отримав лист за підписом першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 про те, що не зібрано достатніх доказів для повідомлення особі/особам про підозру, у зв`язку з чим рішення про повідомлення про підозру у кримінальному провадженні не приймалося. Враховуючи те, що прокурор ОСОБА_7 не є процесуальним керівником у кримінальному провадженні, він не мав повноважень розглядати клопотання та приймати з цього приводу процесуальне рішення, і, на переконання ОСОБА_5 , втрутився в діяльність процесуальних керівників, що є неприпустимим.

26.11.2020 він подав скаргу до Шевченківського районного суду м. Києва на дії та рішення прокурора ОСОБА_7 , в якій просив визнати їх неправомірними та зобов`язати прокурора не розглядати клопотання потерпілого в порядку ст.36 КПК України.

Ухвалу слідчого судді про відмову у відкритті провадження вважає такою, що перешкоджає проведенню досудового розслідування, і несправедливою, оскільки ст.55 Конституції України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. До такого висновку дійшов і Конституційний Суд України в рішеннях № 6-рп/2001 від 23.05.2001, № 19-рп/2011 від 14.12.2011. А тому стверджує, що має право оскаржити не тільки дії процесуальних керівників під час досудового розслідування згідно з ст.303 КПК України, а й будь-які дії, рішення або бездіяльність інших прокурорів та суду за правилами кримінального процесуального закону.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_5 , який належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, не прибув і не повідомив про поважні причини. А тому відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України його неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на втручання першого заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_7 в досудове розслідування, яке полягає в розгляді клопотання потерпілого та прийнятті процесуального рішення, в якій наводив доводи, аналогічні тим, що містяться в апеляційній скарзі. У скарзі потерпілий просив визнати вказані дії та рішення прокурора ОСОБА_7 неправомірними, такими, що порушують вимоги ст.36 КПК України, та зобов`язати його не розглядати клопотання потерпілого і не приймати процесуальні рішення під час досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, серед іншого, пославшись на положення ст.303 КПК України, якою визначено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 звернувся зі скаргою на дії та рішення прокурора ОСОБА_8 , які не підлягають вирішенню слідчим суддею в порядку вказаної норми, і відмовив у відкритті провадження.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Згідно з ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як правильно встановив слідчий суддя, ОСОБА_5 подав скаргу на дії прокурора з розгляду клопотання, які не входять до переліку, визначеного ч.1 ст.303 КПК України. На користь таких висновків свідчать зміст та вимоги скарги, в якій порушувалося питання про визнання неправомірними дій та рішення прокурора, у той час як лист не може бути предметом оскарження, а процесуальне рішення у формі постанови не приймалося, тобто предмет оскарження виходив за межі судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні відповідно до повноважень слідчого судді.

До того ж, колегія суддів зауважує, що вимоги про визнання неправомірними дій та рішень прокурора, не узгоджуються з положеннями ч.2 ст.307 КПК України, якою передбачено, про що може бути ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги.

В рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011 року зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

Отже, доводи ОСОБА_5 про те, що він має право оскаржити будь-які дії, рішення та бездіяльність прокурора на підставі ст.55 Конституції України, є його довільним тлумаченням Основного Закону України, оскільки це право не є необмеженим і може бути реалізоване виключно у порядку та у спосіб, що передбачені законом.

Згідно з ч.4 ст.304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Тому рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 1 грудня 2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора Київської місцевої прокуратури № 10, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3