ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/6378/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2674/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст. 121, 187, 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їхніх захисників, відповідно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з участю потерпілої ОСОБА_11 , за участі перекладача ОСОБА_12 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та захисників обох обвинувачених на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27 05 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27.05.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, цигана, громадянина України, неодруженого, який має неповну середню освіту, учня 9 класу Гусинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Куп`янської районної ради Харківської області, раніше не судимого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України - 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 121 КК України - 7 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України - 8 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_13 у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, без конфіскації майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гюмри Вірменії, вірменина, громадянина Республіки Вірменія, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого в м.Харкові без реєстрації, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України - 7 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України - 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з дня фактичного затримання: ОСОБА_8 з 21 вересня 2018 року, ОСОБА_7 з 24 вересня 2018 року, зарахувавши кожному у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку, 07 09 2018 року близько о 5-00 години неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , знаходячись на вокзалі станції «Харків-Пасажирський» на Привокзальній площі, 1, в м. Харкові, вступили між собою в злочину змову та домовились здійснити напад на потерпілого ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном, з застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розділили між собою злочинні ролі, а саме ОСОБА_7 повинен був покликати потерпілого ОСОБА_14 та відвести його у темне місце неподалік готелю "Експрес". В цей час ОСОБА_8 повинен був спостерігати за обстановкою та в разі виникнення небезпеки повідомити про це ОСОБА_7 , після чого вони повинні були разом подолати опір ОСОБА_14 , заволодіти майном останнього і разом зникнути з місця скоєння кримінального правопорушення.

В той же день, приблизно о 05:30 год., реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_14 , покликав його поговорити та відвів у місце неподалік готелю "Експрес", за адресою: м. Харків, площа Привокзальна,1. В цей час ОСОБА_8 , побачивши, що ОСОБА_7 відводить потерпілого у визначене місце, також попрямував до них. Побачивши, що ОСОБА_8 вже поруч, ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_14 один удар кулаком правої руки в ділянку голови. Від отриманого удару потерпілий впав на землю, вдарившись головою, після чого, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 , дістали з кишень потерпілого грошові кошти в сумі 3 000 грн. та мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 5 Plus Blue" вартістю 3 164,42 грн.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 нанесли по одному удару ногами в ділянку голови потерпілого ОСОБА_14 . Від отриманих ударів потерпілий втратив свідомість, після чого ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 нанесли по два удари долонею в ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_15 , яка в цей час прибирала ділянку внизу перед сходами, що вели на місце нападу обвинувачених на потерпілого, й спостерігала за вказаними подіями, піднялась до обвинувачених, сказала їм припинити побиття потерпілого, який лежав в крові без свідомості, звернула їх увагу на те, що вони можуть його вбити, та в цьому місті розташовані камери відеоспостереження, сказала їм покликати лікаря з медпункту, який розташований неподалік від місця події, після чого ОСОБА_7 пішов до вказаного медпункту та викликав медичну сестру свідка ОСОБА_16 для надання медичної допомоги потерпілому.

Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, заволодівши в ході розбійного нападу майном ОСОБА_14 на загальну суму 6164,42 грн., яким розпорядились на власний розсуд.

07.09.2018 року ОСОБА_14 був доставлений до ХМКЛШНМД ім. проф. Мєщанінова з діагнозом: важка черепно-мозкова травма; забій головного мозку важкого ступеню, субдуральна гематома лівої гемисфери головного мозку, перелом основи черепу справа, набряк, дислокація головного мозку.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи №2-17/316-А/18 від 12.10.2018 року тілесні ушкодження, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Смерть потерпілого ОСОБА_14 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12-00 годині у ХМКЛШНМД ім. проф. Мєщанінова внаслідок важкої черепно-мозкової травми з внутрішньочерепними крововиливами, переломом кісток черепу і забоєм головного мозку, що у своїй течії ускладнилася гострим порушенням церебрального кровообігу, набряком- набряканням головного мозку та дислокацією стовбуру головного мозку.

Крім того, неповнолітній ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_17 , який засуджений вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.07.2018 року за вчинення нижчезазначених крадіжок, за попередньою змовою групою осіб, скоїв умисне кримінальне правопорушення за таких обставин.

Так, 11.09.2017 року близько 23.00 годин ОСОБА_17 та ОСОБА_7 прибули до кабельної каналізації по вул. Тобольській, 2. ОСОБА_17 , шляхом відкривання кришки люку, проник до оглядового пристрою кабельної каналізації, яка є сховищем для зберігання кабелів діючих ліній зв`язку, де побачив кабель зв`язку, який належить ПАТ «Укртелеком», а ОСОБА_7 в цей час перебував біля зазначеного люку та стежив за навколишнім оточенням, щоб в разі наявності сторонніх осіб попередити про їх наближення ОСОБА_17 .

Перебуваючи в середині оглядового пристрою кабельної каналізації, ОСОБА_17 наявним у нього ножем, який він взяв для вищезазначеної мети, з одного краю перерізав кабель, марки ТППепЗ 200*2*0,5, який в подальшому таким же чином перерізав в поряд розташованому оглядовому пристрої кабельної каналізації по вул. Тобольській, 2 в м. Харкові, та шляхом витягування з кабельного шлюзу ОСОБА_7 і ОСОБА_17 викрали кабель загальною довжиною 64 м.

Після цього ОСОБА_17 і ОСОБА_7 прослідували до оглядового пристрою

каналізації, розташованої біля буд.19 по вул. Тобольській в м. Харкові, де ОСОБА_17 в аналогічний спосіб проник до оглядового пристрою кабельної каналізації та, шляхом витягування з кабельного шлюзу, ОСОБА_7 і ОСОБА_17 викрали кабель загальною довжиною 63 м.

Таким чином, ОСОБА_7 і ОСОБА_17 викрали кабель загальною довжиною 127 м, вартістю 16 885,92 грн. Викрадений кабель ОСОБА_18 та ОСОБА_7 змотали у бухту та з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, розпорядившись викраденим на свій розсуд, а саме принесли у двір будинку АДРЕСА_3 , де сховали у сараї.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_17 спричинили ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 16 885,92 грн.

Крім того, ОСОБА_17 та ОСОБА_7 13.09.2017 року об 01 год.30 хв. прибули до кабельної каналізації по вул. Тобольській, 3-9. ОСОБА_17 у вказаний вище спосіб проник до оглядового пристрою кабельної каналізації, яка є сховищем для зберігання кабелів діючих ліній зв`язку, де наявним у нього ножем, перерізав з одного краю кабель марки ТППепЗ 200* *2*0,5, який в подальшому таким же чином перерізав ще в 3-х оглядових пристроях кабельної каналізації по вул. Тобольській, 3-9 в м. Харкові. ОСОБА_7 і ОСОБА_17 шляхом витягування викрали кабель загальною довжиною 51 м., вартістю 6780,96 грн. Викрадений кабель ОСОБА_17 та ОСОБА_7 змотали у бухту та з місця вчинення кримінального правопорушення втекли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, а саме принесли у двір будинку АДРЕСА_3 , де сховали у сараї.

Своїми протиправними діями ОСОБА_7 і ОСОБА_17 спричинили ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 6 780, 96 грн.

Такі дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насиллям, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за ч.2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Крім того, дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.3 ст. 185 КК України за епізодом від 11.09.2017 року як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, а за епізодом від 12.09.2017 року - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні подав на нього апеляційну скаргу.

До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги.

Вказаний вирок був також оскаржений захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_10 , який в поданій апеляційній скарзі з доповненнями просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду (т.5 а.с.158-162).
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно були відхилені низка клопотань обвинуваченого та захисника про доповнення судового розгляду справи, та проведення його з початку з дослідженням усіх доказів, за участі залученого перекладача з української та російської мов на вірменську, на підтвердження обставин, з`ясування яких має істотне значення для законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Крім того, зазначає, що сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. На думку захисника, висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень не ґрунтується на вимогах закону.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 також подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції або змінити вирок і застосувати закон, який підлягає застосуванню .
В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що не погоджується з вироком першої інстанції через неповноту розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
На думку захисника, смертельну травму голови потерпілий ОСОБА_14 міг отримати від падіння і удару головою об тверду поверхню внаслідок нанесеного йому свідком ОСОБА_19 удару, що мало місце в цю ж ніч незадовго до нанесення потерпілому удару ОСОБА_7 .

Вказала, що умислом ОСОБА_7 не охоплювалося заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для його життя та здоров`я, а по відношенню до смерті потерпілого в його діях присутня необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості, так як підсудний не передбачав, хоча повинен був і міг передбачити можливість того, що при падінні потерпілий, може ударитись головою об мармурову доріжку і отримати тілесні ушкодження не сумісні із життям, тобто вчинив вбивство потерпілого ОСОБА_14 через необережність. Крім того, ОСОБА_7 після скоєного прийняв заходи для виклику медичного працівника для надання першої допомоги потерпілому, тому захисник вважає, що злочин слід кваліфікувати як вбивство через необережність, а не як тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Позиції учасників апеляційного провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 підтримала подану нею та узгоджену з обвинуваченим апеляційну скаргу, просила задовольнити її з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Вважає, що дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано невірно, оскільки він діяв з невизначеним умислом і наніс лише один удар в область голови, після чого вжив заходів щодо виклику медичного працівника для надання першої допомоги.

З приводу кваліфікацій дій за ст.187 КК України вказала, що обвинувачені дійсно оглядали кишені потерпілого, але лише з єдиною метою, щоб знайти мобільний телефон і викликати бригаду невідкладної допомоги, оскільки власних телефонів не мали.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника, заперечував будь-яку домовленість з ОСОБА_8 щодо вчинення нападу на ОСОБА_14 , він вдарив потерпілого у зв`язку з тим, що останній почав ображати його матір. Наполягав, що жодних особистих речей потерпілого вони з ОСОБА_8 не брали.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги, послався на те, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, а відтак, на його думку, підлягає скасуванню. Вважає, що судом допущено істотні порушення вимог КПК, оскільки обвинуваченому ОСОБА_8 , який є громадянином іншої країни, не забезпечено переклад в судових засіданнях, а також процесуальних документів, на його рідну мову, що є порушенням його права на захист.

Також не погодився з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він удари потерпілому не наносив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив вирок суду скасувати, винним себе не визнав, пояснивши, що умислу на спричинення потерпілому будь-якої шкоди в нього не було, по справі відсутні докази на підтвердження його вини у вчиненні інкримінованих злочинів.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників обох обвинувачених, вказавши, що вирок суду є законним і обґрунтованим, в ньому дана правильна оцінка діям обвинувачених, їх вина доведена й підтверджується наявними по справі доказами.

Стосовно апеляційного доводу захисника ОСОБА_10 з приводу не забезпечення обвинуваченого ОСОБА_8 перекладачем пояснив, що останній володіє російською мовою, тому на досудовому слідстві й під час судового розгляду в суді першої інстанції було залучено перекладача з української на російську мову.

Потерпіла ОСОБА_11 заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених, пояснила, що на відео з камер спостереження не видно, щоб її чоловік - ОСОБА_14 погрожував чи переслідував обвинуваченого, натомість йому було заподіяно численних ударів, від яких в нього була повністю розбита голова.

Крім того вказала, що в її чоловіка був при собі мобільний телефон та гроші, але коли його доставили до лікарні, то вказаних речей вже не було.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їх захисників, думку прокурора та потерпілої, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно вироку фактичні обставини справи за обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за епізодами вчинення крадіжок кабелів 11 та 12 вересня 2017 року кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, докази не досліджувались, і ніким не оскаржуються, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Разом з тим, фактичні обставини справи за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.4 ст.184, ч.2 ст.121 КК України встановлені у загальному порядку, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 свою провину визнав частково, а ОСОБА_8 винним себе не визнав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг, а саме в частині правильності кваліфікацій дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, дотримання при розгляді кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинувачених у вчиненні злочинів, за які їх засуджено, з якими погоджується колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні, під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 та ч.4 ст.187 КК України винним визнав себе частково. Пояснив, що побачив раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_14 біля кіоску «Кулиничі» в районі Південного вокзалу, де попросив у нього цигарку, а той нецензурно висловився на адресу його матері. В цей же день пізніше вночі він знову побачив потерпілого, який був у стані алкогольного сп`яніння. Він запропонував ОСОБА_14 пройти наверх на сходи біля входу до вокзалу, щоб з`ясувати, чому ОСОБА_14 йому нагрубив. Місце було безлюдним. ОСОБА_14 погодився та піднявся з ним наверх по сходах, де почав грубіянити, та замахнувся, щоб нанести йому удар, однак промахнувся, тоді він, обороняючись, наніс ОСОБА_14 удар з розмаху долонею в обличчя зліва. Від цього удару потерпілий впав на підлогу на спину, та вдарився головою, у нього потекла кров з вух та носа. Він наніс йому лише один удар, більше ніяких ударів не наносив. Після того, як потерпілий впав, до них підійшов ОСОБА_8 , з яким він познайомився на вокзалі та подружився з ним. Сіксай побачив, що потерпілий втратив свідомість, стікає кров`ю, та став шукати по кишеням потерпілого документи, щоб встановити його особу та викликати швидку допомогу. З другого боку одночасно з ним у кишені потерпілого шукав документи ОСОБА_8 .. Змови на вчинення нападу на потерпілого у нього з ОСОБА_8 не було. Умислу на заволодіння майном потерпілого він не мав, грошей та телефону потерпілого не брав. ОСОБА_8 потерпілому ніяких ударів не наносив. В кишені потерпілого була лише запальничка та грошова купюра 5 грн., документів не було. Спочатку вони оглянули кишені потерпілого, а потім ОСОБА_8 намагався привести потерпілого у свідомість, бив його долонями по обличчю. В цей час знизу підійшла прибиральниця ОСОБА_15 .

ОСОБА_8 сказав йому йти в медпункт та покликати на допомогу. Медпункт був метрах в 20 від місця, де лежав потерпілий. Вони з ОСОБА_8 намагались придати положення потерпілому напівсидячи, щоб він не захлинувся кров`ю, відтягнули потерпілого вбік. ОСОБА_7 злякався, пішов до медпункту та покликав медсестру. Медсестра оглянула потерпілого та сказала, що він дихає, після чого вони з ОСОБА_8 залишили місце події.

Також зазначив, що з відеозапису з камер відеоспостереження вбачається, що ОСОБА_14 перед цими подіями наносив удар інший чоловік, від чого потерпілий падав, тому він вважає недоведеним, що саме внаслідок його дій заподіяні вказані тілесні ушкодження та настала смерть потерпілого. Також вважає, що свідок ОСОБА_15 , яка дійсно прибирала біля сходів під час вказаних подій, дає неправдиві покази, нібито вони обидва наносили удари потерпілому, який лежав на землі, та заволоділи його майном.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним себе не визнав, пояснив, що розбійного нападу не вчиняв, тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, ніякого майна у потерпілого не забирав. Він знайомий з ОСОБА_7 , однак про вчинення нападу на потерпілого вони не домовлялись. Він чув сварку ОСОБА_7 з потерпілим, коли вони стояли в районі кіоску «Кулиничі». Пізніше він почав підніматись по сходах при вході на вокзал та побачив, що ОСОБА_7 та потерпілий стоять наверху напроти один одного, та прискорив крок, щоб запобігти бійці, оскільки потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 побачив, що ОСОБА_14 прийняв стойку для бійки, після чого ОСОБА_7 наніс йому удар, та потерпілий впав на підлогу. ОСОБА_8 підійшов до них, коли потерпілий вже лежав без свідомості. Він сказав ОСОБА_7 , що треба подивитись, чи є у потерпілого документи. Вони обидва почали шукати документи в кишені потерпілого, щоб встановити його особу для виклику швидкої допомоги. В кишені потерпілого він дістав лише грошову купюру 5 грн., яку поклав назад. Інших грошей, а також документів та телефону він у потерпілого не бачив. ОСОБА_7 також сказав, що документів немає. Вони почали приводити потерпілого до тями. ОСОБА_8 потерпілому ударів не наносив, а лише надавав йому допомогу, хлопав його долонею по щоках, щоб той прийшов до свідомості, однак потерпілий був без тями, у нього текла кров з носа та рота. Він намагався підняти потерпілого та відтягнув його до стіни в бік вокзалу. Прибиральниця ОСОБА_15 підійшла та повідомила йому, де медпункт. За його проханням ОСОБА_7 пішов до медпункту, та покликав медсестру. ОСОБА_8 боявся підходити, коли були медпрацівники, та вони з ОСОБА_7 пішли з цього місця. Там розташовані камери відеоспостереження, та йому було страшно. Ніякого майна потерпілого вони не забирали. ОСОБА_7 потім розповів йому, що потерпілий висловився на його адресу нецензурною лайкою, тому він покликав потерпілого поговорити. Також ОСОБА_8 пояснив, що на відеозапису з камер відеоспостереження зафіксовано, що перед вказаними подіями ОСОБА_14 наносив удар інший чоловік, від чого потерпілий падав, та міг отримати травму голови. Він вважає, що свідок ОСОБА_15 дає неправдиві покази, хоч вона і прибирала біля сходів, однак подій, що відбувались на сходах, бачити не могла.

Проте, незважаючи на таку позицію обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинувачених складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України, зокрема, показами:

-потерпілої ОСОБА_11 дружини померлого ОСОБА_14 , яка пояснила в судовому засіданні, що 06.09.2018 року вона приїхала додому з лікарні, де перебувала на лікуванні, та залишилась вдома. О 21 год. чоловік прийшов з роботи, випив пива. О 2 год. 40 хв. йому зателефонували, та він зібрався на якусь зустріч, взяв з собою 3000 грн., мобільний телефон, картки Приватбанку, посвідчення водія, та пішов. Вранці вона поїхала в лікарню, де перебувала на лікуванні, однак до цього часу чоловік так і не телефонував. Пізніше їй повідомили, що він в лікарні. Вона поїхала з батьком в лікарню швидкої допомоги, де дізналась, що чоловік помер. Вона дізналась, що його забрали з вокзалу о 6 год. ранку, та при ньому не було ніяких речей та грошей;

-свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що працювала прибиральницею на ст. Харків-пас. У вересні 2018 року вночі вона працювала, разом з напарницею прибирали нижню частину сходів при вході на вокзал, недалеко від медпункту. Вона побачила, що від магазина «Добрий пан» перейшли дорогу та пішли в бік сходів два чоловіка - ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_14 , якого вона раніше не бачила. Вона звернула на них увагу, оскільки ОСОБА_7 поводив себе дуже активно, було помітно, що він хвилювався, нервував, а потерпілий поводив себе спокійно. Ніяких тілесних ушкоджень вона у потерпілого тоді не бачила; чула, що ОСОБА_7 сказав потерпілому, що їм треба поговорити, на що потерпілий погодився. Вона з другою прибиральницею пропустили їх, щоб вони піднялись по сходах наверх, та продовжили прибирати. Потім напарниця звернула її увагу на цих чоловіків. Вона подивилась та побачила, що ОСОБА_7 наніс удар потерпілому в область виска, та той впав на підлогу. Відразу там появився ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 з ОСОБА_7 одночасно з двох боків лазили по кишенях потерпілого. З одної кишені вони дістали гроші, які були загорнуті в тугий стислий згорток, вона це добре бачила, перебуваючи на відстані 1,5 метра від них, та дістали з кишені потерпілого телефон та картки. Вона стала підніматись по сходах, щоб допомогти потерпілому. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обидва стали бити лежачого без свідомості потерпілого ногами, руками в область голови, та по удару в область тулубу, вони нагинались до нього, грубо трясли його з обох сторін. Вона побачила кров у потерпілого, його трясли за футболку, ворочали, сильно били долонями по обличчю, голова потерпілого сильно билась від їх дій об тротуарну плитку, на якій він лежав, ходила ходуном. Обидва били ногою потерпілого. У потерпілого з вух текла кров. Били потерпілого та обшукували ОСОБА_8 і ОСОБА_7 разом, все вони робили разом, однак ОСОБА_7 бив потерпілого більше. З вікон та скляних дверей медпункту вказане місце добре освітлювалось. Вона сказала їм припинити побиття потерпілого, який був у крові, сказала, що вони його вб`ють, та сказала ОСОБА_8 , що повсюди розташовані камери відеоспостереження. ОСОБА_8 сказав, що все буде з потерпілим нормально. Коли ОСОБА_8 почув про камери відеоспостереження, він занервував. Вона підійшла до потерпілого, хотіла його підняти, допомогти. Обвинувачені перемістили потерпілого до стіни, він так і залишився в положенні напівсидячи, без свідомості. Вона сказала їм покликати медичного працівника з медпункту. ОСОБА_7 пішов до медпункту та викликав медичну сестру. Потім приїхала машина швидкої допомоги;

-свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що працює фельдшером на пункті охорони здоров`я Південної залізниці на ст. Харків-пас., 06.09.2018 року вона заступила на добове чергування в медпункт. О 5 год. 40 хв. вранці у двері медпункту постукав ОСОБА_7 й повідомив, що напроти лежить молодий чоловік, який потребує медичної допомоги, та вона пішла в тому напрямку, куди вказав ОСОБА_7 . Коли вона вийшла, його вже не було. Вона побачила потерпілого в футболці чорного кольору, який лежав без свідомості на підлозі, з вух у нього текла кров, що було ознакою перелому основи черепа. Він перебував у положенні напівсидячи, біля стіни. Підійшли прибиральниці та викликали співробітників поліції. Викликали лікаря та швидку допомогу. Потерпілого забрали в лікарню;

-свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що працює продавцем в закладі харчування на Привокзальній площі, біля кругу трамваю. Працював вночі у вересні 2018 року. Бачив, як у його співробітника ОСОБА_21 , який працював в закладі, стався конфлікт з чоловіком, який був у стані сильного алкогольного сп`яніння, просив налити йому пива, казав, що гроші зніміть з картки, його обікрали, грошей, телефона немає. ОСОБА_20 наказав йому вийти з закладу, оскільки той поводив себе неадекватно та перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. ОСОБА_22 був з дівчиною ОСОБА_23 . Потерпілий поводив себе неадекватно, чіплявся до нього. Потім сталась якась сутичка, поштовх, внаслідок якого потерпілий опинився на землі, намагався піднятись. Він підійшов до них. Моменту нанесення удару потерпілому він не бачив, бачив лише, як він упав на куприк, своєю вагою назад, а потім головою об тротуар. В подальшому ОСОБА_24 розповідала, що ОСОБА_22 ударив потерпілого в грудь або обличчя. Він бачив, що після падіння потерпілий сам встав, крови у нього не було. Після удару координація його не була порушена, він піднявся та пішов. У потерпілого в руках були квитанції та карточки, які він зібрав. Він не скаржився, лише висловлювався нецензурною лайкою. Після цього він постійно ходив на цієї ділянці біля закладів 1,5- 2 години, чіплявся до людей. Також через 15-20 хв. він побачив ОСОБА_7 , який йшов в бік мосту. Туди ж пішов потерпілий. Що було далі, він не знає; потім почув, що співробітники почали кричати, що десь бійка. Самої бійки він не бачив. Після того, як закричали жінки, він побачив, що потерпілий лежить на підлозі. Також він бачив двох прибиральниць, що саме сталось, йому невідомо. Він побачив, як ОСОБА_8 підбіг, коли потерпілий впав. Потім він бачив, що ОСОБА_8 нахилявся над потерпілим, намагався відчути його пульс та припідняти його. ОСОБА_20 був на відстані 20-30 метрів та крикнув, чи живий потерпілий, а ОСОБА_8 відповів, що не знає. Близько 6:30 год. 7:00 год. приїхала швидка допомога, після чого він побачив, що у потерпілого йшла кров з вух.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у інкримінованих кримінальних правопорушеннях об`єктивно підтверджується ще й наступними доказами:

- протоколом слідчого експерименту з ілюстративним матеріалом від 22.10.2018 за участі свідка ОСОБА_15 (т.1, а.с.197-210);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2018 року (т.1 а.с.149);

- рапортом поліцейського СПП ОП на ст. Харків-пас. Холодногірського ОП ГУНП в Харківській області (т.1 а.с.151);

- витягом з стаціонарної картки хворого №22714 (т.1 а.с.152);

- протоколом пред`явлення трупу для впізнання від 12.09.2018 р. (т.1 а.с. 154-155);

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_14 №12-17/316-А від 12.09.2018 р. (т.1 а.с.166).

- листом ХОБСМЕ на адресу Холодногірського ВП від 12.09.2019 р. (т.1, ас.153);

- протоколом огляду трупу, проведеним спеціалістом ХОБСМЕ, та планом-схемою розташування тілесних ушкоджень на трупі від 12.09.2019 р. (т.1 а.с. 156-165);

- висновком судово-медичної експертизи №12-17/316-А/18 від 12.09-12.10.2018 року (т.1 а.с. 218-220);

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_16 для впізнання за фотознімками від 21.09.2018 року (т.1 а.с.167-170);

- протоколами пред`явлення свідку ОСОБА_15 для впізнання за фотознімками від 21.09.2018 року (т.1, а.с.171-173, 174-177);

- висновком судово-товарознавчої експертизи №22711 від 22.10.2018 року (т.1, а.с.187-190);

- висновком судово-медичного експерта ХОБСМЕ №12-23/33/316-А/18 від 09.11.2018 року (т.1 а.с.221-224);

- постановою від 21.09.2018 року про визнання речовими доказами DVD-R диску з відеозаписом з камер відеоспостереження (т.2 а.с.31);

- протоколами огляду предмету від 13.11.2018 року (т.2 а.с. 1-7, 8-15);

- протоколом обшуку від 24.09.2018 року (т.2 а.с. 16-20).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, вважаючи їх такими, що підтверджують вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованих їм кримінальних правопорушень. Будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці вказаних доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з їх обґрунтованістю, мотиви, з яких були прийняті вказані рішення, докладно, логічно та переконливо викладено в оскаржуваному вироку, а доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених їх не спростовують.

Таким чином, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насиллям, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за ч.2 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст.121 КК України не знайшли свого підтвердження та спростовуються вищезазначеними матеріалами справи. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на відеозаписі з камер відеоспостереження частково зафіксовано дії обвинувачених по відношенню до потерпілого. Зокрема, зафіксовано як ОСОБА_7 наносив удар потерпілому, потім підійшов ОСОБА_8 і за колоною наніс удар ногою, нахилився над потерпілим. Подальші його дії, що відбувалися за колоною, не охоплено камерами відеоспостереження, проте відеозапис є лише одним з доказів у даному провадженні. Про інші дії обвинувачених, які не були зафіксовані камерами відеоспостереження, дала чіткі покази в суді очевидець подій свідок ОСОБА_15 , яка категорично стверджувала, що ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 наносили удари ногою по голові потерпілому, який лежав на підлозі.

Показаннями даного свідка спростовують покази ОСОБА_8 про те, що він лише надавав допомогу потерпілому, оскільки свідок в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_8 наносив потерпілому удари з такою силою, що голова потерпілого билась о плитку, а не приводив до тями.

Крім того, свідчення ОСОБА_15 узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи №12-23/5/316-А/18/19 від 11.04.2019 р., де зазначено, що після падіння потерпілого на землю та втрати свідомості, з урахуванням протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_15 від 22.10.2018 р., а саме удари ногами підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в область голови, не виключена вірогідність посилювання тяжкості черепно-мозкової травми, виявленої у ОСОБА_14 , у тому числі і збільшення об`єму крововиливу у черепну порожнину та в тканину головного мозку.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що ОСОБА_8 також винний у спричиненні потерпілому ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.

Одночасно, колегія суддів вважає нелогічними показання ОСОБА_8 , дані ним в суді першої та апеляційної інстанцій, з приводу того, що вони разом з ОСОБА_7 шукали в кишенях потерпілого документи, щоб встановити його особу та викликати швидку медичну допомогу, оскільки загальновідомим фактом є те, що для виклику швидкої медичної допомоги для людини, яка перебуває на вулиці без свідомості, жодні документи не потрібні.

Такі пояснення ОСОБА_8 розходяться з показами обвинуваченого ОСОБА_7 , даними в суді апеляційної інстанції, який повідомив, що в кишенях потерпілого вони шукали мобільний телефон для виклику бригади невідкладної допомоги, так як не мали власних телефонів.

Покази обох обвинувачених спростовуються показами очевидця події ОСОБА_15 , яка ствердно вказала, що бачила стислий згорток грошових коштів, які хтось з обвинувачених дістав з кишені потерпілого, мобільний телефон та картки, а також з відеозапису вбачається, що після падіння від поштовху ОСОБА_19 , що мало місце незадовго до нападу на ОСОБА_14 обвинувачених, він збирав якесь майно, яке у нього випало, проте в лікарню потерпілий потрапив без будь-яких грошей, документів та мобільного телефону.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 вчинили розбійний напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном, поєднаний з насиллям, небезпечним для життя потерпілого.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинувачених у вчиненні умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, твердження захисника ОСОБА_9 про необережну форму вину ОСОБА_7 та про необхідність кваліфікації його дій за ст.119 КК України, тобто вбивство через необережність були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження; підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду й зазначає, що за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК).

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Судовою практикою Верховного Суду визначено, що розмежування складів злочинів, передбачених ч.2 ст.121 та ч.1 ст.119 КК, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки).

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Так обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій, що між ним та ОСОБА_14 виникла конфліктна ситуація через образи з боку потерпілого на адресу матері ОСОБА_7 , у відповідь на це обвинувачений запропонував ОСОБА_14 піднятися з ним наверх по сходах поговорити. ОСОБА_14 почав грубіянити, та замахнувся, щоб нанести йому удар, однак промахнувся, тоді ОСОБА_7 , обороняючись, наніс ОСОБА_14 удар з розмаху долонею в обличчя зліва. Від цього удару потерпілий впав на підлогу на спину, та вдарився головою, у нього потекла кров з вух та носа.

Ці показання ОСОБА_7 щодо механізму вчинення злочину об`єктивно узгоджуються з даними висновків судово-медичних експертиз №12-17/316-А/18 від 12.09-12.10.2018 року, 12-23/33/316-А/18 від 09.11.2018 року, №12-23/5/316-А/18/19 від 11.04.2019 р.

Оцінивши вищевказані та інші наведені у вироку докази, у тому числі, що свідчать про спосіб вчинення злочину, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, районний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 мав умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, а щодо похідного наслідку у вигляді смерті ОСОБА_14 ставився з необережністю.

За фактичними обставинами, встановленими судом першої інстанції дії ОСОБА_7 мали активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого існував прямий причинний зв`язок.

У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого невизначеного умислу в діях ОСОБА_7 щодо спричинення потерпілому ОСОБА_25 тяжкого тілесного ушкодження. Щодо спричинення смерті потерпілому, то в діях ОСОБА_7 має місце необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками вбивства через необережність, тобто злочину, передбаченого ст. 119 КК України.

Твердження сторони захисту про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 наніс з метою самозахисту, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані неспроможними. Суд навів належне мотивування своїх висновків, позиція обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень при самозахисті, спростована об`єктивними даними кримінального провадження, що були встановлені належними, допустимими та достовірними доказами. Колегія суддів підтримує мотиви, наведені в оскаржуваному вироку щодо неспроможності таких доводів сторони захисту.

При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними твердження обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що свідок ОСОБА_15 дала неправдиві свідчення, оскільки свідок надавали свої показання в суді першої інстанції під присягою, з дотриманням усіх правил допиту, в судових засіданнях стороні захисту була забезпечена можливість ставити їй запитання та спростовувати її доводи, у неї відсутні мотиви обмовляти обвинувачених, оскільки раніше вони не були знайомими, тому об`єктивних підстав не довіряти свідку ОСОБА_15 колегія суддів не вбачає, а отже порушень вимог кримінального процесуального закону при обґрунтуванні доведеності вини обвинувачених її показами колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що показання свідка ОСОБА_15 в суді першої інстанції є детальними, логічними та послідовними, вона переконливо повідомила суду про обставини вчиненого кримінального правопорушення, її пояснення повністю узгоджуються між собою та показами інших свідків, а також дослідженими судом першої інстанції документами і не узгоджуються лише з показаннями обвинувачених.

Перевіряючи апеляційний довід захисника обвинуваченого ОСОБА_10 щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, яке полягало в незабезпеченні його перекладачем на вірменську мову, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_8 є громадянином Вірменії, має середню освіту, вільно спілкується російською мовою, тому в ході досудового розслідування та під час судового розгляду справи в суді першої інстанції йому була забезпечена участь перекладача з української на російську мову, а також всі процесуальні документи він отримував в перекладі на російську мову.

Згідно аудіо записів судових засідань, протягом всього судового розгляду судом задавались уточнюючі питання ОСОБА_8 , чи все він розуміє, на що він давав російською мовою позитивну відповідь, а також на російській мові давав пояснення, ставив питання свідкам, звертався до суду з письмовими клопотаннями російською мовою.

Судом неодноразово ставилися запитання ОСОБА_8 з метою впевнитись, що він розуміє та володіє російською мовою. Так, згідно журналу підготовчого судового засідання від 16.11.2018 року (т.1 а.с. 75-77) ОСОБА_8 повідомив, що не розуміє українську мову і йому потрібен перекладач. В наступних судових засіданнях йому було забезпечено перекладача з української мови на російську.

В судовому засіданні 26.11.2018 року після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту, ОСОБА_8 сказав, що перекладати не потрібно, обвинувальний акт він отримав на російській мові (т.1 а.с. 103-105). В журналах наступних судових засідань також зафіксовано, як обвинувачений ОСОБА_8 дає ствердну відповідь, що йому все зрозуміло (т.3 а.с. 106 та ін).

Вивченням матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що для перекладу по даній справі залучався не один перекладач, тому обвинуваченому, у випадку заміни перекладача, роз`яснювалося право заявляти відвід перекладачу, на що ні обвинувачений ОСОБА_8 , ні його захисники відводів перекладачам не заявляли (т.3 а.с. 104-107, 153-156, 173-175; т.4 а.с. 77-78, 114-115, 200-203).

Не було заявлено відводу і перекладачам, які приймали участь в судових засіданнях 19.11.2019 р. та 19.12.2019 р., тобто після заявлених ОСОБА_8 клопотань про забезпечення його перекладачем (від 13.11.2019 та 19.11.2019 р., що містяться в т.4 на а.с.105, 113), на які посилався захисник в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду. Колегія суддів зауважує, що дані клопотання не містять в собі вимогу надати перекладача саме на вірменську мову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що навіть захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні 19.12.2019 року, оголошуючи українською мовою клопотання сторони захисту про повторний допит свідка, зобов`язався до наступного судового засідання ознайомити свого підзахисного з вказаним клопотанням в перекладі на російську мову. На що обвинувачений ОСОБА_8 відповів, що йому все зрозуміло та підтримав вказане клопотання (т.4 а.с. 200-203).

Лише 13.03.2020 року до районного суду надійшло клопотання ОСОБА_8 про залучення перекладача на вірменську мову (т.5 а.с. 27). Вказане клопотання судом задоволено і 26.05.2020 року в судовому засіданні приймав участь перекладач саме на вірменську мову. Крім того, в матеріалах справи міститься переклад вироку суду як на російську, так і на вірменську мови (т.5 а.с. 98-120, 122151).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 щодо порушення права на захист у зв`язку з незабезпеченням участі перекладача на вірменську мову є необґрунтованими.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних скарг захисників обвинувачених, не вбачається.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками районного суду, призначене покарання у вказаних розмірах з його реальним відбуванням є необхідним й достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню тяжкості вчинених злочинів, суспільній небезпечності кримінальних правопорушень, особі обвинувачених та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вказані доводи апеляційних скарг є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни вироку, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Щодо прохання обвинуваченого ОСОБА_7 зарахувати йому строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі, колегія суддів зазначає, що вказане клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі за злочини, вчиненні після 21.06.2017 року, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Оскільки злочини, передбачені ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 11.09.2017 р. та 12.09.2017 р., а передбачені ч.4 ст.187, ч.2 ст. 121 КК України, скоєно ним 07.09.2018 р., тобто після 21.06.2017 року, то суд першої інстанції правомірно зарахував у строк покарання ОСОБА_7 строк перебування його під вартою з 24.09.2018 року по день постановлення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, в діючої редакції ч.5 ст.72 КК України (зі змінами, внесеними Законом №2046-VIII від 18.05.2017).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинувачених - залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 27.05.2020 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити без змін.

Апеляційні скарги захисників обвинувачених, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4