ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/14/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002661 від 11 вересня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2020 року,-

В с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, непрацюючого, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, котрий зареєстрований по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2019 року за ч.2 ст. 309, ст.. 395, ст.. 79 КК України на 1 рік 7 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 (одного) місяця 21 дня арешту.

Зараховано ОСОБА_8 термін перебування під вартою в строк відбуття покарання, а саме з 1 червня 2020 року по 21 липня 2020 року включно, та вважати його таким, що відбув покарання за даним вироком.

Запобіжний захід ОСОБА_8 - скасовано, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду, 11 вересня 2019 року близько 14:00 години, у ОСОБА_8 , який перебував неподалік Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, що знаходиться по вул. Тролейбусна., 14 в м. Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 11 вересня 2019 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, що знаходиться по вул. Тролейбусна, 14 в м Тернополі, а саме на території зупинки громадського транспорту, скориставшись тим, що ОСОБА_9 заснув, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, наблизився до ОСОБА_9 та шляхом вільного доступу, таємно викрав із кишені штанів, в які був одягнений ОСОБА_9 , належний останньому мобільний телефон торгової марки Nomi EVO М4, чорного кольору, вартістю 958, 33 грн., гаманець із шкірзаміника, коричневого кольору вартістю 220, 00 грн. та грошові кошти, які знаходилися у гаманці в сумі 1500 гривень.

В подальшому ОСОБА_8 із викраденими речами та грошовими коштами з місця вчинення злочину втік, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2 678,33 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України - у виді 2 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін перебування під вартою, а саме з 1 червня 2020 року по 21 липня 2020 року включно.

Свої доводи мотивує тим, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки згідно ст.73 КК України строк покарання у виді арешту потрібно було визначити у місяцях.

Заслухавши прокурора, що просить задовольнити його апеляційну скаргу, захисника обвинуваченого, що заперечив проти задоволення апеляції, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого рішення суду ніким з його учасників не оспорюється, а тому колегією суддів не переглядається.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, доводи прокурора щодо порушення судом вимог закону про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання є вірними.

Частиною 1 ст.60 КК України передбачено, що покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Зокрема, відповідно до вимог ст.73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку при призначенні покарання у виді арешту, його строк повинен бути визначений в певній кількості місяців.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни рішення суду є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України, було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який не працює, тобто немає постійного доходу, раніше неодноразово судимий, та прийшов до вірного висновку про необхідність призначення покарання останньому саме у вигляді арешту, що передбачений санкцією ч.1 ст.185 КК України.

При цьому, встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, до яких суд відніс визнання ним своєї вини, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, а також враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про можливість призначення покарання у розмірі, наближеному до мінімального.

Разом з тим, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді арешту суд не вірно визначив його розмір, призначивши його строк у розмірі 1 місяця та 21 дня, що суперечить вимога ст.73 КК України, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, слід змінити, чим частково задовольнити апеляцію прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИ Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.185 КК України з призначенням йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного покарання ОСОБА_8 зарахувати термін його попереднього ув`язнення з 1 червня 2020 року по 21 липня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді