Справа №367/6693/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3780/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 грудня 2020 року включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України. Санкція ч.2 ст.115 КК України передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті. Обвинувачений раніше не судимий, однак обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він може переховуватися від суду з метою уникнення покарання. Також, наявний ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого та експерта, хоча останній є мінімальним. Водночас, наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення та що, він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурором не доведено. Отже, колегія суддів вважала, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисниками обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подано апеляційні скарги, в яких вони просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який. Обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням випадків отримання останнім необхідної медичної допомоги у медичних закладах, та/або застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді застави у розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Призначити новий розгляд кримінального провадження зі стадії підготовчого провадження.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною у повному обсязі, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та такою, що підлягає безумовному скасуванню. Суд першої інстанції обмежився лише цитуванням переліку законодавчих підстав застосування запобіжного заходу без встановлення їх наявності та обґрунтованості щодо ОСОБА_9 . Крім того, суд безпідставно, а саме виключно з власної ініціативи, застосував відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, та під час вирішення відповідного питання у порушення вимог закону не застосував положення ст.199 КПК України. Суд першої інстанції не розглянув та не вирішив по суті клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу та клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. Не було також досліджено та встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою з 10.09.2019 року, тобто станом на момент проведення підготовчого судового засідання останній перебував під вартою понад 1 рік.

Також судом першої інстанції не враховано, що прокурором було пропущено строк в межах якого він мав право звернутися до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою. Дана обставина є перешкодою для розгляду судом відповідного клопотання та унеможливлює призначення цього клопотання до розгляду, а отже суд повинен був повернути таке клопотання прокурору.

Вказане клопотання прокурора також не містить додаткових обґрунтувань необхідності продовження строку застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 . На даний час ризики впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків, експерта зникли, а так само відпав ризик ухилення ОСОБА_9 від органу досудового розслідування. Доводи ж сторони обвинувачення щодо наявності приводів та підстав для продовження строку тримання під вартою ґрунтуються виключно на припущеннях.

Захисники також звертають увагу, що у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 буде позбавлений можливості отримати належну медичну допомогу.

Судом першої інстанції також не враховано, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи, та не має ризиків повторення чи продовження протиправної поведінки.

Під час підготовчого судового засідання судом першої інстанції також не враховано доводи сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акту вимогам закону.

Також адвокатом ОСОБА_7 подано доповнення до апеляційної скарги, в яких він додатково зазначив про незаконність складу суду, який ухвалив оскаржуване рішення. Так, за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.3 ст.15 п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_9 , враховуючи положення ч.4 ст.68 КК України, не передбачено такий вид покарання, як довічне позбавлення волі, а максимальне покарання яке йому загрожує лише 10 років позбавлення волі. А отже, відповідно до положень ч.2 ст.31, ч.3 ст.31 КПК України, вказане кримінальне провадження мало розглядатися суддею одноособово.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_10 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин захисники обвинуваченого ОСОБА_9 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають право на оскарження ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2020 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , і їх апеляційні скарги підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції. Крім того, не підлягають перевірці доводи апеляційних скарг щодо невідповідності обвинувального акту вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки постановлена у підготовчому судовому засіданні ухвала про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, враховуючи положення ст.ст.314, 392 КПК України, не підлягає апеляційному оскарженню.

Із матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 16.10.2020 року було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2020 року обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 грудня 2020 року.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27, ч.3 ст.15, п.п.6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, який є особливо тяжким. Санкція інкримінованого обвинуваченому злочину, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строку від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п.6 ч.2 ст.115 КК України. Обвинувачений є раніше не судимим, однак усвідомлюючи суворість покарання, яка йому загрожує, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від суду з метою уникнення покарання. На даний час у вказаному кримінальному провадженні не допитані потерпілий та жоден свідок, а тому суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про існування, хоча і мінімального, ризику впливу на них.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які на даний час виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та на даний час не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Посилання апелянтів в апеляційних скаргах на те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягало поверненню, оскільки подано з порушення строків, передбачених ст.199 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки положення вказаної норми кримінального процесуального законодавства розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що розгляд даного кримінального провадження здійснюється незаконним складом суду, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ч.3 ст.31 КПК України кримінальне провадження у суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних.

За змістом ч.2 ст.64, ч.4 ст.68 КК України довічне позбавлення волі за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-1141 , проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437-439, частині першій статті 442 та статті 443 цього Кодексу.

Аналізуючи зазначені правові приписи і зважаючи на те, що в санкції ч.2 ст.115 КК України йдеться про злочин, за вчинення якого передбачене довічне позбавлення волі, а не про застосування такого покарання судом при призначенні покарання, колегія суддів доходить висновку, що розгляд вказаного кримінального провадження має здійснюватися колегіально судом у складі трьох суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних, незалежно від стадії вчинення злочину, а тому розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 колегіально судом у складі трьох суддів відповідає вимогам закону. Такі висновки узгоджуються з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду висловленою у постанові від 03.06.2020 року (справа №127/16168/17, провадження №51-4951км19).

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На думку колегії суддів, міськрайонний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2020 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 грудня 2020 року включно, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :