ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1283/20 Справа № 202/4680/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування № 0000486 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2020 року, було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , продовжено строк тримання під вартою останнього до 09 листопада 2020 року включно.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується, насамперед, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , та протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_11 осіб для впізнання. Незалежно від подальшої доведеності підозри ОСОБА_8 отримані на даний час органом досудового розслідування докази свідчать, що є достатні підстави стверджувати, що він може бути причетним до правопорушення, в якому його підозрюють, оскільки на нього вказує потерпілий як особу, причетну до незаконно позбавлення його волі та катування. Слідчий суддя вважав, що під час розгляду клопотання прокурором доведено, що на сьогодні заявлений ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілого та свідків не зменшився, оскільки поданими матеріалами підтверджується, що досудове розслідування не завершено і підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, здійснити незаконний вплив на потерпілого та свідків, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я, волі особи, не має стійких соціальних зв`язків, оскільки офіційно не одружений, не має постійного місця роботи та офіційного джерела доходу.
Так, на переконання слідчого судді, більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, може не запобігти вищевказаним ризикам, оскільки підозрюваний не буде обмежений у свободі пересування та комунікації з іншими особами до такого ступеня, який би гарантував його належну процесуальну поведінку.
Продовжуючи строк тримання ОСОБА_8 під вартою, відповідно до частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення підозрюваному застави, оскільки злочин, в якому він підозрюється, вчинено із застосування насильства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою а саме домашній арешт.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, який має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також має утриманні батьків похилого віку: мати - ОСОБА_13 , яка є пенсіонером та інвалідом III групи, та батько ОСОБА_14 , котрий також є пенсіонером та потребує додаткового догляду з боку сина.
Вказує, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя посилається на те, що вина підозрюваного ОСОБА_8 доводиться як матеріалами клопотання про застосування запобіжного заходу, так й матеріалами досудового розслідування, хоча матеріали досудового розслідування в судовому засіданні слідчим суддею не досліджувалися, не ставилося питання про їх долучення. й отже, в цій частині ухвала слідчого судді не відповідає об`єктивним обставинам судового розгляду.
На думку апелянта, прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Вказує, що слідчий суддя не обґрунтував неможливість застосування застави як альтернативного виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили їх задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необгрунтованою та просили її скасувати.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав доводи скарги безпідставними, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд доходить таких висновків.
Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту про необґрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді є неспроможними.
Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2020 року за № 0000486 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що між ОСОБА_15 та його дружиною ОСОБА_16 укладено шлюб. За час сумісного життя у ОСОБА_15 виникли підозри щодо вірності його дружини ОСОБА_17 , у зв`язку з чим останній вирішив організувати незаконне позбавлення волі осіб, заподіяння фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою примусити їх вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості, що підтверджують наявність інтимного зв`язку його дружини ОСОБА_17 з ОСОБА_18 .
Так, ОСОБА_15 , усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів групою осіб, повідомив раніше знайомим ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 про план вчинення незаконного позбавлення волі та катування, які надали згоду на вчинення цих злочинів за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_15 , розуміючи, що для досягнення злочинної мети необхідна наявність місця утримання потерпілих, а також транспортних засобів для їх доставки в ці місця, підшукував засоби та знаряддя вчинення злочину, домовившись з ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , що у якості гран спорту будуть використовувати автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Лексус», а у якості місць утримання викрадених осіб, будуть використовувати домоволодіння АДРЕСА_2 .
Так, у невстановлений слідством час та місці ОСОБА_15 дав вказівку ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_18 - ОСОБА_10 .
Приблизно 07.15 год.. 01.05.2020, на виконання вказівки ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб, зустрів потерпілого ОСОБА_10 поблизу прохідної ТОВ «Оскар» на вул. Херсонська у м. Нікополь, з яким попрямував бік кафе «Ковчег» на автомобілі ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_2 .
В цей час ОСОБА_19 та співучасники злочину ОСОБА_8 і ОСОБА_20 , пересуваючись на автомобілі «Лексус», під керуванням останнього неподалік кафе «Ковчег», виконуючи умисні дії, направлені на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 , зупинили автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_10 пересісти до автомобіля «Лексус».
При цьому ОСОБА_10 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я підкорився на їх вимогу, пересів на заднє сидіння до автомобілю Лексус, де з метою придушення волі ОСОБА_10 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_20 і ОСОБА_8 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», а ОСОБА_19 заблокував двері автомобіля «Лексус».
Продовжуючи свої умисні дії, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_19 зателефонував ОСОБА_15 , узгодивши шлях пересування та місце зустрічі, а саме в цей час ОСОБА_20 одягнув потерпілому ОСОБА_10 куртку капюшоном на обличчя та за попередньою змовою із ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , продовжували проти волі потерпілого незаконно утримувати його в автомобілі «Лексус», погрожуючи застосуванням насильства небезпечним для його життя та здоров`я.
Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_19 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_10 пройти до приміщення вищевказаного будинку.
На місці ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_10 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема: ОСОБА_19 наніс зі спини ОСОБА_10 не менш трьох ударів кулаком в область вуха, щелепи та потилицю. ОСОБА_8 демонстрував в руках алюмінієву біту, а ОСОБА_20 тримав сокиру у тулуба потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_21 знаходився поряд.
При цьому до 21.00 год. 01.05.2020 ОСОБА_15 за попередньою змовою із ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 примушував потерпілого ОСОБА_10 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити про наявність інтимного зв`язку ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.
Після цього потерпілого ОСОБА_10 за вказівкою ОСОБА_15 , ОСОБА_22 на автомобілі «Ауди». д.н.з. НОМЕР_1 , відвіз додому до АДРЕСА_3 .
Після цього на початку травня 2020 року, більш точне час та місці не встановлено, ОСОБА_15 дав вказівку ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_18 - ОСОБА_10 .
З цією метою 06.05.2020, близько 23.00 год., на виконання вказівки ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_10 та умисне заподіяння сильною фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії проти його волі, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_8 , які приїхали на автомобілі «Мерседес» до прохідної Трубного заводу, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Херсонська, 539. де шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_10 пересісти до автомобіля ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_22 повідомивши, що з ним бажає поспілкуватись ОСОБА_15 ..
При цьому ОСОБА_10 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я, підкорився на їх вимогу, пересів на заднє сидіння до автомобілю ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_22 , де з метою придушення волі ОСОБА_10 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_20 і ОСОБА_8 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», позбавивши останнього можливості вільного спілкування, обмеживши його права.
Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_19 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_10 пройти з ними до приміщення вищезазначеного будинку.
На місці ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_10 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема ОСОБА_15 наніс ОСОБА_10 удар кулаком правої руки, на якої була одягнена тканева перчатка з пластиковими костяшками для единоборств «Битки», в область носу, від якого останній впав на підлогу.
ОСОБА_15 , демонструючи свою перевагу перед присутніми, наказав потерпілому ОСОБА_10 зняти з себе одяг. При цьому ОСОБА_10 , реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, підкорився, залишившись у трусах і шкарпетках. Далі, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_21 разом з ОСОБА_8 за допомогою заздалегідь заготовлених до нанесення тілесних ушкоджень алюмінієвих біт, продовжили побиття ОСОБА_10 , нанесли хаотичні удари по всьому тілу і голові, який спочатку сидів на табуреті та від одного удару впав на підлогу, закриваючи обличчя руками. Потім ОСОБА_15 і ОСОБА_19 , самостверджуючись за рахунок приниження ОСОБА_10 , нанесли останньому не менше 12 ударів по різних частинах тіла, через що потерпілий відчув сильний фізичний біль, фізичне та моратьне страждання.
Після чого, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_15 наніс потерпілому ОСОБА_10 , удари кулаками, на яких одягнені заздалегідь пристосовані тканеві перчатки з пластиковими костяшками для единоборств «Битки», в область обличчя. останній впав на підлогу. ОСОБА_19 разом з ОСОБА_21 і ОСОБА_8 нанесли удари кулаками, ногами і алюмінієвою битою. В цей час ОСОБА_15 табуретом намагався нанести удари в область голови ОСОБА_10 , у зв`язку з чим останній руками прикрив голову. Тоді ОСОБА_15 наніс йому два удари в область правої руки, після чого діставав ніж та погрожуючи його застосуванням, почав лезом ножа робити надрізи на тілі ОСОБА_10 на лівому плечі, спричинивши потерпілому сильну фізичну біль, фізичне та моральне страждання.
Далі ОСОБА_15 , демонструючи пістолет, схожий на пістолет Макарова, утримуючи його у безпосередній близькості до тулубу ОСОБА_10 , погрожуючи його застосуванням і ображаючи нецензурною лайкою, погрожував здійсненням відносно останнього дії сексуального характеру.
У такий спосіб приблизно до 06.00 год. 07.05.2020 ОСОБА_15 за попередньою змовою із ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 примушував потерпілого ОСОБА_10 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити наявність інтимного зв`язку ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.
Близько 04.30 год.. 07.05.2020. ОСОБА_15 , продовжуючи свої умисні дії та. усвідомлюючи їх протиправний характер, діючи за попередньою змовою групою осіб, наказав потерпілому ОСОБА_10 вийти у двір домоволодіння АДРЕСА_2 .
Слідом за ними вийшли ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 ОСОБА_24 .
У дворі ОСОБА_15 показуючи свою перевагу шляхом приниження ОСОБА_25 , спричиняючи морального страждання, наказав останньому зняти з себе труси і сісти на бетонний поріг будинку. ОСОБА_10 сприйняв загрозу як реально небезпечну для свого життя і здоров`я, тому підкорився.
Після чого ОСОБА_15 наказав ОСОБА_23 дістати свій статевий орган та ввести його у рот потерпілому ОСОБА_10 , на що останній категорично відмовлявся. При цьому ОСОБА_23 на виконання наказу ОСОБА_15 , дістав зі штанів свій статевий орган, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , правою рукою захопив його за потилицю з силою направив голову ОСОБА_10 до свого статевого органу, та провів ним по губам останнього.
Всі обставини катування ОСОБА_10 для приниження людської гідності потерпілого та підняття власної самооцінці, ОСОБА_15 знімав на власний мобільний телефон. При цьому ОСОБА_15 погрожував потерпілому ОСОБА_10 розповсюдженням даного відеозапису в мережі Інтернет у разі звернення до правоохоронних органів. Отже ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_19 ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 спричинили моральне страждання потерпілому ОСОБА_10 . Після цього за вказівкою ОСОБА_15 , ОСОБА_22 на автомобілі Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , відвіз потерпілого ОСОБА_10 до місця його мешкання.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_19 , який діяв за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження та обмежували його пересування, незаконно позбавляючи свободи у період часу з 23.00 год. 06.05.2020 до 06.00 годин 07.05.2020.
Як вбачається з наданих матеріалів, 15.07.2020 року ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження № 0000486 вручено письмове повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.07.2020 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, із строком застосування до 13.09.2020 року.
08 вересня 2020 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська задоволено дане клопотання слідчого і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 09 листопада 2020 року включно.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків.
Отже, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність міцних соціальних зв`язків, а саме останній не одружений, утриманців немає, колегія суддів доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , його ролі у вчинених кримінальних правопорушеннях, даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено. Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4