ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2795/20 Справа № 202/6031/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, розлученого, маючого на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 14.02.2019 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, у кримінальному провадженні № 0001100,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
законного представника
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ,

встановила:
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він достовірно знав про те, що згідно з рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2011 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, стягуючи аліменти на користь ОСОБА_11 щомісяця, починаючи з 07.06.2011 року.

Однак, ОСОБА_6 , діючи умисно, порушуючи ч. 2 ст. 51, ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно положення яких «батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття», в період часу з 01.03.2019 року, тобто після притягнення до кримінальної відповідальності за учинення аналогічного злочину та до 31.07.2019 року, діючи умисно, злісно ухилявся від сплати, встановлених рішенням суду, коштів на утримання свого неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів.

Так, у період часу з 01.03.2019 року по 31.07.2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 ,не бажаючи сплачувати аліменти на дитину, являючись офіційно безробітнім, не маючи обмежень та протипоказань за станом здоров`я до працевлаштування та інших поважних причин для відмови в працевлаштуванні не працевлаштовувався, до центру зайнятості не звертався, життям дитини не цікавився, але працює неофіційно та має тимчасові підробітки. Незважаючи на це, жодної матеріальної допомоги громадянці ОСОБА_11 не надавав та не надає.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 на неодноразові виклики Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, попередження про необхідність явки та надання державному виконавцю довідки з місця роботи, документів щодо підтвердження погашення заборгованості по аліментам та сплати поточних платежів не реагував, в результаті чого у обвинуваченого ОСОБА_6 , утворилась заборгованість по виплаті встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), що сукупно перевищує суму виплат за три місяці аліментних платежів, відповідно до отриманих доходів, а саме: 2019 рік: березень - 2448,25 грн., квітень - 2448,25 грн., травень - 2448,25 грн., червень - 2448,25 грн., липень - 2448,25 грн.

Загальна сума заборгованості в період з 01.03.2019 року до 31.07.2019 року становить 12 241 гривня 25 копійок.

Вказані злочинні дії ОСОБА_6 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 164 КК України і за даним законом йому призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом частково приєднавши до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року, та остаточно ОСОБА_6 призначено до відбуття покарання у виді 2 років 1 місяця обмеження волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Обвинувачений не погодився з даним вироком суду. В апеляційній сказі просить його скасувати, у зв`язку з не доведенням наявності в його діях складу кримінального правопорушення та ухвалити новий, яким виправдати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді справи та ухваленні вироку допустив порушення його права на захисту, однобічність та неповноту судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Вказує, що працює неофіційно, грошей не вистачає на їжу та одяг, але періодично надає своєму сину матеріальну допомогу. Даний факт може підтвердити син, якому виповнилося 12 років.

Його колишня дружина не спілкується з ним та не дозволяє бачитись з сином, тому іноді грошові кошти передавала його мати ОСОБА_12 та сестра ОСОБА_13 . Вказані грошові кошти колишня дружина розцінювала як подарунки від бабусі та тітки.

Заяви про несплату аліментів до поліції ОСОБА_10 подавала для того, що відмовився від сина.

Зазначає, що викликів до виконавчої служби, попереджень не отримував, співробітників виконавчої служби не бачив.

В порушення його права на захист, суд проводив судові засідання без участі його захисника, з яким укладено договір про надання юридичної допомоги. Судові засідання проходили у формі бесід, і в зв`язку з тим, що погано розуміє українську мову, не розумів, що відбувається.

Вважає, що суд першої інстанції не виконав вказівки апеляційного суду, викладені в ухвалі від 13.02.2020 року.

Під час апеляційного перегляду справи, обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення вимог обвинуваченого, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

Представник неповнолітнього потерпілого підтримала думку прокурора, однак просила суворо не карати обвинуваченого та не призначати покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, за обставин, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів), відповідно до ст. 164 КК України слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів. При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
Поняття злісність належить до оціночних категорій і має бути визначено у кожному конкретному випадку. Визнання судом ухилення можуть свідчити тривалість ухилення, продовження ухилення після попередження про необхідність виконання свого обов`язку та можливість кримінальної відповідальності з боку судді, державного чи приватного виконавця, неодноразові звернення потерпілого чи інших осіб до винної особи з цього приводу тощо.
Злісне ухилення від сплати коштів на тримання дітей (аліментів) утворює склад злочину, передбаченого ст. 164 КК України, у разі якщо воно призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно ставлять суму виплат за три місяці відповідних платежів.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, підтверджується наступними доказами:
- рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_6 (а.п. 31-32);
- копією вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 164 КК України (а.п. 53);
- довідкою розрахунком сто стан заборгованості по сплаті аліментів станом на 31.07.2019 року(а.п. 34);
- постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2011 року (а.с. 33);
- викликом держаного/приватного виконавця та зобов`язанням з`явитися ОСОБА_6 до державного виконавця (а.с.35);
- постановою про накладенням штрафу від 04.07.2019 року (а.с. 37);
- актом державного виконавця від 23.01.2019 року (а.с. 42).
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 достовірно знаючи про наявність рішення суду про стягнення аліментів з останнього, вироку від 14 лютого 2019 року, який його визнано винуватим за ч. 1 ст. 164 КК України, наявності заборгованості по сплаті аліментів, не вчинив зробив жодних дій спрямованих на працевлаштування та погашення вказаної заборгованості.
Його доводи про те, що грошей не вистачає на саме необхідне, що періодично надає сину матеріальну допомогу, що не отримував викликів до виконавчої служби, попереджень, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами провадження.
Давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності та належним чином їх оцінивши, перевіривши усі доводи сторін кримінального провадження, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку кримінального правопорушення, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 164 КК України.
Не є слушними і доводи ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції його права на захист.
Як вбачається з матеріалів справи, журналів судового засідання та технічного запису, судові засідання проведені відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Обвинуваченому було роз`яснено його права, він отримав пам`ятку про процесуальні права та обов`язки обвинуваченого, а також право на захист. Клопотання про залучення захисника чи відкладення розгляду справи для забезпечення його явки, обвинуваченим заявлено не було.
Крім того, згідно вимог ст. 52 КПК України, обов`язкової участі захисника у даній справі не передбачено.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та належно вмотивованим.
Процесуальні порушення, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4