Провадження № 1-кс/161/6631/20
У Х В А Л А
П Р О А Р Е Ш Т М А Й Н А

м. Луцьк 16 вересня 2020 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , участю прокурора ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , представників володільця майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Старший слідчий СВ Луцького РВП ГУНП у Волинській області майор поліції ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Луцької місцевої прокуратури звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , зокрема: земельну ділянку площею 0,1013 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , та житлового будинку, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово обмеживши право підозрюваного ОСОБА_4 відчужувати, розпоряджатись таким майном.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 176 КК України, а саме: незаконне розповсюдження програм мовлення, якщо це завдало матеріальної шкоди у великому розмірі.
30.07.2020 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 176 КК України.
Звертає увагу, що вчиненим кримінальним правопорушенням ОСОБА_4 спричинив потерпілому - ТзОВ «СТАРЛАЙТ ДІДЖИТАЛ» майнової шкоди на загальну суму 312,948 гривень.
Враховуючи вищевказане, з метою вжиття заходів для забезпечення відшкодування завданих збитків, необхідно накласти арешт на майно, що перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на: - незавершене будівництво (незавершений будівництвом житловий будинок, готовність 32 %), що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , станом на липень 2020 року; - земельну ділянку, :02:001:1297, площею 0,1013 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , станом на липень 2020 року; - житлового будинку, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 .
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити. При цьому зазначив, що від ТзОВ «СТАРЛАЙТ ДІДЖИТАЛ» надійшла позовна заява про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Заслухавши думку прокурора, володільця майна та його представників, дослідивши надані слідчим матеріали, суд вважає, що клопотання до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Водночас, ст. 16 КПК України закріплено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Поряд з цим, статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Стаття 132 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються . До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вимогами ч.ч. 2, 3, 4 ст. 170 КПК України передбачено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно до вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Разом з тим, як слідує із клопотання та представлених доказів, досудовим слідством неналежним чином обґрунтовані ризики і розмір упущеної вигоди можливості завданих збитків і співмірність майна, на яке просить накласти арешт, що визначено ч. 8 ст. 170 КПК України. Отже, системний аналіз зазначених вимог норм чинного та міжнародного права дає суду обґрунтовані підстави стверджувати, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, які б вказували на необхідність вжиття заявлених заходів кримінального забезпечення та необхідності стосовно втручання у мирне володіння майном.

При цьому, представлена суду і скерована незрозуміло кому на електронну пошту копія позовної заяви є неналежним доказом звернення із вимогами про відшкодування шкоди.

Таким чином, зважаючи, що слідчим та прокурором в клопотанні та в судовому засіданні не доведено наявність обґрунтованих підстав для накладення арешту на майно підозрюваного, також суду не надано достатніх доказів про те, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України чи ст. 170 КПК України, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слід відмовити.

Керуючись ст.173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000665 від 04.08.2018 року відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1