УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:756/5773/19

Провадження №: 1-кс/755/5232/20

"27" листопада 2020 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003653 від 13 листопада 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 394 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, встановив :

у кримінальному провадженні унесеному до ЄРДР за № 0003653 від 13 листопада 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 394 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України, автоматизованою системою документообігу даного місцевого суду «Д-3» було утворено склад суду для його розгляду регламентований ст. 31 КПК України - суддею одноособово у складі судді ОСОБА_3 .

У підготовчому судовому засіданні 13.11.2020 суддею ОСОБА_3 було заявлено самовідвід, у зв`язку з наявністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, та її допиту у якості свідка в провадженні, з якого було виділено, власне, дане кримінальне провадження, що надійшло на розгляд наведеному судді.

Так, у заяві у т.ч. заявником указано, що згідно змісту обвинувального акта вбачається, що кримінальне провадження № 0003653 від 13 листопада 2017 року виділено із кримінального провадження № 000020 від 05 лютого 2014 року, що розслідується слідчими Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України за фактами неправомірних дій працівників органів внутрішніх справ, прокуратури та суддів щодо учасників мирних акцій протесту у січні лютому 2014 року у місті Києві, що призвело до необгрунтованого їх затримання, притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжних заходів за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 371, ч. 2 ст. 371, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 375, ч. 2 ст. 375, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384, ч. 2 ст. 121 КК України.

У рамках досудового розслідування кримінального провадження №000020 від 05 лютого 2014 року ряд діючих суддів Дніпровського районного суду м. Києва, у тому числі й суддя ОСОБА_3 допитана як свідок з питань законності дій суддів вказаного суду щодо обрання запобіжних заходів учасникам акції протесту та іншим громадянам, яких було затримано і доставлено до районних управлінь міліції у вказаний період часу.

Даний факт пов`язаний з тим, як указано в заяві, що в період січня - лютого 2014 року слідчими суддями Дніпровського районного суду м. Києва розглянуто та прийнято рішення про обрання запобіжних заходів за участь у масових акціях протесту на Майдані Незалежності у м. Києві стосовно осіб, затриманих в порядку ст. 208 КПК України, що є предметом розслідування кримінального провадження №0000020 від 05 лютого 2014 року.

Окрім того, в заяві про самовідвід суддя вказала, що слідчими управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснювалося досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0002001 від 16 серпня 2018 року за підозрою судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 375 КК України, та № 0002002 від 16 серпня 2018 року за підозрою судді цього ж суду ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 375 КК України.

Також слідчими третього відділу Третього управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001810 від 26 листопада 2019 року за підозрою колишнього судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 2 ст. 375 КК України.

За результатами досудового розслідування прокурорами Генеральної прокуратури України та Офісу Генерального прокурора у цих кримінальний провадженнях затверджено обвинувальні акти, які скеровано до суду для розгляду по суті.

Зазначені судді, як і обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів щодо учасників масових акцій протесту, які відбувалися в центральній частині міста Києва у період січня-лютого 2014 року.

В березні 2018 року, прокурором Генеральної прокуратури України, суддю ОСОБА_3 було допитано у якості свідка у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 року.

Зазначені обставини в сукупності на перекоання заявника свідчать про те, що суддя ОСОБА_3 брала участь у цьому провадженні як свідок, а також наявні обставин, які обґрунтовано можуть викликати сумніви у сторін кримінального провадження щодо об`єктивності та неупередженості цієї судді під час розгляду вказаного кримінального провадження, тому остання вважала необхідним заявити самовідвід у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003653 від 13 листопада 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, з огляду на, що дану заява про самовідвід було передано автоматизованою системою документообігу даного місцевого суду для розгляду судді ОСОБА_1 .

У судове засідання учасники та суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 будучи повідомленими про цей судовий розгляд, згідно вимог ст. 135 КПК України, не прибули, а суддя бажання приймати участь в судовому розгляді та надавати певні пояснення не виразила.

Представником потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 та прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 подано письмові запеерчення, у яких вказано, що на їх переконання, відсутні передумови для самовідводу судді у т.ч. з урахуванням того, що у кримінальномку провадженні № 0003653 від 13 листопада 2017 року обвинувачуються співробітники правоохоронних органів за дії котрі мали місце в період часу з 22 по 24 січня 2014 року та зясовуються обставини винесення 25 січня 2014 року слідчим суддею Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_13 рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , однак зазначені обставини не з`ясовувались при допиті судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №000020 від 05 лютого 2014 року, тому, на їх переконання, безпосереднім свідком у кримінальному № 0003653 від 13 листопада 2017 року остання не була.

Вивчивши заяву заявника про самовідвід та аргументи учасників, дослідивши матеріали провадження, з урахуванням того, що суддя, який розглядає відвід (самовідвід) слідчому судді, не здійснює повноважень судді (слідчого судді) у кримінальному провадженні (судовому провадженні), а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь судді у кримінальному провадженні, здійснивши саме такого роду перевірку надходжу наступних висновків.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Також, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Тобто, наведене указує на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

При цьому, безумовно, «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

У цій ситуації, із предмета та меж судового розгляду провадження, у якому заявлено самовідвід, у ракурсі наведених в заяві аргументів простежується доречність відводу указаного судді.

Так, з наявних матеріалів установлено, що відповідно до вимог ст. 217 КПК України кримінальне провадження унесене до ЄРДР за № 0003653 в окреме провадження із кримінального провадження № 0000020, що розслідується слідчими Управління спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 364, ч.ч. 1-3 ст. 365, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч.ч. 1-3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч.ч. 1, 2 ст. 375, ч.ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384, ч. 2 ст. 121 КК України.

Разом з тим, під час досудового розслідування у рамках кримінального провадження №0000020 від 05.02.2014 року суддю ОСОБА_3 , як і ряд інших суддів Дніпровського районного суду м. Києва, було допитано у якості свідків, з різних питань, в тому числі з питань законності дій суддів суду щодо обрання запобіжних заходів учасникам акцій протесту, яких було затримано і доставлено в той час до районних управлінь міліції, оскільки в період січня - лютого 2014 року суддями Дніпровського районного суду м. Києва були прийняті рішення про обрання запобіжних заходів щодо учасників акцій протесту на майдані Незалежності в м. Києві.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини «ДеКуббер проти Бельгії» (Заява № 9186/80) від 26 жовтня 1984 р., «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Пунктом 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, визначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі.

Тим самим, слід констатувати, що суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача, однак, у цій ситуації, на переконання судді, котрий розглядає цю заяву, як раз саме воявлення самої судді (має місце факт заявлення самовідводу нею безпосередньо, а не відводу їй учасниками провадження), указує на те, що вона особисто, у силу наведених у зверненні обставин в сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, визначилася з тим, що вона не убачає для себе можливим забезпечення дотримання указаних стандартів незалежності судових органів і незмінності суддів, адже заявниця у заяві прямо посилаєтсья на п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, який у свою чергу указує, що самовідвід може мати місце коли для судді не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі.

Заперечення учасників провадження щодо заявленного самовідводу не спростовують собою факту того, що суддя, у силу наведених у зверненні обставин в сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, визначилася з тим, що вона не убачає для себе можливим забезпечення дотримання указаних стандартів незалежності судових органів.

Відповідно є достатні обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності такого судді, а тому він має бути відведений.

Тим паче, що на необхідність заміни судді з метою усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості судді указує і Верховний суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 10.01.2018 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/ 71498441), зазначаючи, що це сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади, та Апеляційний суд м. Києва у справах № 760/298/18, № 760/12238/17, № 757/70924/17-к, № 761/12479/17, указуючи, що це дасть змогу забезпечити усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості суддів, а також, сприятиме підтримці до зростання довіри представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Ця думка ураховується судом з огляду на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою однакового застосування всіма судами загальної юрисдикції кримінального процесуального законодавства та уникнення його неоднозначного тлумачення.

Як наслідок, ураховуючи факт допиту у якості свідка судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000020 з якого були виділені в окреме провадження матеріали № 0003653 та заявлення нею особисто самовідводу, з посиланням на п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, який у свою чергу указує, що самовідвід може мати місце коли для судді не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, з метою усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості указаного судді та задля сприяння підтримки до зростання довіри суспільства, представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів, тобто в цілому до судової влади, суддя вважає за необхідне, задовольнити заявлений самовідвід, з цих передумов.

Також, така дія забезпечить та сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади, та гарантуванню права на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки саме незалежним і неупередженим судом.

Саме судове провадження слід направити керівнику апарату Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_14 для забезпечення його розподілу у відповідності до положень кримінального процесуального законодавства України, так як відповідно до положень Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах на керівника апарату суду покладено обов`язок організації його діяльності, зокрема, забезпечення розподілу справ згідно норм діючого законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 75, 76, 80, 81, 369-372, 376 КПК України суддя постановив :

самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 - задовольнити.

Відвести суддю Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду судового провадження № 755/5773/19 (№ 1-кп/755/914/20) за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 371, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 1 ст. 394 КК України, ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України.

Судове провадження 755/5773/19 (№ 1-кп/755/914/20) направити керівнику апарату Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_14 для забезпечення його розподілу у відповідності до положень кримінального процесуального законодавства України.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 16 год. 00 хв. 01 грудня 2020 року.

С у д д я Оксана БІРСА