Дата документу 08.12.2020 Справа № 334/1632/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2791/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1953/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Марганець, громадянин України, який має середню неповну освіту, не одруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей, не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.185 КК України,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на шістдесят днів по 03 січня 2021 року включно

встановила:

В проваджені Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.185 КК України.
Для забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 08.11.2020 року.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки існують та не зникли ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, уникнути яких буде не можливо у разі перебування обвинуваченого на волі, тому відсутні підстави змінювати запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який. Обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків, переховуватися від суду, вчинити інший злочин.
Суд першої інстанції враховуючи, що розгляд кримінального провадження не закінчено, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, скоїв даний злочин під час розгляду кримінального провадження за ч.2 ст.289 КК України Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, отже він є особою схильною до вчинення нових злочинів, тобто має реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, обвинувачений не одружений та не має дітей, зареєстрований та проживає у м. Нікополі, офіційно не працевлаштований, немає постійного джерела доходу, тому на даний час не зменшилися ризики, визначені ст.177 КПК України, а саме, існують ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду, скоїти інші правопорушення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновків, що підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні, термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає продовженню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2020 незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 21.02.2020 перебуває під вартою, але до цього часу не було проведено жодного судового засідання по суті обвинувачення. Зазначає, що суд не перевірив наявність ризиків, що передбачені ст.177 КПК України, не обґрунтував можливість змінити запобіжний захід на більш м`який. Окрім того, апелянт зазначає, що через перебування під вартою, він не може отримати належного лікування.

Просить апеляційний суд ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2020 скасувати.

Заслухавши в судовому засідання суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновків, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.
Таке рішення суд першої інстанції, взявши, зокрема до уваги те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні корисливих злочинів, у тому числі і тяжкого злочину, характер пред`явленого обвинувачення та дані про особу обвинуваченого, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливості переховування від суду, а також вчинення інших злочинів, на даній стадії процесу, тому з метою забезпечення не лише прав обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд визнав необхідним продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному проваджені з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про застосування тримання під вартою судовий орган має брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; підвищена суспільна небезпечність; обґрунтованість доказів; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення; характер особи підозрюваного; минуле особи та його зв`язки з суспільством (Рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лебіта проти Італії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Високий суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Отже, для обрання запобіжного заходу, суд повинен дослідити всі факти «за» та «проти» існування реальних ризиків для обрання запобіжного заходу. Такі доводи повинні бути не загальними і абстрактними, в усіх випадках, суд повинен надати оцінку ризикам.

Так, відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні низки корисливих злочинів, у тому числі і тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, зокрема того, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також вчинити інші злочини, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, про що просить апелянт, колегія суддів не встановила.
Окрім того, доводи обвинуваченого, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не підтверджені доказами та є необґрунтовані, на думку судової колегії є безпідставними, оскільки суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу врахував всі обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_7 .
Так, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, скоїв злочини під час розгляду кримінального провадження за ч.2 ст.289 КК України Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, а тому обвинувачений схильний до вчинення нових злочинів, тобто є ризик вчинення іншого злочину.
Крім того, у обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні соціальні зв`язки, обвинувачений не одружений, не має дітей, зареєстрований та проживає за межами Запорізької області, не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, а тому існує ризик переховування обвинуваченого від суду.
Колегія суддів вважає, що з огляду на вказані обставини, ризики, визначені ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися, а саме, існують ризики, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, скоїти інші злочини.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів, за наслідками її розгляду вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3