ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/2157/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 626/2383/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : в порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
власника майна - адвоката ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
Накладено арешт на предмети та документи, які були вилучені 17.11.2020 під час обшуку у ТОВ «Експертно-консультаційний центр», а саме:
- персональний комп`ютер (системний блок) моделі «BRAIN В6500.45», серійний №0211К1298005, яким користується директор ТОВ «Експертно-консультаційний центр» ОСОБА_8 ; належний ОСОБА_8 мобільний телефон ТМ «Samsung» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ); копії сторінок із записами трудової книжки ОСОБА_8 ; копія рішення №11 ТОВ «Експертно-консультаційний центр» від 17.02.2020 про призначення ОСОБА_8 директором вказаного товариства та копія відповідного наказу №2-К від 18.02.2020 про вступ ОСОБА_8 на посаду директора;
Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Експертно-консультаційний центр» подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року, скасувати вказану ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити слідчому у задоволенні клопотання про арешт майна. В обґрунтування апеляційної скарги адвокат посилається на необгрунтованість арешту майна. Крім того, зазначає, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без власника майна, чим вважає порушеними права ТОВ «Експертно-консультаційний центр». Вважає, що ухвалою на обшук було надано дозвіл лише на вилучення документів. Тому вважає незаконним вилучення ноутбуку, системного блоку та мобільного телефону, оскільки за наявності на них інформації щодо ділового листування, суд повинен був залучити спеціаліста, який би скопіював необхідну інформацію. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що вилучене майно визнано речовим доказом, а тому, нівелює саму мету накладення арешту на майно в порядку п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Враховуючи вищевикладене, просив скасувати вказану ухвалу слідчого судді про арешт майна та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, просив слухати справи за його відсутністю. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянту, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Вислухавши доповідь судді, пояснення апелянта, який підтримав свої вимоги і просив їх задовольнити, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Продаж вказаного майна здійснювався через електронну платформу організатору торгів ТОВ «Електронні торги України». Оголошена стартова вартість майна була встановлена в розмірі 279 535,00 грн.
В ході виконання доручення слідчого встановлені особи, безпосередньо причетні до злочинної групи, яка здійснює виготовлення та збут фальсифікованої алкогольної продукції, на яку у подальшому наносяться підроблені марки акцизного податку України. До вказаної діяльності причетні, крім інших, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
03.06.2020 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 07.05.2020 під час обшуку житла за місцем проживання ОСОБА_12 виявлено та вилучено флеш-накопичувач металевий прямокутний, системний блок ТМ «Prime» чорного кольору, номер nFPO-450-12J4-0450Jl218520404, банківські картки, номера яких зазначені в клопотанні слідчого на а.с. 3, записна книжка із нотатками та чорновими записами, планшет LenоVо, ІМЕІ - НОМЕР_3 , мобільний телефон ТМ «Samsung», сірого кольору ІМЕІ №1 НОМЕР_4 ; ІMЕI №2 - НОМЕР_5 , s/n НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_13 та мобільний телефон TM «Sony», ІМЕІ №1 НОМЕР_7 , ІМЕІ №2 - НОМЕР_8 .
17.11.2020 у період часу з 13 год. 28 хв. по 15 год. 04 хв. на підстави ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області здійснено обшук за місцем розташування ТОВ «Експертно-консультаційний центр» під час якого виявлено та вилучено зазначені в клопотанні слідчого предмети та документи.
Слідчий зазначає, що вищезазначені предмети та документи містять відомості, що мають значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені та мають доказове значення, оскільки надають можливість вивчення ділового листування, яке може міститися на мобільних телефонах та комп`ютерному обладнанні, якими користуються працівники ТОВ «Експертно-консультаційний центр», між вказаним товариством та ТОВ «Електронні торги України» щодо укладання та виконання договору про оцінку майбутнього врожаю вищеозначених посів соняшнику, а також інших документів, які розкривають зміст проведених процедур з оцінки майна та можуть вказувати на можливу причетності посадових осіб ТОВ «Експертно-консультаційний центр» до умисного спотворення реальної ринкової вартості вищезазначеного врожаю посівів соняшнику. В зв`язку з цим у відповідності до ст. 98 КПК України зазначені предмети та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, просив накласти на них арешт.
Задовольняючи вимоги клопотання слідчого та накладаючи арешт на персональний комп`ютер, мобільний телефон та документи, суд першої інстанції мотивував таку необхідність саме тим, що прокурором та слідчим доведено, що майно, на яке судом накладено арешт відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України. Є підстави вважати, що за відсутності такого заходу забезпечення кримінального провадження та накладення арешту на вилучене 17.11.2020 року під час обшуку майно, існують цілком обґрунтовані ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження зазначеного майна. Вказане майно є предметом вчиненого злочину, а отже необхідно усунути будь-яку можливість стороннім особам користуватись ним. Не накладення арешту на зазначене майно призведе до його незаконного відчуження, приховування, розпорядження, а отже до неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України.
З вказаними висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених документів, системного блоку та мобільного телефону ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для даного кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту вказаного майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна та недоведеності його необхідності не ґрунтуються на фактичних відомостях кримінального провадження. Арешт майна, з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту, поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і пов`язує певну особу з можливістю арешту такого майна. Майно підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні
На підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину, або за рахунок доходів від вчиненого злочину, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (визначено п.п. 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden.)
Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Також судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Враховуючи, що комп`ютер з певними відомостями є речовим доказом і сам по собі представляє інтереси для збереження його як речового доказу, тому, у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.
За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И ЛА:
Поновити адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Експертно-консультаційний центр» залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді