Справа № 0306/7367/2012
Провадження № 1-в/159/152/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2020 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений на його майно в рамках розслідування кримінальної справи стосовно нього, порушеної за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
В обґрунтування вказаного клопотання ОСОБА_4 зазначив, що вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2014 року він був засуджений за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням владних та організаційно-розпорядчих функцій в правоохоронних органах України, строком на 3 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України, його було звільнено від відбування покарання з призначенням іспитового терміну строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18.04.2016 року вищезазначений вирок суду залишено без змін.

Разом з тим, при постановлені вказаного вироку, судом не вирішено питання про долю арештованого майна, належного ОСОБА_4 на праві власності.

Зокрема, в ході проведення досудового розслідування постановою старшого слідчого з ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 27.09.2012 року накладено арешт на все невизначене майно, все нерухоме майно, належне ОСОБА_4 на підставі права власності.

Таким чином, на даний час ОСОБА_4 позбавлений можливості розпоряджатися своїм майном.
Зазначає також, що при винесенні вироку щодо нього, будь-яка конфіскація майна, належного йому на праві власності, не застосовувалася, і в силу ст. 437 КПК України вже не може бути застосована.
В зв`язку з наведеними обставинами, просив скасувати зазначений арешт його майна.
В судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, однак у поданому клопотанні просив розгляд клопотання проводити у його відсутності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення даного клопотання.

Суд, заслухавши думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.
Так, згідно вимог ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що вироком Ковельського міськрайонного суду від 19.02.2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі нас трок 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням владних та організаційно-розпорядчих функцій в правоохоронних органах України строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18.04.2016 року вказаний вирок суду залишено без змін.
Згідно п. 9 розділу ХІ «Перехідних положень» КПК України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2012 року №1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу ХІ «Перехідні Положення» Кримінального процесуального кодексу України, а саме п. 9 роз`яснень, вбачається наступне: запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності КПК, продовжують свою дію у порядку КПК 1960 року. Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом, відбувається у порядку, передбаченому КПК 1960 року.
Як вбачається з поданого клопотання, арешт на майно обвинуваченого було накладено у період, коли КПК (в редакції 2012 року) ще не набрав чинності.
Згідно п. 8 ст. 324 КПК України (1960 року), питання, як поступити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, вирішуються судом при винесенні вироку.
З матеріалів кримінальної справи № 49-3329 встановлено, що постановою старшого слідчого з ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 27.09.2012 року, накладено арешт на все невизначене майно, все нерухоме майно, належне ОСОБА_4 на підставі права власності, з метою забезпечення вироку суду в частині можливої конфіскації майна /т. 116 а.с. 148/.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно, долучених до матеріалів клопотання, на все майно ОСОБА_4 накладено арешт згідно постанови старшого слідчого з ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 від 27.09.2012 року.

Однак, як вбачається із зазначеного вище вироку суду, який ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18.04.2016 року залишений без змін, щодо засудженого ОСОБА_4 конфіскація майна не застосовувалась.

Зважаючи на суть вироку щодо ОСОБА_4 , суд вважає, що потреба в подальшому застосуванні арешту всього майна останнього відпала, а тому такий арешт підлягає скасуванню.

При цьому суд зважає на положення ст. 41 Конституції України, яка передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Одночасно таке скасування арешту буде забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав власника майна, оскільки подальший арешт майна, а відтак обмеження прав власника майна, буде нічим іншим, як свавільним чи незаконним посяганням на охоронювані законом права власника майна.
Таким чином, зважаючи на наведені вище аргументи, суд вважає необхідним задовольнити клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного на його майно під час провадження досудового слідства, із зобов`язанням внести відповідні відомості до реєстрів.

Керуючись ст. 174 КПК України, п. 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст. 324 КПК України (1960р.), суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на майно - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на майно (реєстраційний номер обтяження 13057183 від 28.09.2012 року), а саме - на все невизначене, все майно, що належить ОСОБА_4 на праві власності, внісши відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які зареєстровані відповідно до постанови про накладення арешту к/с49-3329 від 27.09.2012 року старшого слідчого ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1