У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 384/143/20

Провадження № 1-кп/384/16/2020

11 грудня 2020 року смт. Вільшанка

Вільшанський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Вільшанка Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 06 червня 2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добрянка Вільшанського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, не працюючого, освіта базова загальна середня, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Вільшанського районного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000078 від 06 червня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.

Як вбачається з обвинувального акта, протоколом першої сесії сьомого скликання Добрянської сільської ради Вільшанського району від 10.11.2015 визнано повноваження депутатів Добрянської сільської ради, у тому числі ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог частини 1 статті 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження депутата ради починаються з моменту офіційного оголошення відповідною територіальною виборчою комісією на сесії ради рішення про підсумки виборів та визнання повноважень депутатів і закінчуються в день першої сесії ради нового скликання.

Згідно із вимогами частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини 1 статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом ззаповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону, до суб`єктів, на яких поширюється дія цього Закону відносяться депутати місцевих рад, сільські, селищні голови.

Одночасно, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо особливостей фінансового контролю окремих категорій посадових осіб» від 23.03.2017, до 1 травня 2017 року продовжено строк подання щорічної декларації і для осіб, які відповідно до цього Закону подають таку декларацію вперше.

Відповідно до рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» №2 від 10.06.2016 визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, для вказаної категорії осіб розпочинає свою роботу з 00.00 год. 01.01.2017.

З урахуванням положень вказаних нормативних актів, у суб`єкта декларування - депутата Добрянської сільської ради Вільшанського району ОСОБА_3 виник обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік у період з 00 годин 00 хвилин 01.01.2017 до 00 годин 00 хвилин 01.05.2017 року.

Однак, ОСОБА_3 , будучи депутатом Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, тобто суб`єктом декларування, визначеного підпунктом «б» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, у період з 01.01.2017 по даний час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки свого діяння, достовірно знаючи про обов`язок подати до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, шляхом заповнення останньої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, будучи неодноразово поінформований Добрянським сільським головою ОСОБА_6 про необхідність подачі декларації, зазначену декларацію не подав.

Крім того, рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» №3 від 10.06.2016, яким затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено норми, відповідно до яких щорічна декларація подається у період з 00.00 год. 01 січня до 00.00 год. 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

З урахуванням положень вказаних нормативних актів, у суб`єкта декларування - депутата Добрянської сільської ради ОСОБА_3 виник обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік у період з 00 годин 00 хвилин 01.01.2018 до 00 годин 00 хвилин 01.04.2018.

Однак, ОСОБА_3 , будучи депутатом Добрянської сільської ради, тобто суб`єктом декларування, визначеного підпунктом «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, у період з 01.01.2018 по даний час, діючи умисно, увідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки свого діяння, достовірно знаючи про обов`язок подати до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, шляхом заповнення останньої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, будучи додатково поінформованим Добрянським сільським головою ОСОБА_6 про необхідність подачі декларації, зазначену декларацію не подав.

Крім того, рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції «Про функціонування Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» №3 від 10.06.2016, яким затверджено Порядок формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено норми, відповідно до яких щорічна декларація подається у період з 00.00 год. 01 січня до 00.00 год. 01 квітня року, наступного за звітним роком. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.

З урахуванням положень вказаних нормативних актів, у суб`єкта декларування - депутата Добрянської сільської ради ОСОБА_3 виник і обов`язок подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік у період з 00 годин 00 хвилин 01.01.2019 до 00 годин 00 хвилин 01.04.2019.

Однак, ОСОБА_3 , будучи депутатом Добрянської сільської ради Вільшанського району Кіровоградської області, тобто суб`єктом декларування, визначеним підпунктом «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», тобто особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, у період з 01.01.2019 по даний час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер та наслідки свого діяння, достовірно знаючи про обов`язок подати до Єдиного державного реєстру декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, шляхом заповнення останньої на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, будучи додатково поінформованим Добрянським сільським головою ОСОБА_6 про необхідність подачі декларації, зазначену декларацію не подав.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано за статтею 366-1 Кримінального кодексу України, як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції» за 2016-2018 роки.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 в усній та письмовій формі заявив клопотання про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2019 року за № 0000078 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366-1 КК України. Вказане клопотання захисник обґрунтував тим, що Конституційним Судом України 27 жовтня 2020 року винесено рішення № 13-р/2020, яким ст. 366-1 КК України визнана неконституційною. Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та просив закрити дане кримінальне провадження.
Прокурор в судовому засіданні проти закриття кримінального провадження не заперечувала. Дослідивши матеріали кримінального провадження та заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.
27 жовтня 2020 року Конституційним Судом України було ухвалено рішення N 13-р/2020 (справа N 1-24/2020 (393/20)), згідно з яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): -пункти 6, 8 частини першої статті 11, пункти 1, 2, 6-10-1, 12, 12-1 частини першої, частини другу - п`яту статті 12, частину другу статті 13, частину другу статті 13-1, статтю 35, абзаци другий, третій частини першої статті 47, статті 48-51, частини другу, третю статті 52, статтю 65 ЗУ "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року N 1700-VII зі змінами; - статтю 366-1 КК України. За змістом положень ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Як визначено у вищенаведеному рішенні Конституційного Суду України, положення ст. 366-1 КК України втрачають чинність з дня ухвалення цього рішення Конституційним Судом України. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Згідно зі ст. 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Водночас, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України, згідно із якими, зокрема, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Таким чином, з моменту ухвалення Конституційним Судом України 27 жовтня 2020 року рішення № 13-р/2020, положення статті 366-1 КК України втратили чинність, а закон про кримінальну відповідальність діє в редакції без статті 366-1. Втрата чинності законом або його окремих положень є способом припинення їх дії в часі та/або за колом осіб з моменту прийняття відповідного рішення компетентним органом. Відповідно, втрата чинності окремими положеннями КК України фактично означає, що з цього моменту кримінальний закон набуває нового вигляду - без положень, що втратили чинність. Як наслідок, кримінальна караність діяння припиняється. Суд бере до уваги, що окремого закону, яким би скасовувалась кримінальна відповідальність за діяння, передбачені у ст. 366-1 КК України, законодавцем прийнято не було. Разом з тим, рішення Конституційного Суду України N 13-р/2020 від 27 жовтня 2020 року породило аналогічний юридичний факт - втрату чинності ст. 366-1 КК України, що виключає можливість правозастосування цієї норми. У свою чергу, реалізація положень закону про кримінальну відповідальність у конкретному кримінальному провадженні здійснюється на підставі норм кримінального процесуального законодавства. Зокрема, положеннями п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що у разі, якщо набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, кримінальне провадження закривається. Зіставлення положень статей 58 та 152 Конституції України, а також ст. 5 КК України дає підстави дійти висновку, що виключно кримінальними законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється відповідальність за їх вчинення. Відповідно і зворотна дія в часі реалізується через кримінальні закони у випадках, коли вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи. З цього приводу, ключовим правовим питанням, яке належить вирішити суду при розгляді клопотання захисника про закриття даного кримінального провадження, є можливість застосування п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у разі втрати чинності законом, який встановлював кримінальну відповідальність, оскільки останнє не визначено КПК України серед підстав для закриття кримінального провадження. Однак за своєю суттю відповідає правовій ситуації, визначеній у п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вирішуючи зазначене, суд бере до уваги положення ч. 6 ст. 9 КПК України, за змістом яких у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється із додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до засади законності під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч. 1 ст. 9 КПК України). При цьому, кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (ч. 5 ст. 9 КПК України). За змістом положень п. 1 ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законом або міжнародним правом. Також не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення. Як встановив ЄСПЛ у рішенні від 17 вересня 2009 року по справі "Скоппола проти Італії № 2" (Scoppola v. Italy, заява N 10249/03, п. 109) пункт 1 статті 7 Конвенції гарантує не тільки принцип не ретроспективності більш строгих норм кримінального закону, а й неявно принцип ретроспективності більш м`якого кримінального права; іншими словами, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент скоєння злочину і подальшими кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого найбільш сприятливі для обвинуваченого. При цьому поняття "закон" відповідно до статті 7 Конвенції відповідає визначенням, що містяться в інших статтях Конвенції, і охоплює як національне законодавство, так і правозастосовчу практику, а також включає в себе якісні вимоги, особливо такі, як доступність і передбачуваність (рішення від 21 жовтня 2013 року у справі "Дель Ріо Прада проти Іспанії" (Del Rio Prada v. Spain) [ВП], заява N 42750/09, п. 91). Також, у своїй прецедентній практиці ЄСПЛ зазначає, що як би чітко не була сформульована норма права, в будь-якій системі права, зокрема кримінального, існує неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у з`ясуванні сумнівних моментів і адаптації до мінливих обставин ( рішення від 12 лютого 2008 року у справі "Кафкаріс проти Кіпру" (Kafkaris v. Cyprus), п. 141). У рішенні від 21 жовтня 2013 року по справі "Дель Ріо Прада проти Іспанії" (Del Rio Prada v. Spain, заява N 42750/09, п. 93) ЄСПЛ встановив, що стаття 7 Конвенції не може бути прочитана як така, що забороняє поступове уточнення положень щодо кримінальної відповідальності шляхом судового тлумачення в різних справах, за умови, що результуючий розвиток узгоджується із сутністю злочину та може бути розумно передбачений (рішення у справі "Кононов проти Латвії (Kononov v. Latvia) [ВП], заява N 36376/04, п. 185). Відсутність доступного і розумно передбачуваного судового тлумачення може навіть призвести до встановлення порушення прав обвинуваченого за статтею 7 Конвенції. Якби це було інакше, об`єкт та мету цього положення - а саме те, що ніхто не повинен зазнавати свавільного кримінального переслідування, засудження або покарання, - було б зведено нанівець. У цій же справі ЄСПЛ дійшов висновку, що ретроспективне застосування кримінально-правових положень, що погіршують становище особи, є порушенням статті 7 Конвенції. При цьому, суд виходить із прецедентної практики ЄСПЛ, відповідно до якої хоча визначеність є вельми бажаною, її може супроводжувати надмірна жорсткість, тоді як закон повинен бути в змозі адаптуватися до мінливих обставин (рішення від 12 лютого 2008 року у справі "Кафкаріс проти Кіпру" (Kafkaris v. Cyprus), п. 141). Суд бере до уваги вищезазначене, а також те, що відповідно до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження, зокрема є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника була застосована належна правова процедура. Дійшовши висновку про те, що стаття 366-1 КК України суперечить ч. 1 ст. 8 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що встановлення кримінальної відповідальності за умисне неподання суб`єктом декларування декларації є надмірним покаранням за вчинення цього правопорушення. Негативні наслідки, яких зазнає особа, притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених статтею 366-1 КК України, непропорційні шкоді, яка настала або могла настати у разі вчинення відповідних діянь. У зв`язку із цим законодавець не дотримався принципів справедливості та пропорційності як елементів принципу верховенства права. Логічним видається висновок про те, що визнання законодавчого акта неконституційним означає його невідповідність Основному Закону із моменту його прийняття. У такому разі, продовження кримінального провадження стосовно особи, обвинуваченої у вчиненні діяння, кримінальна протиправність якого скасована, на переконання суду, з огляду на ступінь втручання у права та свободи людини, що пов`язане із її кримінальним переслідуванням, є неможливим. Зважаючи на викладене, з урахуванням таких загальних засад кримінального провадження як верховенство права та законність, у зв`язку з тим, що статтю 366-1 КК України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), внаслідок чого інкриміноване ОСОБА_3 діяння за ст. 366-1 КК України на даний час не є протиправним і кримінально караним, тому суд вважає за можливе клопотання захисника задовольнити та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України. На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 8, 9, 284, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника ОСОБА_5 - задовольнити. Кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000078 від 06 червня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України, - закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Вільшанський районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1