Провадження №11-кп/801/1275/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2020,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2020 відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення його катування у вигляді довічного позбавлення волі та звільнення його або іншим шляхом захистити його права.
Своє рішення суд мотивував відсутністю механізму звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, окрім як актом помилування Президента.
Адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення його катування у вигляді довічного позбавлення волі та звільнення його або іншим чином захистити його права. Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Посилаючись на практику Європейського Суду, позитивну характеристику його підзахисного - засудженого ОСОБА_7 , відбуття ним тривалого терміну покарання, прагнення останнього стати на шлях виправлення, вважає, що йому слід замінити покарання у вигляд довічного позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступ засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність рішення суду першої інстанції, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_7 засуджено вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 06.10.2000 за ст. 93 п.п. «е,з,і» КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 11.01.2000 вирок Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 06.10.2000 щодо ОСОБА_7 змінено. Виключено з вироку кваліфікацію дій Литвина за п. «і» ст. 93 КК України (в ред. 1960 року).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2018 засудженому ОСОБА_7 в строк покарання призначеного вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 06.10.200 строк попереднього ув`язнення з 10.05.2000 до 11.01.2001 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням, в якому просив звільнити його від відбування покарання, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань для осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Згідно ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.
Покарання у виді довічного позбавлення волі не має кінцевого терміну відбуття покарання.
ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі, тому вимоги ст. 152 КВК України до нього застосовані бути не можуть.
Отже, вимогами національного законодавства не передбачено заміну невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, в судовому порядку.
Разом з тим, суд правильно вказав, що заміна призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі можлива виключно у порядку ст. 87 КК України, тобто шляхом помилування.
При прийнятті ухвали суд першої інстанції проаналізував норми національного законодавства, практику Європейського суду з прав людини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.
Посилання засудженого на те, що підставою його звернення до суду була наявність рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)», відповідно до якого довічне позбавлення волі у тому виді, що існує в Україні, є жорстоким поводженням, та його застосування суперечить нормам ЄСПЛ, суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2019 у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12.03.2019 ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України». У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ.
Однак, на даний час система перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не реформована, зміни до законодавства не внесені, тому на даний час відсутні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, про що правильно було зазначено в оскаржуваній ухвалі.
Частиною 1 ст. 87 КК України передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який належить до компетенції Президента України, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
Відповідно до пунктів 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 №223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 405,407,419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про припинення його катування у вигляді довічного позбавлення волі та звільнення його залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4