Справа №:755/6494/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого від 31.10.2017 про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2016 за № 0000459, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого від 31.10.2017 про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст.9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

У судове засідання сторони, будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України не прибули, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, у 3 СВ прокуратури м. Києва перебувало вказане кримінальне провадження.

За результатами досудового розслідування постановою слідчого дане кримінальне провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві складу кримінального правопорушення.

У мотивувальній частині данного процессуального рішення суб`єкт оскарження навів такі мотиви його прийняття (наводяться дослівно з метою вірного розуміння обставин):

«… Третім слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000459 від 04.05.2016 щодо протиправних дій працівників Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.

Підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стала ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 12.10.2015, якою службових осіб прокуратури м. Києва зобов`язано внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 24.09.2015 щодо протиправних дій окремих співробітників Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві.

Згідно вказаної заяви ОСОБА_3 зазначає, що працівники Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві незаконно позбавили його волі та його близьких 30.01.2015 під час проведення обшуку за місцем проживання останнього та в ході слідчих дій в приміщенні Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві.

У ході досудового слідства встановлено наступне:

Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що дійсно 30.01.2015 за місцем його проживання у будинку АДРЕСА_1 та ГУ МВС України проводився обшук під час якого до ОСОБА_3 та його брата ОСОБА_5 було застосовано заходи фізичного примусу та психологічного тиску вказаний обшук проводив слідчий ОСОБА_6 про те в ухвалі слідчого судді надано дозвіл на проведення обшуку ОСОБА_7 після того як ОСОБА_3 розписався в ухвалі слідчий ОСОБА_6 , який не мав доручення про проведення обшуку сказав, що копію ухвали він забув в кабінеті та віддасть її ОСОБА_3 потім, що вказує на те, що дії працівників Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві спрямовані на прикриття злочинів у даному випадку, щодо проведення незаконного обшуку та крадіжки майна. Також, ОСОБА_3 зазначає, що під час ознайомлення ним із матеріалами кримінального провадження в якості підозрюваного він зробив ксерокопію постанови про створення групи слідчих від 25.12.2014 за підписом т.в.о. начальника СВ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 у якій слідчого ОСОБА_6 не було.

Під час проведення обшуку працівники Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві заборонили пересуватися за межі будинку його дружині ОСОБА_9 та заборонено користуватися мобільними телефонами у зв`язку з чим вони не могли зателефонувати керівництву підприємств та повідомити про те, що їх не буде на роботі та не могли викликати захисника для прийняття участі в проведенні обшуку.

Відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 при обшуку застосовувалися катування, погрози та психологічний тиск. Який супроводжувався знущанням над честю, гідністю. Наприклад їм було заборонено ходити до туалету.

Крім того, під час обшуку у ОСОБА_3 викрадено грошові кошти в розмірі 29.500 доларів США. Також останній звертає увагу на те, що першими питаннями працівників міліції, в тому числі ОСОБА_6 були: «де знаходяться гроші?» на що надано відповідь, що гроші знаходяться на верхніх поверхах будинку. Дане запитання було задано неодноразово до всіх членів сім`ї. Що вказує на те, що працівники міліції знали, що в нього є гроші в будинку.

Також ОСОБА_3 зазначає, що після того як гроші були знайдені та викрадені працівниками міліції, продовження обшуку прийняло виключно формальний характер. Що вказує, на його думку, що працівників міліції цікавили виключно гроші, але не в якості речових доказів, а в якості неправомірної вигоди. Про викрадені гроші ОСОБА_3 дізнався коли його було піднято на 3-й поверх будинку в супроводі ОСОБА_10 (або ОСОБА_11 ) та бійця підрозділу «Сокіл». На 3-ому будинку без його та понятих знаходились декілька бійців «Сокілу» та хтось з працівників міліції в цивільному одязі та він звернув увагу, що сервант в якому знаходилися гроші був відчинений, а пакет магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » знаходився в іншому місці від того де я його зазвичай залишав. Запитавши у присутніх що вони роблять без понятих та без мене і де гроші? На що він отримав відповідь, що вони тут втрьох перевіряють, щоб на поверху не було сторонніх, а грошей вони не бачили, та що їх там не було. Більше того з часом в приміщенні Печерського РУ ГУ МВС України працівники міліції в тому числі начальник карного розшуку ОСОБА_12 неодноразово натякали, що про гроші йому краще не згадувати, оскільки це буде першим доказом причетності до інкримінованого злочину.

ОСОБА_3 вважає, що працівники правоохоронних органів в т. ч. і «Сокілу» та керівництво Печерського РУ причетні до схожих злочинів коли викрадаються під час обшуку коштовності, дорогі речі, цінності, гроші, а також до пограбування магазину ювелірних виробів « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Після проведення незаконного обшуку ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 без ухвали слідчого судді, як того вимагає ст. 207 КПК України, доставлено до приміщення Печерського РУ ГУ МВС України.

З чим ОСОБА_3 не згоден та вважає, що підстав для такого незаконного позбавлення волі не було. Не було показів очевидців інкримінованого злочину, який мав місце більше 36 діб потому, а ні сукупності очевидних ознак, що саме він може бути причетним до правопорушення. Взагалі не було ніяких підстав затримувати його в порядку ст. 208 КПК України, оскільки ніяких злочинів в приміщенні Печерського РУ, як і в усіх інших він не вчиняв.

Також, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину складений лише о 23 год. 54 хв. 30.01.2015 р., відповідно про права було повідомлено в цей же час. Оскільки фактично позбавлення волі його та рідних відбулось об 11:00 годині. Час фактичного затримання саме 23 год. 54 хв. та позбавляти волі не було підстав. В той же час, вкотре проігноровано заяви щодо забезпечити право на захист та повідомити керівництво за місцем роботи та вимоги перевірки алібі та допитати свідків що він знаходився в іншому місці.

Правоохоронці шляхом погроз, залякувань, брехні, тиску через його близьких родичів змушували його обмовити свого товариша та зробити наклеп на ОСОБА_13 .

Більш того, йому не дали можливості скористатися правом вибрати собі захисника, але коли відпустили дружину, вона зателефонувала до якогось адвоката, на прізвище ОСОБА_14 , яка прибула до Печерського РУ ГУ МВС України та біля 2-2,5 годин була змушена чекати на прохідній, оскільки їй чинили перешкоди для доступу до його.

У ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000459 від 04.05.2016 встановлено, що протягом 2014-2015 року СВ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0007315 від 25.12.2014 за фактом замаху на умисне вбивство.

Під час вказаного досудового розслідування старший слідчий СВ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 за результатами розгляду 28.01.2015 слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про надання слідчому СВ Печерського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_7 дозвіл на проведення обшуку за вказаною адресою.

Згідно показів слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_7 на підставі вказаної ухвали слідчого судді 30.01.2015 у рамках кримінального провадження № 0007315 від 25.12.2014 було проведено обшук у помешканні ОСОБА_3 за адресою: будинок АДРЕСА_1 , так як слідчий СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 був призначеним старшим слідчої групи в даному кримінальному провадженні, під час проведення обшуку він перебував в Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві де здійснював координацію дій слідчої групи.

Вивченням матеріалів кримінального провадження № 0007315 від 25.12.2014 встановлено, що дійсно 30.01.2015 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2015, працівниками Печерського РУ ГУ МВС України м. Києва було проведено обшук за місцем мешканням ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 за результатами якого складений протокол обшуку від 30.01.2015.

Також, 30.01.2015 слідчим СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києва ОСОБА_7 в приміщенні Печерського РУ ГУМВС України складено протокол про затримання ОСОБА_3 , в присутності адвоката ОСОБА_14 згідно якого ОСОБА_3 роз`яснено про права і обов`язки затриманого. Останньому вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

Окрім того, 30.01.2015 складений протокол відмови від захисника ОСОБА_3 від участі в кримінальному провадженні захисника за призначенням Центру вторинної правової допомоги адвоката ОСОБА_15 , у зв`язку з укладанням угоди про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_14 .

Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2015 відносно підозрюваного ОСОБА_3 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк тримання під вартою рахувати з часу затримання з 23 години 54 хвилин 30 січня 2015 року.

Крім того, згідно показань слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 в червні 2015 року кримінальне провадження № 0007315 від 25.12.2014 разом із обвинувальним актом відносно ОСОБА_16 та іншої особи направлено до суду.

Також, під час досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_10 який перебуваючи на посаді начальника УКР міліції 30.01.2015 у складі групи працівників поліції приймав участь у проведенні обшуку в будинку АДРЕСА_1 .

Як пояснив ОСОБА_10 , що він не бачив щоб застосовувалося фізичне чи психологічне насильство відносно ОСОБА_3 та його членів родини та в його присутності ніхто не вчиняв вказані дії.

Скарги на дії працівників міліції під час проведення обшуку ОСОБА_3 та його члени родини не висловлювали та словесне приниження відносно останніх ніхто не застосовував.

Всі кошти та речі які вилучалися під час проведення обшуку були вказані в протоколі обшуку з яким ознайомилися всі учасники обшуку.

Аналогічні покази надали працівники які також приймали учать у проведенні вищевказаного обшуку спеціаліст НДЕКЦ при ГЦ ОСОБА_17 слідчий СВ печерського РУ ОСОБА_18 , ПМГБОП ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , працівники МПГБОП ОСОБА_22 ОСОБА_23 , інспектор штурмового взводу № 2 РСП ПМГБОП ОСОБА_24 .

З метою підтвердження наданих показів ОСОБА_3 допитати ОСОБА_5 не представилося можливим оскільки згідно показів наданих ОСОБА_3 під час допиту, його брат проживає в республіки Узбекистан та точна адреса проживання брата йому не відома.

Окрім того, здійснювався виклик ОСОБА_9 для проведення допиту, проте остання до третього слідчого відділу прокуратури міста Києва не прибула, про причини своєї неявки не повідомила про що складено відповідний рапорт.

За результатами досудового розслідування 31.03.2017 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях працівників Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві складу кримінального правопорушення.

Вказана постанова про закриття кримінального правопорушення 05.09.2017 скасована ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва.

За результатами відновлення досудового розслідування, з метою забезпечення виконання положень ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, відповідно до ст. ст. 60, 111, 112, 113, 135 КПК України, слідчим у кримінальному провадженні повторно здійснено виклик ОСОБА_9 шляхом поштового направлення повістки, проте остання до третього слідчого відділу прокуратури міста Києва не прибула, про причини своєї неявки не повідомила.

Згідно ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 236 КПК України слідчий має право заборонити будь-якій особі вчиняти будь-які дії, що заважають проведенню обшуку.

Крім того, відповідно до статті 365 КК України - об`єктивна сторона злочину характеризується трьома обов`язковими ознаками: діянням - перевищенням влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу шляхом вчинення активних дій, які явно виходять за межі наданих йому прав або повноважень; наслідками, що виявляються у завданні істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб; причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Таким чином, за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні факти викладені в заяві ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження. Натомість, слідство приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_3 будучи незгодним з рішенням у кримінальному провадженні, прийнятим відносно нього, намагається здійснювати тиск на органи досудового розслідування, з метою примушування до прийняття рішень, які б задовольняли його та у поза процесуальний спосіб визнати недопустимими докази, зібрані у ході розслідування вказаного вище кримінального провадження.

Всі доводи ОСОБА_3 зводяться лише до власних міркувань і припущень та незгодою з прийнятим рішенням у кримінальному провадженні відносно нього та не знаходять свого об`єктивного підтвердження.

Відповідно ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Таким чином, за результатами проведення досудового розслідування встановленні обставини, які вказують на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України в діях працівників Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві …».

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
У цьому випадку, у скарзі автор акцентуєва увагу та такому, що оскаржуване процесуальне рішення слідчого, серед іншого, але не тільки, ґрунтується/мітить посилання, на відомості про обшук, які відображені у протоколі обшуку від 30.01.2015 здійсненого у рамках кримінального провадження № 0007315, дані вказані у протоколі затримання від 30.01.2015 у тому ж провадженні, судових рішеннях від 28.01,2015 у справі № 757/2725/15-к, від 31.01.2015 у справі № 757/3078/15-к, однак ці матеріали, які, на переконання суб`єкта оскарження, містять у собі відомості, які стосуються обставин відображених у заяві про злочин ОСОБА_3 від 24.09.2015, наявні у копіях, що належним чином не завірені.
Так, останні були отримані слідчим у порядку ст. 93 КПК України, однак надані першим заступником керівника КМП № 6 у копіях, які не завірені не те, що належним чином, а взагалі у будь-який спосіб.
У той час, як у світлі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).
Зокрема, згідно ст. 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні); 2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії; 4) висновки ревізій та акти перевірок.
Оригіналом документа є сам документ.
Дублікат документа (документ, виготовлений таким же способом, як і його оригінал) може бути визнаний судом як оригінал документа.
Як наслідок, говорити про дотримання норм діючого кримінального процесуального законодавства України, не можна.
Також, в оскаржуваному процесуальному рішення слідчий вказує на те, що допитати під час розслідування ОСОБА_5 не представилося можливим, оскільки згідно показів наданих ОСОБА_3 під час допиту, його брат проживає в республіці Узбекистан та точна адреса його проживання не відома, хоча на необхідність проведення такого допиту прямо вказувалося у судових рішеннях суду апеляційної інстанції та слідчого судді Печерського районного суду м. Києва при попередніх розглядах скарг на рішення про закриття, тобто, у світлі норм ст. 534 КПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», необхідність здійснення вказаної слідчої дії (допиту) було встановлено «поза розумним сумнівом».
Доводи, які використав слідчий для обґрунтування неможливості її проведення, на думку слідчого судді, є сумнівними, адже запит до прикордонної служби з питання того, а чи дійсно пересікав кордон ОСОБА_5 у матеріалах провадження відсутній.
Показання будь-якої особи не є доказом, який підтверджує перетин державного кодону України тією чи іншою фізичною особою.
Відомості проте, що здійснювався виклик ОСОБА_9 для проведення допиту, проте остання до третього слідчого відділу прокуратури міста Києва не прибула, про причини своєї неявки не повідомила про що складено відповідний рапорт, не є такими, що ґрунтуються на нормах КПК України так як, згідно ст. 136 указаного Кодексу, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
З урахуванням наведеного слідчий суддя вважає, що дані оскаржуваної постанови не містять достатніх відомостей, які б свідчили про те, що викладені в попередніх судових рішеннях, як передумови скасування попередньої постанови про закриття були враховані належним чином та усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам,а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

А тому, на думку слідчого судді, пояснення слідства викладені у мотивувальній частині постанови в частині необхідності закриття кримінального провадження не є задовільними та переконливими, як наслідок вони не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом»

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), разом з тим, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого ОВС третього СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_25 від 31.10.2017 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2016 за № 0000459, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:40 год. 30.05.2018.

Слідчий суддя: ОСОБА_1