Провадження № 1-кп/161/263/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 12 січня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000477 від 04.09.2020, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта середня-спеціальна, розлучений, має на утриманні одну малолітню дитину 2016 року народження, не працює, несудимий,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В
ОСОБА_3 , згідно з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2019 у цивільній справі №161/8705/19 зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 24.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Однак, ОСОБА_3 , достеменно знаючи про вказане рішення суду, будучи дієздатною та працездатною особою, маючи дохід з офіційних та неофіційних джерел, діючи з прямим умислом, злісно ухилився від сплати, встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2019 у цивільній справі №161/8705/19 коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини, з доходів аліменти не сплачував упродовж значного проміжку часу, заходів, спрямованих на погашення заборгованості по аліментах не вживав, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів, яка згідно з інформацією Другого відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) за період з листопада 2019 року по 01 листопада 2020 року становить 30 600 грн., тобто у розмірі, що в сукупності перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.
ОСОБА_3 інкримінується злісне ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що вину визнає частково, однак відмовився надавати покази на підставі ст.63 Конституції України.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому органами досудового розслідування кримінального проступку, його винуватість повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.
Так допитана безпосередньо в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 підтвердила факт ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів, повідомила що обвинувачений не бере участі у вихованні дитини, не сплачує на її користь аліменти, жодної допомоги не надавав дитині, не наполягала на суворому покаранні, покладалася щодо міри покарання на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_7 в суді повідомив про те, що веде виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_5 . З моменту відкриття виконавчого провадження боржник жодного разу на виклики не з`явився, хоча був повідомленим про них. Обвинуваченому було відомо, що відкрито виконавче провадження. Вживалися усі заходи щодо стягнення із ОСОБА_3 заборгованості по аліментах, однак жодних оплат зі сторони обвинуваченого не було.
Показання вказаних потерпілої та свідка є чіткими, послідовними та дають змогу відтворити всі обставини кримінального правопорушення, які були до, на момент та після його вчинення. Немає в суду обґрунтованих підстав вважати, що останні оговорюють обвинуваченого, оскільки в суді не було встановлено таких об`єктивних причин, а їхні показання повністю узгоджуються між собою та відповідають і іншим доказам у справі.
Крім цього, винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.
Так, виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.08.2019 у цивільній справі №161/8705/19, встановлено, що ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1800 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 24.05.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_7 від 21.10.2019 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліментів, в розмірі 1800 грн. щомісячно з 24.05.2019.
Відповідно до відповіді Луцької державної податкової інспекції ГУ ДПС у Волинській області на запит від 10.11.2020 встановлено, що ОСОБА_3 у другому кварталі 2019 року отримав заробітну плату у розмірі 397 грн. 05 коп., та у період з 01.04.2019 по 30.06.2020 відомості про нарахування заробітної плати відсутні.
Згідно з довідки про доходи від 23.11.2020 встановлено, що ОСОБА_3 у жовтні 2020 року отримав заробітну плату у розмірі 11 877 грн. 40 коп. за основним місцем роботи у Спільному україно-польському підприємстві ТзОВ «Модерн-Експо».
Згідно з розрахунком заборгованості від 25.11.2020 ВП №60352467 встановлено, що загальна заборгованість по аліментах ОСОБА_3 станом на 01.11.2020 становить 30 600 грн.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено ст.94 КПК України.
Всі докази, надані стороною обвинувачення, отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
На думку суду, наведені у сукупності докази без сумніву доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.
Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному кримінальному правопорушенні, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак в досліджених в судовому засіданні документах відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений поряд із частковим визнанням своєї винуватості намагався будь-яким чином сплатити кошти встановлені рішенням суду. А тому, з огляду і на поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, суд не визнає щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, не працює, на обліку в психіатра не перебуває, перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей».
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді громадських робіт, однак на максимальний строк.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як ним, так і іншими особами, нових кримінальний правопорушень.
Підстав для призначення більш суворого покарання у виді арешту чи обмеження волі суд не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий