УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прдставника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання останнього, подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000515 від 19.11.2014,

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000515 від 19.11.2014, а саме на: житловий будинок, загальною площею 64.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0.0505 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, загальною площею 68.9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 , що є забезпеченням за кредитним договором №2749/4-06 від 05.10.2006 укладеним між Акціонерним комерційним банком ПОРТО-ФРАНКО (теперішня назва банку ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК ПОРТО-ФРАНКО) та ОСОБА_4 .

У клопотанні заявник зазначає, що для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба, оскільки арешт майна накладався з метою виконання вироку суду в частині можливого цивільного позову чи можливої конфіскації майна, а також з метою застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру, проте ОСОБА_4 було виконано всі зобов`язання перед кредитором, разом з цим власник майна ОСОБА_4 не набув жодного процесуального статусу в рамках згаданого провадження, а тому ОСОБА_3 просить скасувати такий арешт.
У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав.
Слідчий в судове засідання не з`явився.

Заслухавши думку сторін, проаналізувавши доводи клопотання, додані до нього матеріали, слід дійти такого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000515 від 19.11.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 209 КК України.

При цьому в ході досудового розслідування ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2015 накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 64.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0.0505 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, загальною площею 68.9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 , що є забезпеченням за кредитним договором №2749/4-06 від 05.10.2006, укладеним між Акціонерним комерційним банком ПОРТО-ФРАНКО (теперішня назва банку ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК ПОРТО-ФРАНКО) та ОСОБА_4 .

При цьому такий арешт накладено з метою виконання вироку суду в частині можливого цивільного позову чи можливої конфіскації майна, а також з метою застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що однією із загальних засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.
Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Положеннями ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Проте, для накладення арешту на майно особи на підставі ч. 5 ст. 170 КПК України, така особа має мати статус підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Разом з тим, незважаючи на те, що слідчим суддею вживались заходи щодо витребування матеріалів кримінального провадження №0000515 від 19.11.2014, на день розгляду клопотання вказані матеріали до суду надано не було, а слідчий в судове засідання не з`явився, отже жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання та підтверджували обставини, які б вказували на необхідність у подальшому застосуванні відповідних процесуальних заходів щодо зазначеного майна, не надав.

У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя вважає що накладення арешту на житловий будинок, загальною площею 64.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0.0505 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, загальною площею 68.9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 , викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності із завданням кримінального провадження, оскільки на поточний момент не встановлено жодного переконливого доказу, який би свідчив про можливу причетність власника зазначеного майна до кримінального правопорушення.

Згідно вимог ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У зв`язку із зазначеним, на переконання слідчого судді, вжиті в рамках даного кримінального провадження процесуальні заходи його забезпечення щодо наведеного об`єкту нерухомості на даний час є необґрунтованими.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання останнього, подане в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000515 від 19.11.2014, в частині наступного майна: житловий будинок, загальною площею 64.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, площею 0.0505 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, загальною площею 68.9 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1