В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/1511/17
27 жовтня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани матеріали кримінального провадження № 0000427 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого за вироками Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2003 року за ч.2 ст.185 КК України; - від 07 лютого 2007 року за ч.1 ст 186 КК України; - від 19 червня 2009 року за ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 122 КК України; - від 14 серпня 2012 року за ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, громадянина України, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , українки, з загальною середньою освітою, неодруженої, на утриманні двоє малолітніх дітей, непрацюючої, раніше судимої за вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2017 року за ч.1 ст.190 КК України, громадянки України, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна.
ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, вчинила таємне викрадення чужого майна.
Злочин вчинено за таких обставин.
Потерпілий ОСОБА_9 19 червня 2016 року близько 13 - 14 год знаходився на футбольному стадіоні у с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області. До нього підійшли односельчани ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що в будинку ОСОБА_12 на АДРЕСА_3 на нього чекає його однокласник ОСОБА_13 . Потерпілий разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прийшли до будинку ОСОБА_12 , де знаходилися ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які в саду розпивали алкогольні напої. Під час спільного розпивання спиртного ОСОБА_8 попросила у потерпілого мобільний телефон, з якого зателефонувала. Згодом вона стала розпитувати у ОСОБА_9 про наявність у нього банківської картки та намагалась дізнатися ПІН код і останні чотири цифри картки. Запідозривши намір обвинуваченої ОСОБА_8 на вчинення шахрайських дій з його банківським рахунком потерпілий відмовився їх назвати і відкрито заявив їй про це. Будучи роздратованою цим викриттям ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_9 удар ногою в грудну клітку, а до її дій приєднався ОСОБА_7 та інші особи, матеріали щодо яких виділено органом досудового розслідування в окреме провадження. Від отриманих ударів потерпілий втратив свідомість.
Скориставшись тим, що потерпілий перебуває без свідомості і не бачить, що з ним відбувається, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_7 ще і повторно, обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , та особа, справа щодо якої виділена в окреме провадження, вчинили таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 . Зокрема, викрали золотий ланцюжок 585 проби, вагою 3,83 г, вартістю 4326 грн, із золотим хрестиком 585 проби, вагою 1,25 г, вартістю 1412 грн, а також заволоділи коштами у сумі 60 грн, які знаходились у кишенях штанів та мобільним телефоном марки «Nокіа 112», вартістю 250 грн із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 грн, а всього таємно заволоділи майном потерпілого ОСОБА_9 , на суму 6073 грн.
Заволодівши золотим ланцюжком з хрестиком, обвинувачений ОСОБА_7 відразу покинув господарство ОСОБА_12 , а решта присутніх, коли потерпілий прийшов до тями і виявив крадіжку, заперечили свою причетність до викрадення майна. Натомість ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_9 в обличчя. Побоюючись розправи потерпілий з місця події втік.
Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України визнала та підтвердила обставини, зазначені в обвинувальному акті. Вказала, що в 2016 році підтримувала особисті стосунки з ОСОБА_12 і жила разом з ним у його будинку в с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області. 19 червня 2016 року, в неділю, близько обіду до них прийшов ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які мали з собою спиртне у пляшці та запропонували розпити. ОСОБА_13 відправив ОСОБА_10 з ОСОБА_11 на стадіон покликати ОСОБА_9 . Через кілька хвилин вони з потерпілим повернулись і почали розпивати самогон в саду. До них приєднався ОСОБА_7 . Під час спільного розпивання спиртного вона попросила у потерпілого мобільний телефон, з якого зателефонувала, а потім почала розпитувати у ОСОБА_9 про наявність у нього банківської картки та намагалась довідатись ПІН код і останні чотири цифри картки, які він відмовився назвати. Будучи роздратованою вона нанесла ОСОБА_9 удар ногою в грудну клітку і до її дій приєдналися інші особи, наносячи удари потерпілому. Від отриманих ударів потерпілий впав. Скориставшись тим, що він не бачить, викрали золотий ланцюжок, грошові кошти у сумі 60 грн, які знаходились у кишенях штанів та мобільний телефон. Знявши золотий ланцюжок вона передала його ОСОБА_7 , який відразу покинув господарство ОСОБА_12 . Коли потерпілий прийшов до тями, він виявив крадіжку, але всі хлопці заперечили свою причетність до викрадення майна.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав. Вказав, що дійсно близько 14 год 19 червня 2016 року у господарстві свого сусіда ОСОБА_12 була компанія ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , які розпивали спиртні напої. Між ними виник конфлікт. Викрадений у ОСОБА_9 золотий ланцюжок ОСОБА_8 передала йому. Він відразу покинув господарство ОСОБА_12 , маючи намір здати золотий ланцюжок в ломбард.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, врахувавши, що учасники судового провадження не заперечують проти цього, правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинувачених, співставивши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він, за попередньою змовою групою осіб, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, а дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України, оскільки вона, за попередньою змовою групою осіб, вчинила таємне викрадення чужого майна.
Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд справи проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
При призначенні покарання судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У відповідності до положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ст. 50 цього ж Кодексу, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Призначаючи покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, їх характеристики з місця проживання, ставлення до вчиненого діяння, обставини, за яких злочин було вчинено, роль кожного у скоєнні злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим за скоєння корисливих злочинів на шлях виправлення не став, ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах лікувальних закладів не перебуває, його поведінку після вчиненого, думку потерпілого щодо покарання. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає визнання вини. Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочину та вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд враховує те, що в неї на утриманні двоє малолітніх дітей віком до одного року, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах лікувальних закладів вона не перебуває, її поведінку після вчиненого, думку потерпілого щодо покарання. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає визнання вини, щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід призначити покарання у межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.

З врахуванням характеристики на обвинувачену ОСОБА_8 , думки потерпілого щодо покарання, даних про її особу, наявність у неї на утриманні двох малолітніх дітей віком до одного року та постійного місця проживання, її поведінку після вчинення злочину, те, що вона свою вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаялася, відшкодувала заподіяну шкоду, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства зі звільненням її на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю на один рік, який є достатнім для того, щоб засуджена в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, слід залишити без розгляду в зв`язку з неодноразовою неявкою цивільного позивача в судове засідання.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 182 КПК України заставу, внесену за ОСОБА_7 у розмірі 52860 гривень повернути заставодавцю ОСОБА_15 .
Керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 7 (сім) місяців.
Після набрання вироком законної сили початок строку відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_7 для відбування покарання.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 25 квітня 2017 року по 27 квітня 2017 року та з 20 лютого 2018 року по 02 березня 2018 року, з 06 вересня 2018 року по 19 листопада 2019 року, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року.
ОСОБА_8 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробовуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміни прокримінального мислення».
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, залишити без розгляду.
Речові докази:мобільний телефон марки «NОКІА» модель 1280, IMEI НОМЕР_1 , та сім-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар», які знаходяться на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського ВП Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повернути потерпілому ОСОБА_9 .

Заставу, внесену у кримінальному провадженні № 0000427 за ОСОБА_7 на депозитний рахунок Богородчанського районного суду (одержувач ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код отримувача за , банк ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, р/р: 2265) у розмірі 52860 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят) гривень повернути заставодавцю ОСОБА_15 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1