Справа № 738/1566/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/384/20
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Стара Гутка, Семенівського району Чернігівської області, до засудження проживав у АДРЕСА_1 , засудженого 16.05.2017 року Октябрським районним судом м. Бєлгорода РФ з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду РФ від 04.08.2017 року, за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. «а» ч. 4 ст.228.1, п. «а» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років у виправній колонії суворого режиму,

відмовлено у задоволенні клопотання про повторне приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Місцевий суд зазначив, що ОСОБА_8 фактично оспорює ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 16.11.2018 року в частині призначеного йому покарання, що є підставою для апеляційного або касаційного оскарження ухвали, а не підставою для повторного приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, посилаючись на її необґрунтованість, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначив, що вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода РФ неповністю приведений у відповідність із законодавством України і строк покарання йому не перерахований. Послався, що в українському законодавстві відсутня поепізодична кримінальна відповідальність. Вказав на наявність процесуальних порушень, допущених місцевим судом при розгляді його клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_8 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення скарги, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода РФ від 16 травня 2017 року, зміненого апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04 серпня 2017 року, за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. «а» ч.4 ст.228.1, п. «а» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації до покарання, із застосуванням ч.3 ст.69 Кримінального кодексу РФ, у виді позбавлення волі строком на 13 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Частиною 1 ст.9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно із положеннями статті 11.

З аналізу положень ст.ст.10, 11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року слідує, що покарання за своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку; у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до статей 609-610 КПК України, приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України здійснюється лише за клопотанням Міністерства юстиції України. Будь-які виключення з даного положення відсутні.

Ухвалою Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2018 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України. На підставі вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода РФ від 16.05.2017 року, з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 04.08.2017 року, засудженому ОСОБА_8 визначено покарання: за ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України (злочин від 06 серпня 2015 року) - 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.3 ст.307 КК України (збут Орлову 06 серпня 2015 року) - 11 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.3 ст.307 КК України (збут Келиму 07 серпня 2015 року) - 11 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України (злочин від 10 серпня 2015 року) - 8 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України (злочин від 13 серпня 2015 року) - 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 17 травня 2017 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 14 серпня 2015 року по 16 травня 2017 року.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 23 грудня 2019 року ухвала Семенівського районного суду від 16.11.2018 року була залишена без змін, а апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Не погодившись із вищевказаними судовими рішеннями, ОСОБА_8 повторно звернувся з клопотанням про приведення вироку Октябрського районного суду міста Бєлгорода РФ від 16.05.2017 року у відповідність із законодавством України.

Зі змісту його клопотання убачається лише незгода з мірою та розміром призначеного йому покарання.

У статті 537 КПК України встановлений вичерпний перелік питань, які суд має право вирішувати під час виконання вироків суду.

Проте, дана норма Закону не передбачає повторний розгляд питання про приведення вироку іноземного суду у відповідність із законодавством України.

Отже, доводи апелянта про незаконність рішення суду першої інстанції не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 24 лютого 2020 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4