Номер провадження: 11-кп/813/1582/20
Номер справи місцевого суду: 523/3155/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року по кримінальному провадженню №0000157, внесеному до ЄРДР 08.02.2020 року, відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тубильци Черкаської області, громадянина України, із неповною середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 р.н., різноробочого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 01.02.2012 р. Суворовським районним судом м. Одеси за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 21.02.2014 р. звільнився по відбуттю покарання,

- 03.06.2016 р. Суворовським районним судом м. Одеси за ч.ч. 1, 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, 12.08.2019 р. звільнений з-під варти в залі сулу по відбуттю покарання,

- обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції, в якому ухвалою від 12.05.2020 р. виправлено описку, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту взяття його під варту, а саме з 08.02.2020 року.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що 08.02.2020 р. знаходився біля будинку №1-б, розташованого по вул. Ак. Воробйова в м. Одесі, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Далі, повторно, ОСОБА_9 реалізуючи свій протиправний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливим мотивом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до магазину «Продукти», розташованого за вищевказаною адресою та шляхом віджиму вікна, проник всередину магазину, де таємно викрав, належні ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 2445грн. Після чого, ОСОБА_9 з викраденим майном був затриманий біля вікна магазину співпрацівниками охоронної агенції, тим самим не отримав змоги розпорядитись викраденим майном, а отже не виконав всіх необхідних дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини справи, а також кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначив, що вважає вирок в частині призначення покарання необґрунтованим, невмотивованим та таким, що ухвалений з порушенням норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_8 має на утриманні цивільну дружину та малолітню дитину 2015 року народження, за місцем мешкання характеризується задовільно, має тяжкі захворювання, а також судом проігноровано думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_7 просить змінити оскаржуваний вирок, а саме застосувати до ОСОБА_8 ст. 75 КК України, звільнивши від відбуття покарання з випробувальним терміном на 2 роки.

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник не з`явився, про дату та час судового засідання був поставлений до відома належним чином, підтвердженням чого є відмітка на рекомендованому повідомленні, однак причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника, просила залишити вирок без змін, а також вважала за можливе розглядати апеляційну скаргу без участі захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_8 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, підтвердженням чого є журнал судових засідань від 06.04.2020 р. (а.п.39), суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 надав покази у суді першої інстанції в яких пояснив обставини вчиненого ним злочину, який відповідає встановленим судом фактичним обставинам.
Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України як не закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, даних про його особу, та інших обставин справи, які на думку суду свідчить про те, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд першої інстанції визнав повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого в скоєнні злочину, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого до обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.
Доводи захисника ОСОБА_7 , наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку, в тому числі колегія суддів враховує наявність непогашених судимостей у ОСОБА_8 , відбування ним покарань реально, що не вплинуло на його перевиховання та останній знову вчинив умисний тяжкий злочин. Окрім того, посилання захисника ОСОБА_7 на наявність у ОСОБА_8 тяжких захворювань матеріалами провадження не підтверджені.
Відтак, колегія суддів вважає вмотивованими висновками суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та правильно застосував до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, а призначення більш м`якого покарання у даному випадку, або застосування до нього умовно-дострокового звільнення є недоцільним.
Порушень проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, які б могли істотно вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення, апеляційним судом під час розгляду скарги захисника не встановлено.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування вироку та застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є безпідставним, окрім того судом першої інстанції відносно останнього призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим і таким, що підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 27.04.2020 року, в якому ухвалою від 12.05.2020 р. виправлено описку, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4