ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3230/20 Справа № 203/2772/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 12 вересня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бохни Хмельницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року повернуто прокурору обвинувальний акт з додатками до нього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000212 від 12 вересня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції посилається на те, що всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить формулювання обвинувачення із зазначенням кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, зокрема, зформулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 не вбачається розтрату якого майна він вчинив, яке було ввірене йому або перебувало у його віданні, або ж розтратив це майно шляхом зловживання своїм службовим становищем; не зазначено, що обвинуваченого ОСОБА_7 віднесено до службових осіб, відповідно до займаної ним посади і його службових обов`язків; при наявності посилань на вчинення злочину ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою посадовою особою з числа керівників ПрАТ «ДТРЗ», відсутня у правовій кваліфікації кримінального правопорушення така кваліфікуюча ознака, як вчинення злочину ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб. Крім того, судом зазначено про не зазначення прокурором у обвинувальному акті умислу та мотивів злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що обвинувальний акт затверджений прокурором та відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в ньому вказано найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості обвинуваченого; анкетні відомості потерпілого та його представника; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складення та затвердження.

Вказує, що обвинувальний акт містить чітке формулювання, в ньому чітко вказано злочинний умисел обвинуваченого. Звертає увагу, що обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, висунуте лише ОСОБА_7 , а зазначення анкетних даних стосовно інших осіб, які на думку органу досудового розслідування, можуть бути причетними до вчинення злочинів буде порушенням ст. 62 Конституції України та принципу невинуватості.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України, в ухваленні рішення брав участь суддя, який відповідно до ст. 75 КПК України підлягав відводу; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, апеляційний суд вважає непереконливими доводи прокурора в апеляційній скарзі про допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання і ухвалення рішення про повернення обвинувального акта.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК України. Зокрема, суд має право прийняти таке рішення, якщо в ньому не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, або не зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланнями на положення закону та формулювання обвинувачення.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

У відповідності до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.

В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

У цьому провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що суд ухвалив судове рішення з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вивчення матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам закону та повернув його прокурору для усунення недоліків.

Так, суд вірно з посиланням на п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України зазначив, що обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність повернення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними та не відповідають вимогам закону.

В обвинувальному акті викладено, що ОСОБА_7 здійснив розтрату майна ПрАТ Дніпропетровський тепловозоремонтний завод на загальну суму 629 289, 18 грн, що відповідно до примітки 1 ст. 185 КК України в 714 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та відповідає особливо великому розміру, при цьому обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення із зазначенням кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі Камасінскі проти Австрії (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі Пелісьє та Сассі проти Франції; рішення від 25 липня 2000 року у справі Матточіа проти Італії).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01 березня 2001 року у справі Даллос проти Угорщини). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом b п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, рішення у справі Даллос проти Угорщини.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України, може бути вчинений у формі: привласнення чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; розтрати такого майна зазначеною особою (ч. 1 ст. 191); привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (ч. 2 ст. 191), при цьому привласнення вважається закінченим з моменту вилучення чужого майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як своїм власним, розтрата з моменту витрачання чужого майна, а заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд.

З огляду на те, що в обвинувальному акті не розкрито об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме не зазначено формулювання обвинувачення із зазначенням кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності повернення обвинувального акту прокурору.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які тягнуть за собою скасування чи зміну ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4