ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/149/21 Справа № 202/90/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000451 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Микільське Полтавського району Полтавської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків прибувати по першому виклику до службової особи (слідчого, прокурора, суду, на визначений час та повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання. Строк дії ухвали слідчого судді, визначено до 11 березня 2021 року включно.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що ризик переховування від правосуддя спростовується тим, що ОСОБА_7 , будучи оголошеним в розшук з непідтверджених підстав в короткий термін часу затримувався саме за місцем свого постійного мешкання з родиною та на момент виклику до слідчого на 26.11.2020 року знаходився на лікарняному.
Також слідчий суддя дійшов висновку, що ризик того, що ОСОБА_7 буде в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування та суду, повністю спростовується й тим, що з моменту внесення відомостей в ЄРДР, тобто з 15 серпня 2014 року до подання даного клопотання слідчому судді, а саме 12 січня 2021 року, відносно підозрюваного не було обрано жодного запобіжного заходу. Зазначене, на думку слідчого судді, свідчить про відсутність належних, допустимих доказів можливості та бажання підозрюваного переховуватися від правоохоронних органів, так як останній постійно мешкає за місцем свого проживання, веде активну громадську діяльність, а також бере особисту участь у судових процесах, які розглядаються в порядку цивільного, кримінального судочинства, в тому числі між учасниками даного кримінального провадження.
Крім того, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 має можливість в подальшому незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні на даний час не підтверджений з огляду на термін, який сплив після початку досудового розслідування.
Оцінюючи процесуальну поведінку підозрюваного протягом досудового розслідування та на час розгляду клопотання, виконання ним обов`язків, які покладаються на підозрювану особу, час, який минув з початку досудового розслідування та можливість у органу досудового розслідування зафіксувати усі можливі докази, які стосуються кримінального провадження, тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку, що на даний час відсутні виключні обставини для застосування виняткового запобіжного заходу до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою.
Враховуючи, що прокурором не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують мінімальні ризики, передбачені п.п. 1-4 ч. 1 ст.177 КПК України, а також з огляду на існування можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж у виді тримання під вартою, на підставі ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання та обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів з визначенням застави у розмірі 1 500 000 грн.
В обґрунтування апеляційних вимог, прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що слідчий суддя проявив упередженість на користь підозрюваного, чим порушив принцип змагальності, передбачений ст. 22 КПК України.
Також, слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто є особливо тяжким злочином та стосовно вказаної особи наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та передбачене законом покарання, а також, що він вже оголошувався у розшук.
На думку прокурора, ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_7 , залишаючись на волі, може негативно впливати на хід досудового розслідування у даному провадженні та безпосередньо впливатиме на свідків, а саме на ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - представників ПрАТ «СК «Залізничні шляхи», ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Також, слідчим суддею не враховано можливість ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі зловживання своїми процесуальними правами заради затягування часу проведення досудового розслідування і встановленню істини у кримінальному провадженні, а також затягуванні часу при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування, що підтверджується матеріалами досудового розслідування.
Прокурор стверджує, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, із урахуванням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, розміру шкоди заподіяної злочином та обставин, що характеризують його особу, не зможе запобігти зазначеним ризикам.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року та ставить питання про її скасування і відмову в задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження посилається на те, що останній день подачі апеляційної скарги вважається 18 січня 2021 року, однак з 17 січня 2021 року ОСОБА_7 захворів та до часу подання цієї апеляційної скарги перебуває на лікарняному, у зв`язку з чим фізично не міг подати апеляційну скаргу.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки стосовно нього обрано запобіжний захід, проте він не має статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, при цьому посилається на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2017 року, якою зобов`язано слідчого виключити відомості з ЄРДР про вручення йому повідомлення про підозру.
Посилається на безпідставність застосування до нього запобіжного заходу й з тих підстав, що закінчились строки досудового розслідування, передбачені ст. 219 КПК України. Зазначає, що слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2014 року було скасовано постанову слідчого про зупинення досудового розслідування від 14 липня 2017 року, тому вважає, що строк з 14 липня 2017 року по 1 серпня 2017 року (день винесення постанови слідчого про відновлення досудового розслідування та оголошення завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів) включається до загального строку досудового розслідування.
27 жовтня 2020 року прокурором відділу прокуратури Полтавської області винесено постанову про відновлення досудового розслідування у зв`язку із необхідністю проведення додаткових слідчих дій, а 03 листопада 2020 року заступником керівника Полтавської обласної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців. Проте, на думку підозрюваного, продовження строку досудового розслідування відбулося вже після закінчення строку досудового розслідування передбаченого статтею 219 КПК України.
При цьому, посилається на положення ст. ст. 5, 9, 116 та 219 КПК України та зазначає, що для визначення строків досудового розслідування підлягають застосуванню чинні на момент здійснення процесуальної дії положення статті 219 КПК України. Зауважує, що якщо вважати, що він набув статусу підозрюваного 07 червня 2017 року, то строк досудового розслідування повинен був закінчитися 07 серпня 2017 року, а з урахування строку виконання ст. 290 КПК України, то строк досудового розслідування по даній справі закінчився 2 листопада 2020 року.
З огляду на вищевикладене, вважає, що прокурор мав закрити кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, а тому вважає, що будь-яке рішення, окрім залишення без розгляду клопотання слідчого є незаконним та підлягає скасуванню.
Крім того, вважає недоведеними всі ризики, які слідчий зазначає в своїй апеляційній скарзі, що підтверджується його міцними соціальними зв`язками, тривалістю досудового розслідування, відсутністю у нього статусу, неотримання ним жодних повісток та незаконністю оголошення його у розшук.
Також, зазначає, що в його діях відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки між ним та ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» виникли цивільно правові відносини, щодо виконання договірних зобов`язань за договором добровільного страхування від нещасних випадків і на думку ОСОБА_7 , його звернення для захисту своїх прав до суду надало підстави для правоохоронних органів для його переслідування.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в скарзі, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та обрати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у сумі 1 500 000 гривень. Доповнив, що до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, проте він неодноразово не з`являвся на виклики прокурора і слідчого для проведення слідчих та процесуальних дій.
Захисники та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 і з підстав, зазначених в скарзі, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.
Стосовно клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.
За змістом ч. 2 ст. 113, ст. 116 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду..
Як слідує з матеріалів справи, 13 січня 2020 року була постановлена оскаржена ухвала слідчого судді за участю, в тому числі підозрюваного ОСОБА_7 . Згідно з технічною фіксацією судового засідання, слідчим суддею роз`яснено порядок і строки її оскарження до суду апеляційної інстанції і в цей же день учасникам було вручено копію даного судового рішення, про що свідчать відповідні розписки (т. 1 а.с. 242-250).
Отже, п`ятиденний строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді закінчився 18 січня 2021 року, в той час як з апеляційною скаргою ОСОБА_7 звернувся лише 26 січня 2021 року. При цьому, поважними причинами пропуску строку зазначає свою хворобу та перебування його на лікарняному.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Як видно з копії листка непрацездатності він відкритий з 17 січня 2021 року. Які поважні причини, що перешкоджали ОСОБА_7 подати апеляційну скаргу з 13 січня і до 17 січня, він не зазначає. Крім того, як зазначено ним в скарзі з 17 січня 2021 року і на день подання апеляційної скарги (26 січня 2021 року) він перебуває на лікарняному. Проте, очевидно, що режим його лікування не перешкоджає прибувати до міста Дніпро і особисто приймати участь в судових засіданнях, зокрема 26.01.2021 та 02.02.2021 року, тому посилання на свій стан здоров`я як належну підставу, яка перешкоджала подати апеляційну скаргу в строки, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, суд апеляційної інстанції ставить під сумнів, з огляду на вільне пересування самого ОСОБА_7 поза межами лікувального закладу та місця проживання.
В той же час, враховуючи принцип рівності та змагальності сторін (ст. 22 КПК України), доступу до правосуддя (ст. 21 КПК України), а також забезпечення права оскарження судових рішень (ст. 24 КПК України) та пропуск ОСОБА_7 , строку апеляційного оскарження на невеликий термін, апеляційний суд доходить висновку про поновлення йому строку апеляційного оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді.

Щодо доводів апеляційної скарги по суті.
Згідно з оскарженою ухвалою слідчого судді стосовно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 11 березня 2021 року включно.
Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. 7 ст. 194 КПК України).
Разом з тим, як встановлено під час апеляційного провадження строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні дійсний до 04 лютого 2021 року, інших даних, які б впливали на обчислення строку досудового розслідування сторонами не надано.
Таким чином, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України слідчим суддею встановлені поза межами строків досудового розслідування, внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Стосовно доводів апеляційної скарги про закінчення строків досудового розслідування і як наслідок неможливості застосування будь-якого запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Як слідує з матеріалів провадження, відомості про кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 серпня 2014 року.
В положення ст. 219 КПК України протягом досудового розслідування цього кримінального провадження двічі вносились зміни та остання мала три редакції. Так, відповідно до ст. 219 КПК України, яка була чинною станом на день внесення відомостей до ЄРДР нормативне регулювання строків досудового розслідування містило такі правила.
Досудове розслідування повинно бути закінчено: 1) протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: 1) двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; 2) шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; 3) дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження не включається у строки, передбачені цією статтею.
Законом України Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення механізмів забезпечення завдань кримінального провадження № 1950-VIII від 16.03.2017, який набрав чинності 14.04.2017 року, внесені зміни до ч. 3 ст. 219 КПК України, яка мала таку редакцію: Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Законом України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів № 2147-VIII від 03.10.2017, який в частині внесення змін до ч. 3 ст. 219 КПК України набрав чинності 15.03.2018 року, редакція частини третьої цієї статті викладена таким чином: Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки, передбачені цією статтею.
Сторона захисту стверджує, що на день винесення постанов про зупинення кримінального провадження (14.07.2017 та 26.11.2020) та їх скасування (15.08.2017 та 26.01.2021) діяла редакція ч. 3 ст. 219 КПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 відповідно до якої, строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею включається у строки досудового розслідування і, керуючись цими правилами, доходить висновку про закінчення цих строків ще 02 листопада 2020 року.
Проте з такими висновками апеляційний суд не може погодитись і розцінює їх такі, що ґрунтуються на власному, ситуативному тлумаченні положень кримінального процесуального закону, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 4 § 2 розділу 4 вказаного Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 розділу 4 вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін.
Редакція статті 219 КПК України відповідно до Закону України № 2147-VIII зазначена в підпункті 14 пункту 7 § 1 розділу 4 цього закону, відповідно, набрала чинності 15.03.2018 та не має зворотньої дії в часі і застосовується до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто після 15.03.2018 року.
Таким чином, законодавець обрав саме такий спосіб нормативного регулювання дії цього процесуального закону в часі, закріпивши відповідні правові норми в пункті 4 § 2 «Прикінцеві положення» розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017, а тому, враховуючи, що відомості про кримінальне правопорушення у цьому кримінальному провадженні, внесені в ЄРДР до 15.03.2018 року, а саме 15.08.2014 року, то правила обчислення строків досудового розслідування за ч. 3 ст. 219 КПК України, які підлягають застосуванню в цьому кримінальному провадженні слід брати в редакції Закону України № 1950-VIII від 16.03.2017, який набрав чинності 14.04.2017 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 219 КПК України (в редакції Закону України № 1950-VIII) строк із дня винесення постанови про зупинення кримінального провадження до дня її скасування слідчим суддею або винесення постанови про відновлення кримінального провадження, а також строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею.
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що станом на день постановлення цією ухвали строки досудового розслідування не закінчились, тривають до 04 лютого 2021 року, а тому клопотання слідчого, погоджене з прокурором про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 підлягає розгляду, як слідчим суддею, так і апеляційним судом, а відповідні доводи сторони захисту є неприйнятними.
Щодо порядку вручення повідомлення по підозру, її обґрунтованості та набуття статусу підозрюваного.
Згідно з матеріалами клопотання досудовим розслідуванням, 07 жовтня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Залізничні шляхи» та ОСОБА_7 було укладено договір № 02/86 добровільного страхування від нещасних випадків з дією до 09 жовтня 2014 року.
ОСОБА_7 , з метою незаконного заволодіння грошовими коштами страхової компанії в особливо великих розмірах, отримання їх як страховий внесок від нещасного випадку, підставою до виплати яких слугували медичні документи, стосовно тимчасової втрати працездатності, 17.02.2014 року звернувся до свого раніше знайомого завідувача травматологічним відділенням 1-ї МКЛ м. Полтави ОСОБА_15 , з метою внесення останнім завідомо неправдивих відомостей до документів 1-ї МКЛ і медичних документів на ім`я ОСОБА_7 щодо його госпіталізації до травматологічного відділення 1-ї МКЛ, діагнозу, перебування на стаціонарному лікуванні в 1-ій МКЛ, проведення оперативного лікування останнього та подальшого їх використання ОСОБА_7 під час отримання ним виплати страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Залізничні шляхи», що ОСОБА_15 і зробив.
ОСОБА_7 , отримавши від ОСОБА_15 завідомо неправдиві медичні документи 16.04.2014 року звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Залізничні шляхи» за адресою: м. Полтава, вул. Шевченка, 3 з заявою на страхове відшкодування, згідно з якою, на підставі Договору добровільного страхування від нещасних випадків, а також у відповідності до наявної медичної документації, яка в собі містила завідомо неправдиві дані, щодо його лікування, первинного та заключного діагнозів, прохав здійснити йому страхове відшкодування у зв`язку з настанням у нього страхового випадку.
Однак, страхова виплата останньому виплачена не були, з причин, які не залежали від його волі, попри виконаних всіх необхідних дій, зі сторони ОСОБА_7 , направлених на отримання ним вказаних грошових коштів, належних ПрАТ «СК Залізничні шляхи».
Розмір страхової виплати, який мав отримати Страхувальник ОСОБА_7 за договором страхування становить 1 520 000 гривень, відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 754 від 16.06.2017
У зв`язку з вчиненням ОСОБА_7 підозрюється у закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), в особливо великих розмірах, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 190 КК України та у використанні завідомо підробленого документу за ч. 4 ст. 358 КК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 оскаржує як матеріальну підставу підозри, стверджуючи, що між ним та ПрАТ «СК Залізничні шляхи» наявні цивільно-правові відносини, так і процесуальну, посилаючись на те, що повідомлення про підозру йому не вручалось, тому він не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 щодо порядку вручення йому повідомлення про підозру, апеляційний суд доходить таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.
Однак, наявність в матеріалах кримінального провадження письмового повідомлення про підозру, обґрунтованого посиланням на певні докази, саме по собі не дає підстав для встановлення наявності або відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення в розумінні вимог діючого кримінального процесуального кодексу України.
Глава 22 КПК України регулює питання щодо порядку вручення письмового повідомлення про підозру, де законодавець, окрім термінів «здійснюється» та «складається», вживає також термін «вручається» в контексті повідомлення про підозру (ч. 1, 2 ст. 278 КПК України).
За загальним правилом, письмове повідомлення про підозру, згідно з вимогами ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Факт ознайомлення ОСОБА_7 з повідомленням про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, складеного 07.06.2017 року, підтверджується змістом самого повідомлення, згідно з якого в приміщенні ГУНП в Полтавські області, в присутності двох понятих ОСОБА_7 повідомлення про підозру прочитано в голос, отримувати текст повідомлення про підозру та ставити свій підпис ОСОБА_7 відмовився (т. 1 а.с. 75-79, т. 2 а.с. 47-51).
Також, під час перевірки матеріалів кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг та достовірності ксерокопій процесуальних документів, долучених до клопотання слідчого та апеляційних скарг, апеляційним судом виявлено, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру від 13.07.2017 року слідчий під відеозапис намагався ознайомити ОСОБА_7 зі змістом цих процесуальних документів, почав їх зачитувати, проте останній почав ухилятись від отримання копії цього документа, слухати слідчого, поспіхом зайшов до під`їзду і зачинив за собою кодовані двері.
Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про відсутність його підписів в повідомленні про підозру від 07.06.2017 року та в повідомленні про зміну підозри від 13.07.2017 року, оскільки відсутність його підписів є результатом його власної процесуальної поведінки та його позиції.
Стосовно порушень його прав під час оголошення йому повідомлення про підозру від 07.06.2017 року то в апеляційній скарзі немає жодних посилань в чому саме були порушення та яких саме прав, тому суд апеляційної інстанції не надає оцінки цим обставинам.
Обґрунтовуючи відсутності у нього статусу підозрюваного, ОСОБА_7 посилається на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2017 року, якою зобов`язано слідчого виключити відомості з ЄРДР про вручення йому повідомлення про підозру.
Апеляційний суд звертає увагу, що ухвала слідчого судді про зобов`язання слідчого вчинити певні дії не призводить до анулювання правових наслідків вчинення процесуальних дій, передбачених Главою 22 КПК України, яка регулює порядок вручення письмового повідомлення про підозру.
Крім того, процесуальне право у підозрюваного оскаржувати повідомлення про підозру та належна процесуальна форма реалізації цього права, з`явилась в КПК України після доповнення ч. 1 ст. 303 КПК України пунктом 10, згідно із Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017, які також не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин, що свідчать про неналежність вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 та не набуття ним статусу підозрюваного.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про обґрунтованість підозри, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
У зв`язку з тим, що чинними нормами кримінального процесуального законодавства не визначено ані поняття «обґрунтована підозра», ані єдиних критеріїв підходу до визначення її наявності у кримінальному провадженні, в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ, є джерелом права.
Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтована підозра» є нижчим стандартом доведення, ніж «переконання поза розумним сумнівом», та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку. Однак таке переконання суду має бути засновано на об`єктивних фактах. Європейський Суд зазначає, що «розумна підозра передбачає існування фактів або інформації, які повинні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, могла вчинити злочин. Те, що позначено словом «обґрунтована», залежатиме від усіх обставин» (справа «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства», 30 August 1990, § 32).
Крім того, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі.
Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання слідчого, які були предметом розгляду слідчим суддею та перевіряються апеляційним судом, зокрема:
- протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 представників ПрАТ «Страхова компанія «Залізничні шляхи», які підтвердили факт неправомірних дій ОСОБА_7 , з метою незаконного отримання страхового відшкодування, відповідно до договору № 02/86 від 07.10.2013;
- протоколами допитів свідків: медичних працівників 1-ї МКЛ, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які входили до складу комісії під час проведення перевірки стосовно надання медичної допомоги гр. ОСОБА_7 у травматологічному відділенні 1-ї МКЛ м. Полтави, та засвідчили факт невідповідності проведених обстежень ОСОБА_7 , відсутності запису про оперативне втручання; ОСОБА_22 , який в ході допиту повідомив, що всі записи, які він робив в медичній документації ним здійснювалися в один день, за вказівкою головного лікаря травматологічного відділення № 1-ї МКЛ м. Полтави - ОСОБА_15 і без обстеження хворого; ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які період часу з 17.02.2014 по 26.03.2014 перебували в лікарняних палатах, де, згідно з медичними документами проходив лікування ОСОБА_7 , однак вказану особу ОСОБА_7 вони не бачили, та лікування в палатах він не проходив; ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , які є медичними працівниками 1-ї МКЛ м. Полтава, та які повідомили про факт видачі та заповнення лікарняного листка непрацездатності на ім`я ОСОБА_7 , які виконували в даному документі записи за вказівкою ОСОБА_15 - головного лікаря травматологічного відділення 1-ї МКЛ м. Полтави;
- довідкою комісійної перевірки звернення ПрАТ «Страхова компанія «Залізничні шляхи» стосовно надання медичної допомоги гр. ОСОБА_7 у травматологічному відділенні 1-ї МКЛ м. Полтави;
- висновком комісійної судово-медичної експертизи Обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації № 65 від 22.06.2015, відповідно до якого діагноз, з яким ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні у період часу з 17.02.2014 по 26.03.2014 з діагнозом «Післятравматичний розрив ротаційної манжети лівого плеча в сухожильний частині надостьового м`язу з явищами підакроміально-піддельтоподібного бурситу зліва. Гемартроз лівого колінного суглобу», - не підтверджується;
- висновком комісійної судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 28-КЕ/2017/пп від 25.04.2017 року.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, достовірності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин обґрунтовано визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного провадження.
З цих же міркувань, виходить суд під час надання оцінки доводам апеляційної скарги ОСОБА_7 про відсутність в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, оскільки між ним та ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» виникли цивільно правові відносини.
Стосовно доведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та можливості їх настання, шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
В клопотанні про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню.
Перевіривши клопотання слідчого, ухвалу слідчого судді та доводи апеляційної скарги щодо наявності відповідних ризиків, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді та доводами апеляційної скарги ОСОБА_7 про недоведеність деяких з цих ризиків.
Так, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді, що ризик переховування від правосуддя спростовується тим, що ОСОБА_7 , будучи оголошеним в розшук в короткий термін часу затримувався саме за місцем свого постійного мешкання з родиною.
Також, з моменту внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, тобто з 15 серпня 2014 року, до подання даного клопотання слідчому судді, а саме 12 січня 2021 року, стосовно підозрюваного не було обрано жодного запобіжного заходу, що свідчить наявність можливості покинути межі країни, проте останній цього не зробив, а також веде активну громадську діяльність, бере особисту участь у судових процесах, які розглядаються в порядку цивільного, кримінального судочинства, в тому числі між учасниками даного кримінального провадження.
Ризик того, що ОСОБА_7 має можливість в подальшому незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні на даний час не підтверджений, також з огляду на строки, які сплинули після початку досудового розслідування.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Наданими матеріалами клопотання, а також прокурором в судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанціях не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеному під час розгляду ризику.
В той же час, апеляційний суд вважає доведеним ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України у виді перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом зловживання своїми процесуальними правами, ухиленні від отримання повісток про виклик до слідчого або прокурора, неотримання процесуальних документів тощо.
Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, виявлено, що ОСОБА_7 неодноразово викликається до слідчого та прокурора, для чого сторона обвинувачення використовує всі можливі для цього засоби. Проте в матеріалах провадження міститься кореспонденція, яка направлялась на відомі адреси місця знаходження ОСОБА_7 , яка повертається за закінченням строків зберігання, тобто ОСОБА_7 сам не отримує на пошті ці листи, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє твердження підозрюваного, що йому не надходили повістки про виклик та інші процесуальні документи.
Крім того, чинний кримінальний процесуальний закон, передбачає викликати особу до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик або надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою (ч. 1 ст. 135 КПК України).
Також, посилання ОСОБА_7 на відсутність у нього статусу підозрюваного як підставу для не прибуття до слідчого і прокурора, є безпідставним з огляду на вищевикладені висновки апеляційного суду щодо набуття ним процесуального статусу.
Частиною 4 ст. 194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
За змістом ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Європейський суд з прав людини, зокрема, у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року п. 80 рішення, неодноразово наголошував, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особисто зобов`язання буде достатнім для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що незалежно від строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, у нього існують процесуальні обов`язку, обумовлені його процесуальним статусом.
Так, підозрюваний зобов`язаний: прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п.п. 1, 2 ч. 7 ст. 42 КПК України) і у випадку їх невиконання та неналежної процесуальної поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення, а саме спроб ухилятися від органів досудового розслідування, прокуратури і суду стосовно ОСОБА_7 може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд доходить висновку, що для запобігання зазначеному ризику та для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного достатнім буде застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України в межах строків досудового розслідування, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора щодо скасування ухвали слідчого судді підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 179, 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку апеляційного оскарження задовольнити та поновити строк.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2021 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 відмовити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:
1) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора або суду на визначений час;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Попередити ОСОБА_7 , що у разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний засіб і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Строк дії ухвали до 04 лютого 2021 року включно.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання надіслати для виконання до СУ ГУНП в Дніпропетровській області.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання ОСОБА_7 покласти на слідчого відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4