Справа №279/4500/20
Провадження № 1-в/279/561/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2020 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення, -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та просить застосувати до нього норми ст.81 КК України.
Представник Коростенської виправної колонії ( №71), прокурор, в судове засідання не зявились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких просять відмовити в задоволенні клопотання, що відповідно до ч. 4 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
В звязку з цим, відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши заяву засудженого, матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно положень ч. 2, п.2 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В силу положень частини 2 зазначеної статті головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка, яка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень в процесі виконання покарання, сумлінною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також

полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечним виконанням законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання.
Окрім цього, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним на протязі всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Судом встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.10.2016 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, 70 КК України, та призначено покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.03.2017 року відповідно до Закону України № 838-8 « Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року зараховано в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 18.10.2016 року по 22.11.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку покарання 18.10.2016 року, кінець строку 28.02.2021 рік. В Коростенській ВК-71 відбуває покарання з 20.04.2018 року, залишилося до відбуття 3 місяці 15 днів.
З характеристики, наданої ДУ « Коростенська виправна колонія (№71)» вбачається, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий.
В державній установі « Коростенська виправна колонія №71 міру кримінального покарання відбуває з 20.04.2018 року. За час відбування покарання порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався. При оцінці поведінки засудженого, суд відзначає, що останній на виробництві установи не працевлаштований, на запропонованих посадах працювати не бажає, в цілому до суспільно -корисної праці та виконання своїх обов`язків відноситься негативно. Участі у суспільному житті відділення та в роботі самодіяльних організацій засуджених відділення не приймає і приймати не бажає. Під час відбування покарання виявив бажання займатися за програмою диференційованого виховного впливу « Фізкультура та спорт», але за програмою не займається.
Вказані обставини, не свідчать про позитивну динаміку в поведінці засудженого ОСОБА_3 . Процес виправлення та перевиховання у засудженого не є стабільним та послідовним на протязі саме всього перебування засудженого в установі виконання покарання. Пасивна поведінка засудженого не засвідчує виправлення та перевиховання останнього, активна участь у суспільному житті установи виконання покарань не була послідовною.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 26.04.2012 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судом враховується, також, що засуджений ОСОБА_3 вину свою у вчиненні скоєного злочину визнав, але каяття з приводу вчиненого не проявляє. Участі у роботі самодіяльних організацій не бере, соціально-корисну активність в організації роботи не проявляє. Вказані обставини свідчать, що заява засудженого та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 не містять достатніх відомостей про те, що засуджений протягом всього часу відбування покарання приймає активну участь у суспільному житті в установі виконання покарань та сумлінно виконує громадські доручення у процесі відбування покарання, прагне своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, що свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став.
Більш того, адміністрацією установи виконання покарань поведінка ОСОБА_3 оцінювалась 29.08.2019 року як така, що не свідчить про те, що засуджений став на шлях

виправлення, у зв`язку з чим, у застосуванні заохочувальної норми передбачуваної ст.81 КК України останньому було відмовлено, що підтверджується витягом з протоколу №16 від 29.08.2019 року засідання адміністративної комісії Коростенської виправної колонії (№71 ) з питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 .
З урахуванням сукупності викладених обставин, суд вважає, що засуджений, відбув три четвертих частини строку покарання, призначеного йому судом, однак його поведінка, як процес виправлення та перевиховання, за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що засуджений виправився.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Суд приходить до висновку про відсутність фактичних даних, які б підтверджували той факт, що мета покарання досягнута, а сам засуджений ОСОБА_3 довів своє виправлення.
За таких обставин, судом не встановлено необхідних та достатніх підстав для застосування до засудженого ОСОБА_3 положень статті 81 КК України, відтак, в задоволенні заяви слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області.

Суддя: ОСОБА_1