В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Рівне кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003989 від 11.10.2020 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Рівне, офіційно не працевлаштований, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , 10 жовтня 2020 року, приблизно о 21 год. 20 хв., перебуваючи у дворі будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою власного матеріального збагачення, застосував до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилося у розпиленні аерозольного балончика в область обличчя останніх, після цього, ОСОБА_6 відкрито викрав мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі Нот 8 про» вартістю 4250 грн., який належить ОСОБА_4 , однак знаходився в руках та тимчасовому користуванні ОСОБА_7 , чим завдав ОСОБА_4 фізичної та майнової шкоди у вказаному розмірі.
Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що дійсно, він, за вказаних обставин, місця та часу вчинив дане кримінальне правопорушення. Розмір завданої шкоди не заперечував. У вчиненому розкаявся, просив суворо його не карати.
У судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_4 , в присутності законного представника ОСОБА_5 суду показав, що 10 жовтня 2020 року, приблизно о 21 год. 20 хв., перебуваючи разом зі своєю дівчиною ОСОБА_7 у дворі будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , до них підійшов обвинувачений ОСОБА_6 та розпилив аерозольний балончик в область обличчя, після чого заволодів мобільним телефоном марки «Ксіомі Редмі Нот 8 про».
Суд, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження змісту обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив дії, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості наслідків, що настали.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
В силу ст. 12 КК України злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких злочинів.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків.
Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті злочину, відшкодував завдані збитки, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на даний час офіційно не працевлаштований, однак замається тимчасовими підробітками, раніше не судимий.
При призначенні покарання суд враховує також те, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 , законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_5 , вказали, що претензій ні матеріального, ні морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не мають та не наполягають на призначенні реальної міри покарання.
На підставі викладеного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, керуючись положеннями КК України щодо призначення покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень можливе без реального позбавлення останнього волі. А тому, вважає за можливе призначити останньому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням у відповідності до ст. 76 КК України певних обов`язків.
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним для досягнення легітимної мети призначення покарання, а саме виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Речові докази: відеозапис за назвою «S4860001», який було записано на CD-R диск, відеозапис за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які було записано на CD-R диск за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » - залишити при матеріалах кримінального провадження №0003989; мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі Нот 8 про», переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_4 - вважати повернутими за належністю.
У відповідності до вимог ст. т. 100, 122, 124 КПК України суд вирішує долю речових доказів та приймає рішення по питанню процесуальних витрат за проведення судової експертизи, які слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в повному обсязі.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: відеозапис за назвою «S4860001», який було записано на CD-R диск, відеозапис за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », які було записано на CD-R диск за назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 » - залишити при матеріалах кримінального провадження №0003989; мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі Нот 8 про», переданий на відповідальне зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_4 - вважати повернутими за належністю.
Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати на проведення судової експертизи у сумі 3268 грн. 80 коп.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга може бути подана обвинуваченим, потерпілими, прокурором з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1