Дата документу 06.08.2020 Справа № 311/4600/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/230/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/4600/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника адвоката ОСОБА_13 ,
представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000109, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 , цивільного відповідача ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» в особі генерального директора ОСОБА_15 та першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2019 року відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колоно-Миколаївка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня технічна, працюючого слюсарем ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія», одруженого, який на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2019 року ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_12 ухвалено змінити з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 ухвалено відраховувати з 20 червня 2019 року.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь:

- ОСОБА_7 99 000 грн. в якості матеріальної шкоди, 28 142 грн. 08 коп. в якості витрат на лікування, 1 407 грн. в якості моральної шкоди, а всього 128 549 грн. 18 коп.;

- ОСОБА_8 44 676 грн. в якості матеріальної шкоди, завданої похованням;

- ОСОБА_9 134 028 грн. в якості матеріальної шкоди, 44 676 грн. в якості моральної шкоди, а всього 178 704 грн.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-транспортна компанія» на користь:

- ОСОБА_7 55 554 грн. 48 коп. в якості матеріальної шкоди, 3 723 грн. в якості втраченого заробітку, 300 000 грн. в якості моральної шкоди, а всього 359 277 грн. 48 коп., а також судові витрати в розмірі 15 000 грн.;

- ОСОБА_8 8 076 грн. 48 коп. в якості матеріальної шкоди, завданої похованням, 250 000 грн. в якості моральної шкоди, а всього 258 076 грн., а також судові витрати в розмірі 1 500 грн.;

- ОСОБА_9 щомісячні платежі на користь дітей: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 1 040 грн. на кожну дитину, щомісячно, розпочавши стягнення з 21 березня 2018 року, 550 000 грн. в якості моральної шкоди, а також судові витрати в розмірі 5 000 грн.

- ОСОБА_10 250 000 грн. в якості моральної шкоди, а також судові витрати в розмірі 1 500 грн.

В задоволенні позовів в іншій частині відмовлено.

Арешт, накладений ухвалами слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 23 березня 2018 року на автомобіль «Рeugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та блок кріплення електролампочок правого заднього ліхтаря автомобіля «Рeugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , правий поворотний ліхтар автомобіля «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ухвалено скасувати.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави судові витрати на проведення експертиз на загальну суму в розмірі 10 582 гривні 00 копійок.

Вирок в частині негайного взяття під варту ОСОБА_12 ухвалено покласти на Василівський ВП ГУНП в Запорізькій області.

Вирішена доля речових доказів.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року у вироку Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2019 року, винесеного в провадженні №1-кп/311/110/2019, ухвалено зазначити наступне: «До вступу у законну силу вироку Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2019 року обрати відносно ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Виконання вироку в частині взяття ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під варту доручити Василівському ВП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала в частині взяття під варту ОСОБА_12 підлягає негайному виконанню».

Згідно вироку суду першої інстанції, 21 березня 2018 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «SСАNIА 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «WIELTON NS34», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснював рух зі швидкістю 58 км/год. на проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь, з боку міста Сімферополя в напрямку міста Харкова, на території Василівського району Запорізької області.

В цей же час, на 335 км+146 м проїзної частини автодороги Харків-Сімферополь, частково у правій смузі, частково на узбіччі в напрямку міста Харкова стояв автомобіль «Рeugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернутий задньою частиною до автомобіля «SСАNIА 114G340». На автомобілі «Рeugeot 307» були увімкнені зовнішні освітлювальні прилади та повністю відчинені двері багажного відділення, де була увімкнена підсвітка.

Поруч з автомобілем «Рeugeot 307» знаходились пішоходи ОСОБА_19 та ОСОБА_7 .

Під час руху, водій ОСОБА_12 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішоходів ОСОБА_19 та ОСОБА_7 та автомобіль «Рeugeot 307», який був для нього перешкодою, та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на них, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив.

Своїми діями водій ОСОБА_12 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, відповідно до якого: п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення водієм ОСОБА_12 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно висновків комплексної комісійної судово-медичної та судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 280/281/к9-460 від 08 серпня 2018 року, висновків інженерно-транспортних експертиз з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-778 від 28 листопада 2018 року та висновків інженерно-транспортних експертиз з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-817 від 19 грудня 2018 року, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху водій ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , а також на автомобіль «Peugeot 307».

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_19 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події, а ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчий експеримент від 23.04.2018 року зі свідком ОСОБА_12 є недопустимим доказом, оскільки був проведений 23.04.2018 року, після якого, а саме 25.09.2018 року, ОСОБА_12 було повідомлено про підозру. Вважає, що слідчий ОСОБА_20 провів слідчий експеримент не з участю свідка ОСОБА_12 , за його показами, а сам з собою, за своєю волею, уявою та бажанням, за номінальної присутності, замість дієвої участі ОСОБА_12 , що суперечить цілі проведення любої слідчої дії. Також зазначає, що крім ОСОБА_12 учасником того ж самого слідчого експерименту від 23.04.2018 року був ще другий свідок ОСОБА_21 , покази якого слідчий ОСОБА_20 взагалі проігнорував, встановивши невстановлений автомобіль в момент зіткнення транспортних засобів не на відстані 150 м від нього, а в місці ДТП, що не те що ніяким чином не відповідає показам ОСОБА_21 , а навпаки, суперечить їм. Тобто, при проведенні вказаного експерименту замість перевірки та відтворення обстановки ДТП, зі слів двох свідків, вони при його проведенні не використовувались взагалі. Слідчий встановив обставини пригоди сам по собі на свій розсуд. Крім того, будучи безпосередньо допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 змінив свої попередні покази, пояснивши, що в момент зіткнення відстань від нього до місця зіткнення складала не 150, а 300 м, і відстань від місця зіткнення в момент зіткнення до попереду рухаючогось невстановленого автомобіля, який, начебто, підсліплював «Scania 114G340», також становила приблизно 300 м. Не зважаючи на таку значну різницю параметрів механізму ДТП, суд першої інстанції не надав жодної оцінки розбіжностям в показах ОСОБА_21 які були ним надані на досудовому слідстві і в суді. Крім того, згідно до протоколу слідчого експерименту від 23.04.2018 року в його проведенні у якості понятих приймали участь ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які, як було встановлено стороною захисту вже після проведення вказаного слідчого експерименту, є добрими знайомими сім`ї ОСОБА_24 . Доказом чого є надана стороною захисту та долучена до матеріалів даного кримінального провадження роздруківка з особистих акаунтів в соцмережі «Контакти» загиблого ОСОБА_25 та його дружини ОСОБА_26 , що вказує на їх заінтересованість в результатах даного кримінального провадження. Крім того, в судовому засіданні 22.02.2019 року на його запитання ОСОБА_9 відповіла, що дійсно ОСОБА_23 був знайомим з її чоловіком, оскільки вони разом приймали участь у гонках. Також вважає недопустимим доказом слідчий експеримент від 08.11.2018 року, оскільки він був проведений за відсутності захисника ОСОБА_27 , який на той момент здійснював захист інтересів ОСОБА_12 , чим було допущено істотне порушення права підозрюваного на захист. Також зазначає, що щосекундна роздвижка на слідчому експерименті від 08.11.2018 року зроблена невірно, оскільки згідно методикам роздвижка повинна починалися від місця роз`їзду зустрічних транспортних засобів, а не від місця зіткнення, як було зроблено на слідчому експерименті. Також зазначає, що в протоколі слідчого експерименту різняться дані щодо видимості автомобіля «Peugeot 307», не дивлячись на те, що вона повинна бути постійною незалежно від швидкості наближуючоїся вантажівки. Крім того, в протоколі слідчого експерименту не зазначено конкретного опису статиста, який залучався до проведення слідчого експерименту, у зв`язку з чим не можливо встановити чи відповідає статура статиста та його одяг, вдягнений на слідчому експерименті, статурі та одягу потерпілих під час ДТП. Тим більше, що ні підозрюваний, ні сторона захисту, не знайшла такого опису в матеріалах кримінального провадження як до, так і після проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року, не кажучи вже про понятих. Тому вважає, що половина учасників цієї слідчої дії, включаючи понятих, не можуть стверджувати, що статист - пішохід по своїм зовнішнім даним відповідав даним потерпілого, що тягне за собою невідповідність проведеної слідчої дій дійсним обставинам ДТП. Крім того, всупереч вимог КПК України, в протоколі слідчого експерименту 08.11.2018 року не зазначено, що при його проведенні брали участь крім ОСОБА_7 , ще два потерпілих, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , також в ньому не вказані дані трьох водіїв та трьох експериментальних автомобілів. Також при проведенні слідчого експерименту 08.11.2018 року слідчим не був встановлений стан зору понятих - спостерігачів, які встановлювали видимість на перешкоду в напрямку руху вантажівки та розташування легковика як на дорозі, так і відносно меж її проїжджої частини в темну пору доби. Крім того, ОСОБА_12 на слідчому експерименті вказував, що світло фар на експериментальному «Scania» є сильнішим, ніж на вантажівці, якою він керував під час ДТП і відрегульовані зовсім по іншому. Зазначена різниця між світлом фар автомобіля, з участю якого проводився слідчий експеримент, з вантажівкою, на якій відбулось зіткнення, вказує на те, що такі дані не можна вважати достовірними, оскільки методичні рекомендації по проведенню слідчих експериментів при ДТП одностайно наголошують на те, що вони повинні проводитись в ідентичних умовах, тобто тих самих, при яких була скоєна дорожня пригода, до яких відноситься й порядок освітлення та регулювання фар, які повинні співпадати з відповідними стандартами. Вищевикладене вказує на те, що крім порушення права на захист, протокол слідчого експерименту від 08.11.2018 року має значні розбіжності між даними зафіксованими ним та реальними умовами ДТП. Вказує, що старший слідчий ВР ЗСТ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_28 протоколом огляду тахокарт з автомобіля «SCANIA 114G340» від 14.09.2018 року здійснив підміну однієї слідчої дії на іншу, а саме замість належної судової експертизи провів недопустимий огляд, у зв`язку із чим протокол огляду тахокарт від 14.09.2018 року є недопустимим доказом. Залучений на огляд 14.09.2018 року старшим слідчим спеціаліст ОСОБА_29 не може бути спеціалістом в розумінні ст. 71 КПК України, оскільки він не є судовим інженерно-транспортним експертом, не володіє спеціальними знаннями чи навичками, за відсутності відповідної профільної освіти та відповідної спеціальної підготовки, про що ОСОБА_29 заявив при його допиті 14.05.2019 року безпосередньо в суді. Дані, зазначені в протоколі огляду тахокарт від 14.09.2018 року не є точними та мають приблизний характер, оскільки встановлення швидкості за тахокартою по протоколу огляду від 14.09.2018 року відбувалось без будь-якого застосування науково-технічних засобів, методу масштабування, масштабованих вимірювальних приладів та проведення відповідних розрахунків через складання порівняльного рівняння, що було зроблено лише при проведенні висновку експертного дослідження № 10.1/074-Д від 29.12.2018 року. Наведене своїми показами підтвердив в судовому засіданні 14.05.2019 року і спеціаліст ОСОБА_29 , пояснивши, що не зміг встановити швидкість руху автомобіля «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , безпосередньо перед та в момент зіткнення через збій роботи самописця тахографа, який стався внаслідок прикладання на нього додаткової сили та стряски. Дані, зазначені у висновках експертного дослідження №10.1/074-Д від 29.12.2018 року, яке проведене судовим експертом з дотриманням усіх експертних методик, значно різняться з протоколом огляду тахокарт від 14.09.2018 року. При встановленій оглядом швидкості вантажівки перед зіткненням у 70 км/год чомусь була відмінусована похибка у 12 км/год, хоча з цієї швидкості починається її фіксування самописцем, а в самому протоколі зазначається, що перед початком падіння швидкості і зупинкою «SCANIA 114G340» її останнє значення складає до 82 км/год. Експертом встановлено на тахограмі сім шкал швидкості, а оглядом лише п`ять. Технічний стан справності самого тахографа, його самописця та спідометра автомобіля «SCANIA 114G340» НОМЕР_2 ні хто не встановлював та не перевіряв. Враховуючи те, що обидва протоколи слідчих експериментів від 23.04.2018 року та 08.11.2018 року разом з протоколом огляду тахокарт від 14.09.2019 року не можуть бути визнані допустимими доказами, тому відповідно й похідні від них докази у вигляді висновків комплексної комісійної судово-медичної та судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин ДТП за матеріалами кримінального провадження № 280/281/к-9-460 від 08.08.2018 року, інженерно-транспортних експертиз з дослідження обставин та механізму ДТП № 9-778 від 28.11.2018 року, № 9-817 від 19.12.2018 року, при проведенні яких використовувались дані, встановлені на слідчих експериментах та огляді тахокарт, також не можуть бути вважатись допустимими. Заявляючи клопотання про визнання цих доказів недопустимими відповідно до ст.ст. 86, 87 КПК України, сторона захисту просила суд виключити їх з числа доказів і вирішувати дану справу на підставі інших доказів. Проте, не зважаючи на це всі клопотання в частині їх вирішення відносно вимог ч. 3 ст. 358 КПК України були залишені без розгляду, оскільки не знайшли свого вирішення ні в окремій ухвалі суду, ні у вироку. Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції послався та прийняв як доказ в підтвердження винуватості ОСОБА_12 протокол додаткового огляду місця ДТП від 04.04.2018 року та схему до нього, який в дійсності ніякого відношення до події зіткнення транспортних засобів не має, а тому ніякого доказового значення взагалі не представляє, не кажучи про встановлення якогось факту винуватості ОСОБА_12 . Також суд у вироку послався на покази потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_12 в судовому засіданні 22.02.2019 року, покази свідка ОСОБА_30 в судовому засіданні 21.03.2019 року, свідка ОСОБА_29 в судовому засіданні 14.05.2019 року, зміст яких викладений в самому вироку не повно, з деякими суттєвими змінами, що підтверджується звуко- та відеозаписом судових засідань. Також суд необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про допит спеціаліста ОСОБА_31 , який робив висновок експертного дослідження № 10.1/074-Д від 29.12.2018 року. Таким чином, на теперішній час встановити наявність чи відсутність в діях ОСОБА_12 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, неможливо через брак доказів, а при відсутності доказів вини обвинуваченого у скоєнні ним кримінального правопорушення усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_12 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Під час апеляційного розгляду дослідити наступні докази: запис показів потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_12 в судовому засіданні 22.02.2019 року; запис показів свідка ОСОБА_30 в судовому засіданні 21.03.2019 року; запис показів свідка ОСОБА_29 в судовому засіданні 14.05.2019 року; протокол огляду місця ДТП та схеми до нього 23.03.18 року; протокол додаткового огляду місця ДТП від 04.04.2018 року; протокол огляду тахокарт від 14.09.2018 року; протокол слідчого експерименту від 23.04.2018 року; протокол слідчого експерименту від 18.11.2018 року; висновок експерта 9-778 від 28.11.2018 року; вимога № 375 на судимість ОСОБА_12 ; довідка № 227 про склад сім`ї ОСОБА_12 ; характеристики ОСОБА_12 ; повідомлення про підозру ОСОБА_12 25.09.2018 року; заява ОСОБА_12 про відмову від захисника ОСОБА_27 23.12.2018 року; зауваження захисника на протокол слідчого експерименту 24.03.2018 року; зауваження захисника на протокол слідчого експерименту 18.11.2018 року; договір з захисником ОСОБА_27 від 11.04.2018 року; клопотання про визнання слідчого експерименту від 23.04.2018 року недопустимим доказом; роздруківка з особистих акаунтів в соцмережі «Контакти» загиблого ОСОБА_25 та його дружини ОСОБА_26 ; клопотання про допит спеціаліста ОСОБА_31 ; клопотання про визнання слідчого експерименту 18.11.2018 року недопустимим доказом або про виключення його з числа доказів; висновок експертного дослідження №10.1/074-Д від 29.12.2018 року; клопотання про визнання висновку експерта комплексної комісійної судово-медичної та інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин ДТП за матеріалами кримінального провадження № 280/281/к-9-460 від 08.08.2018 року недопустимим доказом або виключення його з числа доказів; клопотання про визнання висновку експерта № 9-778 від 28.11.2018 року недопустимим доказом або виключення його з числа доказів; клопотання про визнання висновку експерта № 9-817 від 19.12.2018 року недопустимим доказом або виключення його з числа доказів; клопотання про визнання протоколу огляду тахокарт від 14.09.2018 року недопустимим доказом або виключення його з числа доказів.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач вважає, що оскаржуваний вирок в частині розгляду вимог цивільного позову постановлений з істотним порушенням процесуального закону, а тому підлягає скасуванню та призначенню в частині цивільного позову нового розгляду у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що за умови стягнення з ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» (ТОВ «ТТК») будь-яких сум грошової компенсації, спричиненої внаслідок ДТП шкоди на користь потерпілих та наступного виконання такого рішення цивільним відповідачем, останній отримає право регресної вимоги до ОСОБА_12 , отже вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову вплине на права та обов`язки ОСОБА_12 щодо ТОВ «ТТК», у зв`язку із чим участь ОСОБА_12 у справі в якості сторони спору в цивільному позові з повним обсягом процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст. 43 ЦПК України, є обов`язковою. Разом з тим, судом були порушені права обвинуваченого ОСОБА_12 на участь у розгляді цивільного позову, оскільки розгляд цивільного позову був проведений з істотним порушенням норм процесуального права за фактичної відсутності обвинуваченого в якості сторони спору, що перешкодило суду першої інстанції у постановленні законного та обґрунтованого судового рішення. Щодо задоволеної частини вимог потерпілого ОСОБА_7 про стягнення суми матеріальної шкоди (залишок невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля) в розмірі 55 554,48 гривень, зазначає, що наведений у вироку розрахунок суми стягнення суперечить приписам ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки різниця між вартістю пошкодженого ТЗ до (126 560,89 грн.) та після ДТП (40 700,00 грн.), з суми якої необхідно вирахувати ще суму страхового відшкодування (99 000,00 грн.), яке повинно бути стягнуто зі страховика (ПрАТ «УАСК «АСКА») - не складає суму в розмірі 55 554,48 гривень, стягнуту судом першої інстанції з ТОВ «ТТК» у якості невідшкодованої шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження ТЗ позивача, оскільки: 126 560,89 грн. - 40 700,00 грн. - 99 000,00 грн. = -13 139,11 грн. Вважає, що за викладених обставин, у задоволенні позову ОСОБА_7 до ТОВ «ТТК» в цій частині повинно бути відмовлено, оскільки сума матеріального збитку, яка підлягає стягненню відповідно до закону повністю покривається сумою страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з іншого цивільного відповідача - ПрАТ «УАСК «АСКА» (який не заперечує проти такого розрахунку стягнення, виходячи з даних відзиву на позовну заяву ОСОБА_7 ). Окрім того, при постановленні вироку в цій частині суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ОСОБА_7 позовних вимог та стягнув суму в розмірі 55 554,48 грн. проти заявленої до стягнення суми в розмірі 51 554,48 грн., що суперечить приписам ст. 13 ЦПК України. Апелянт вважає безпідставним та немотивованим приписами чинного законодавства та наявними у справі належними доказами використання для обрахування сум, що підлягають відшкодуванню на користь позивача ОСОБА_7 , даних різних звітів про оцінку вартості спірного майна до та після події ДТП, за наявності в одному Звіті за № 33 від 30 березня 2019 року обґрунтованого висновку про вартість одного й того ж самого автотранспортного засобу до та після події ДТП. В резолютивній частині вироку судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення з ТОВ «ТТК» на користь ОСОБА_9 на дітей щомісячних платежів не зазначений граничний термін проведення такого стягнення, що не відповідає приписам ст. 1200 ЦК України. Також вважає, що суд необґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення з ТОВ «ТТК» на користь потерпілих

процесуальних витрат (витрат на правову допомогу в загальному розмірі 23 000 гривень), оскільки при вирішенні питання про розподіл судових витрат (у виді витрат на правову допомогу) суд повинен був керуватися приписами кримінально-процесуального закону, як то передбачено ч. 5 ст. 128 КПК України, оскільки застосування норм КПК має пріоритет при вирішенні питань, які врегульовані нормами КПК та ЦПК. Щодо задоволення вимог про стягнення з ТОВ «ТТК» на користь потерпілих сум моральної шкоди (на загальну суму в розмірі 1 350 000,00 гривень) вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази спричинення моральної шкоди кожному з цивільних позивачів в заявленому ними розмірі, від проведення кваліфікованого експертного дослідження з питань розміру спричиненої моральної шкоди відповідно до процедури та порядку, передбаченого розділом IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 «Про затвердження Інструкції призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз» цивільні позивачі відмовилися, отже розмір заявлених цивільними позивачами вимог щодо стягнення на їх користь з цивільного відповідача сум на відшкодування спричиненої моральної шкоди є недоведеним. Частково задовольняючи вимоги цивільних позовів щодо стягнення сум моральної шкоди в загальному розмірі 1 350 000 гривень користь потерпілих суд першої інстанції послався на викладені позивачами у текстах позовних заяв відомості про наявність моральних страждань, викликаних обставиною ДТП та смертю їх родича. Інших підстав та доказів, які б свідчили про обґрунтованість розрахунку стягнутих сум моральної шкоди судом першої інстанції у вироку не наведено.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову та призначити новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Запорізької області, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку апелянта, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 покарання не в повній мірі врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу винного. Так, встановлено, що ОСОБА_12 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, а саме внаслідок грубого порушення ОСОБА_12 Правил дорожнього руху України, який керуючи вантажним автомобілем з напівпричепом, маючи технічну можливість виявити легковий автомобіль, на якому були увімкнені зовнішні освітлювальні прилади та повністю відчинені двері багажного відділення, де була увімкнена підсвітка, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та скоїв наїзд на автомобіль та пішоходів, один з яких від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а інший отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Також однією з підстав призначення ОСОБА_12 більш суворого покарання свідчить і позиція потерпілих у кримінальному провадженні, які просили суд призначити ОСОБА_12 максимально суворе покарання у виді позбавлення волі. Таким чином, на думку апелянта, суд у своєму вироку недостатньо обґрунтував призначення ОСОБА_12 покарання у виді 5 років позбавлення волі, оскільки, визначаючи форму реалізації кримінальної відповідальності, суд першої інстанції не врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, невизнання вини у скоєному правопорушенні, його тяжкість, незворотні наслідки, не відшкодування шкоди, не в повній мірі врахував позицію потерпілих, які просили суд призначити обвинуваченому ОСОБА_12 максимально суворе покарання з реальним відбуванням покарання у місцях позбавлення волі, а тому призначив таке покарання, яке не є необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, визнаючи ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив форму вини кримінального правопорушення, що в свою чергу є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Під час розгляду апеляційної скарги дослідити усі письмові докази, матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, допитати потерпілих, свідків, обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та представника цивільного відповідача та заперечували проти задоволення апеляційної скарги першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 ; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника та представника цивільного відповідача; потерпілих та їх представника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; представника цивільного відповідача, яка прохала задовольнити апеляційну скаргу цивільного відповідача ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» в особі генерального директора ОСОБА_15 ; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 , цивільного відповідача ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» в особі генерального директора ОСОБА_15 та першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при прийнятті рішення вказаних вимог закону дотримано.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження у даній частині інкримінованого обвинувачення, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, і докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 , надаючи пояснення стосовно висунутого йому обвинувачення, вказав про часткове визнання провини за інкримінованим злочином та пояснив, що дійсно 21 березня 2018 року, в темну пору доби, він, керуючи транспортним засобом «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повертався із міста Бердянськ в напрямку міста Запоріжжя. Дорога мала дві полоси для руху, він рухався правою полосою, з приблизною швидкістю 85 км/год. При підйомі на гору, він здалеку помітив світло. Метрів за 15 він побачив автомобіль, половина якого знаходилася на узбіччі, а інша на дорозі. Внаслідок наїзду транспортного засобу під його керуванням, сталася ДТП, в результаті якої легковий автомобіль «викинуло» в кювет. Коли він вийшов зі свого автомобіля, то помітив, що один чоловік лежав і казав: «де мій брат?». Він від`єднав клему від акумулятора. До наїзду світло фар легкового автомобіля він не бачив.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_12 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, його вина повністю доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні районного суду доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що 21 березня 2018 року, вони разом зі своїм братом ОСОБА_19 приблизно о 19 год. 20 хв. виїхали на легковому автомобілі марки «Peugeot 307» із м. Василівка в напрямку м. Запоріжжя. Дорога мала дві полоси для руху. Він знаходився за кремом автомобіля. Дорожнє покриття було сухим. Під час руху виникли технічні проблеми з машиною, в результаті чого він припаркував транспортний засіб якомога ближче до узбіччя та вони разом із братом вийшли із салону автомобіля. Перед виходом він залишив ввімкненим ближнє світло фар, а в салоні авто горіло світло. Автомобіль він поставив на ручне гальмо. Задні фари були справні та горіли. Сигнал «аварійна зупинка» не включав, багажник не відчиняв та не бачив до зіткнення, чи відкривали багажник чи ні. Він відкрив капот та заглянув під нього для з`ясування причин технічної несправності. Після цього, він нічого не пам`ятає, оскільки втратив свідомість від ДТП. Після того, як він прийшов до тями, то почав кричати та звати на допомогу. Він помітив, що поруч з місцем ДТП стояв вантажний автомобіль. З моменту виходу із салону автомобіля до зіткнення пройшло приблизно 20-30 секунд;

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона була дружиною загиблого внаслідок ДТП ОСОБА_19 , 21 березня 2018 року їй зателефонували та повідомили про те, що її чоловік потрапив у ДТП. Коли вона приїхала на місце події, то помітила, що автомобіль «Пежо» був в кюветі;

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що є матір`ю загиблого в ДТП ОСОБА_19 , ввечері 21 березня 2018 року їй зателефонувала невістка та повідомила, що її сини потрапили в ДТП, а пізніше зателефонували та повідомили, що один із синів загинув;

- показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що є батьком загиблого в ДТП ОСОБА_19 , 21 березня 2018 року йому зателефонували та повідомили, що його сини потрапили в ДТП. Він виїхав на місце події. Приїхавши, він помітив, що один із синів лежав, а іншого не було, машина знаходилася в кюветі. Обвинувачений ОСОБА_12 сидів в кабіні його автомобіля;

- показаннями свідка ОСОБА_32 , який пояснив, що він працює в ФОП « ОСОБА_24 » та він бачив, як 21 березня 2018 року, приблизно о 19.00 години ОСОБА_19 та ОСОБА_7 виїжджали на автомобілі «Пежо» з роботи, яка знаходиться за адресою: м. Василівка, вул. Дніпровська, 24;

- показаннями свідка ОСОБА_30 , який пояснив, що 08 листопада 2018 року він брав участь в якості водія автомобіля «Scania» у слідчому експерименті, який відбувався за м. Василівка в напрямку м. Запоріжжя. Під час проведення слідчого експерименту він керував автомобілем, а на горі стояв легковий автомобіль «Пежо». Автомобіль під його керуванням увесь час рухався з ближнім світлом фар. В першій позиції у автомобіля «Пежо» горіло світло в салоні та задній правий ліхтар; в другій позиції було вимкнуте світло та горів ліхтар. Під час слідчого експерименту ОСОБА_12 говорив, що в автомобілі під керуванням свідка світло фар яскравіше, ніж в авто, яким керував ОСОБА_12 під час ДТП;

- показаннями свідка ОСОБА_33 , яка пояснила, що вона була понятою в ході проведення слідчого експерименту під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження. Свідку відомо, що в ході проведення слідчого експерименту, на автодорозі Харків-Сімферополь, поблизу с. Кам`янське, стояла «фура» в напрямку руху до м. Запоріжжя. На зустрічній полосі руху знаходився автомобіль «БМВ» з включеним світлом фар, коли переїжджали на іншу точку фари в автомобіля виключалися. Також співробітники поліції просили вимкнути світло фар в усіх автомобілях, які там були. Вантажний автомобіль пересували 6 разів;

- показаннями свідка ОСОБА_34 , який пояснив, що в кінці осені 2018 року він брав участь в якості понятого під час проведення слідчого експерименту. Слідчий експеримент проводився у темну пору доби, на автодорозі між м. Василівка та м. Запоріжжя, в напрямку останнього. При слідчому експерименті були автомобілі: «Scania» (вантажний), та легкові «Пежо» та «БМВ». При цьому, автомобіль «Пежо» знаходився на правому узбіччі, в напрямку руху м. Запоріжжя, лівою стороною коліс на асфальті, автомобіль «Scania» рухався в напрямку м. Запоріжжя, знаходячись позаду автомобіля «Пежо». Було зроблено 6 відрізків з прив`язкою до швидкості руху автомобіля «Scania». При цьому, автомобіль «Scania» ставили на кожну із шести відміток та він проходив до салону та з`ясовувалося, чи було видно автомобіль «Пежо». Було два варіанти із вимкнутими габаритними вогнями автомобіля «Пежо». Коли габаритні вогні автомобіля «Пежо» не горіли, то його із салону автомобіля «Scania» було видно з п`ятої позиції, коли горіли то видно з шостої позиції;

- показаннями свідка ОСОБА_35 , який пояснив, що 21 березня 2018 року, приблизно о 19.00 годині ОСОБА_7 та ОСОБА_19 на автомобілі «Пежо 307» від`їхали з місця роботи. При цьому, на автомобілі горіли габаритні вогні позаду та підсвічування номеру. Після того, як він наздогнав їх на дорозі, то помітив, що в автомобілі «Пежо» горіли сигнали «стоп»;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , який пояснив, що приблизно рік тому, навесні 2018 року, він їхав на автомобілі «Газель» із м. Запоріжжя в напрямку м. Василівка. В його напрямку руху була одна смуга, в зустрічному дві смуги для руху. На його автомобілі було увімкнене ближнє світло фар. Назустріч йому рухався автомобіль і метрів за 300 він помітив як світло фар від іншого автомобіля «пішло» в сторону. Він подумав, що трапилася ДТП. Коли він під`їхав на місце події, то помітив, що легковий автомобіль знаходився в кюветі та було дві потерпілі особи, один не подавав ознак життя, а інший ворушився. На вантажному автомобілі, який знаходився поруч, було пошкоджена права передня частина, а в легкового автомобіля була розбита задня частина, був відкритий капот та багажне відділення. На легковому автомобілі горіло світло в салоні, передні фари та правий габарит. Водій вантажного автомобіля вийшов з кабіни та на його запитання: «що трапилося?» він нічого не відповів. Потім ОСОБА_21 викликав швидку медичну допомогу. Водій вантажного автомобіля жодної допомоги не надавав;

- показаннями свідка ОСОБА_36 , яка пояснила, що працює медичною сестрою ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія». До її обов`язків належить здійснення перед та післярейсового оглядів водіїв підприємства. Перед виїздом водія ОСОБА_12 нею в обов`язковому порядку здійснювався його огляд та відповідні дані заносилися до журналу;

- показаннями свідка ОСОБА_37 , який пояснив, що працює механіком ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія». В березні 2018 року перед виїздом ним було оглянуто транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_12 , перешкод для випуску автомобіля на маршрут не встановлено;

- показаннями спеціаліста ОСОБА_38 , який був присутнім під час огляду судом додатку до протоколу слідчого експерименту від 13.09.2018 року та двох тахокарт за 21 березня 2018 року та за 13 вересня 2018 року. Спеціаліст пояснив суду, що він працює головним спеціалістом відділу державного контролю Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області та має вищу технічну освіту. Під час досудового розслідування кримінального провадження він досліджував тахокарту з тахографа автомобіля «Scania», яким керував ОСОБА_12 21 березня 2018 року. За результатами дослідження тахокарти ним було встановлено, що приблизна швидкість автомобіля «Scania», яким керував ОСОБА_12 , до зупинки складала 58 км./год. Погрішність показань тахографа могла бути приблизно до 5 км/год. в бік збільшення показників;

- протоколом огляду місця ДТП від 21 березня 2018 року, згідно якого було проведено огляд на 335 км. а/д Харків-Сімферополь та встановлено, що автомобілі «Рeugeot 307» та «SСАNIА 114G340» мають механічні пошкодження, на лівому узбіччі, головою в напрямку м. Василівка, виявлено труп ОСОБА_19 (т. 1, а.п. 209-217, 218-226);

- додатком до протоколу огляду місця ДТП від 21 березня 2018 року, згідно якого вилучено блок кріплення електролампочок правого заднього ліхтаря автомобіля «Рeugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та правий передній поворот ліхтаря автомобіля «Рeugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (т. 1, а.п. 227, 228);

- схемою до протоколу місця ДТП від 21 березня 2019 року, якою зафіксовано розташування транспортних засобів, за участі яких відбулося ДТП 21 березня 2018 року, дорожня розмітка, дорожні знаки та інші об`єкти та фотоілюстративною таблицею до протоколу (т. 1, а.п. 229, 230-235);

- висновком КУ «Василівська центральна районна лікарня» Василівської районної ради Запорізької області від 21 березня 2018 року № 11 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за результатами якого у ОСОБА_12 ознак сп`яніння не виявлено (т. 1, а.п. 236);

- даними спостережень метеорологічної станції Пришиб Запорізького обласного центра з гідрометеорології від 04 квітня 2018 року, згідно якого 21 березня 2018 року з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. в районі спостереження вказаної станції опади не зареєстровані (т. 1, а.п. 238);

- протоколом огляду транспортного засобу від 22 березня 2019 року, згідно якого було проведено огляд автомобілю «SСАNIА 114G340» та виявлені пошкодження автомобіля, крім того, оглянуто шини автомобілю (т. 1, а.п. 239);

- протоколом додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04 квітня 2018 року та схемою до протоколу додаткового огляду, згідно якого було проведено огляд місця події ділянки дороги Харків-Сімферополь від 335 км. у напрямку міста Сімферополя. (т. 1, а.п. 240, 241-242, 243);

- протоколом огляду та схемою до протоколу огляду від 23 квітня 2018 року, згідно якого встановлено: місцем проведення огляду являється територія, розташована поблизу Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області по вулиці Шевченка, 38 у місті Василівка Запорізької області. Першим об`єктом огляду являється вантажний автомобіль, тягач «SСАNIА 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Другим об`єктом огляду являється легковий автомобіль «Peugeot 307» реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1, а.п. 246, 247);

- світлокопією тахокарти з автомобіля «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , датовану 21 березня 2018 року, вилучену з вищевказаного автомобіля 16 травня 2018 року (т. 1, а.п. 249);

- протоколом огляду від 16 травня 2018 року, згідно якого оглянуто тахокарти (паперові диски) у кількості 61 штуки, 44 з них не заповнені, 17 штук заповнених. Остання з датою заповнена тахокарта має напис « ОСОБА_39 . Запорожье 21 березня 2018 АЕ 9843 ВМ км 241495». Вказана тахокарта має штрихове забарвлення (швидкісну та часову діаграму), котре закінчується о 19 годині 15 хвилині. Остання швидкість руху перед зупинкою дорівнює значенню між 40 та 60 км/год. Після чого амплітуда діаграми прямолінійна до значення 20 година 40 хвилин (зупинка автомобіля) (т. 2, а.п. 1);

- протоколом огляду від 14 вересня 2018 року, згідно якого встановлено, що безпосереднім предметом огляду є тахокарта з автомобіля «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на якій зображений швидкісний режим за 21 березня 2018 року з написом « ОСОБА_40 21.03.2018 АЕ 9843 ВН 495» та тахокарта до слідчого експерименту з написом «13.09.2018. Слідчий експеримент, м. Василівка» (т. 2, а.п. 2-3, 4-5);

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 13 вересня 2018 року (т. 2, а.п. 6-7, 8-9, 10, 11);

- протоколом огляду від 22 грудня 2018 року, згідно якого встановлено, що відеоматеріали, отримані під час слідчого експерименту від 13 вересня 2018 року перенесені з цифрової камери «Canon Legia» за допомогою службового персонального комп`ютера на оптичні носії інформації 2 (два) CD-R диски «Arena», які долучені до матеріалів кримінального провадження (т. 2, а.п.12);

- протоколом огляду з фототаблицею до нього від 28 листопада 2018 року, згідно якого встановлено, що безпосереднім предметом огляду є автомобіль «Pegeout 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , (т. 2, а.п. 16-17, 18-19);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 23 квітня 2018 року, під час проведення якого ОСОБА_12 та ОСОБА_21 надали свої пояснення про події, які мали місце 21 березня 2018 року (т. 2, а.п. 20-30);

- протоколом проведення слідчого експерименту, схемою до протоколу проведення слідчого експерименту та фототаблицею від 08 листопада 2018 року, згідно якого встановлено, що незалежно від того ввімкнено на автомобілі «Pegeout 307» освітлювальні прилади чи ні, а також від того відкрита чи закрита кришка багажника автомобіля, ОСОБА_12 мав об`єктивну можливість виявити автомобіль «Pegeout 307» на відстані 80,5 м до місця наїзду (т. 2, а.п. 31-34, 35, 36, 37-40);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП №9-268 від 15 травня 2018 року (т. 2, а.п. 42-59);

- висновком експерта судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП №9-267 від 31 травня 2018 року, згідно якого на момент проведення дослідження рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина автомобіля «SCANIA 114G340» реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться у працездатному стані (т. 2, а.п. 61-71);

- висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 № 90 від 22 березня 2018 року (т. 2, а.п. 72-75);

- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_7 № 692 від 17 травня 2018 року (т. 2, а.п. 76-81);

- висновком комплексної комісійної судово-медичної та судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП №280/281/к-9-460 від 08.08.2018 року (т. 2, а.п. 83-123);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод №9-778 від 28 листопада 2018 року (т. 2, а.п. 125-140);

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод №9-817 від 19 грудня 2018 року (т. 2, а.п. 142-158);

- протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу №00189-03814-17 від 12 вересня 2017 року, згідно якого автомобіль «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після технічного контролю визнано технічно справним (т. 2, а.п. 188);

- протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу №00346-03830-17 від 01 червня 2017 року напівпричепу «WIELTON NS34», реєстраційний номер НОМЕР_3 , згідно якого після технічного контролю напівпричеп визнано технічно справним (т. 2, а.п. 189);

- протоколом перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу від 04 січня 2017 року, згідно якого зафіксовано перевірку та адаптацію тахографа автомобіля «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 , (т. 2, а.п. 190);

- анкетою та особовою карткою працівника, згідно яких ОСОБА_12 на момент ДТП працював водієм ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія» (т. 2, а.п. 191, 192);

- додатком до наказу № 394 від 27.11.2017 року, згідно якого ОСОБА_12 під час прийняття на роботу пройшов інструктажі з охорони праці, пожежної безпеки, руху та з надання першої допомоги (т. 2, а.п. 193);

- медичною довідкою на ОСОБА_12 про придатність його за станом здоров`я до керування транспортними засобами категорій B1, B, C1, C, D1, D, BE, C1E, CE, D1E, DE (т. 2, а.п. 196);

- журналом щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія», згідно якого 16 березня 2018 року ОСОБА_12 допущений до управління транспортним засобом (т. 2, а.п. 197-199).

Таким чином, оцінивши вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття свого рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи захисника про недопустимість слідчого експерименту від 23.04.2018 року колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 3 статті 87 КПК України встановлено, що недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Колегією суддів встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження допиту ОСОБА_12 в якості свідка, а не визначення статусу ОСОБА_12 до моменту повідомлення йому про підозру (25.09.2018 року) та проведення слідчого експерименту 23 квітня 2018 року за його участю не є порушенням вимог КПК України.

Доводи захисника про те, що слідчий експеримент від 23.04.2018 року фактично був проведений слідчим за власними вихідними даними, без врахування пояснень ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_21 , не відповідають дійсності, оскільки, як вбачається з мотивувальної частини вироку районного суду, під час слідчого експерименту враховувалися вихідні дані, які були надані ОСОБА_12 22 березня 2018 року, та схеми до протоколу огляду місця ДТП від 21 березня 2018 року. При цьому, ОСОБА_21 пояснив, що умови проведення слідчого експерименту, в тому числі, і освітлення, повністю співпадають з тими, що були на момент ДТП. ОСОБА_12 пояснив, що умови проведення слідчого експерименту, в тому числі, і освітлення, співпадають з тими, що були на момент ДТП, світло фар автомобіля «SCANIA» співпадає, проте світло фар зустрічного автомобіля було більш яскравим.

Посилання захисника на те, що суд не надав оцінки розбіжностям в показах свідка ОСОБА_21 стосовно відстані від нього до місця зіткнення (під час досудового розслідування свідок вказував, що відстань складала 150 м, а в суді вказав 300 м) не впливають на правильність висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 в інкримінованому йому злочині.

Твердження захисника про заінтересованість в результатах кримінального провадження понятих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 з тих підстав, що останні є добрими знайомими сім`ї ОСОБА_24 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки захисником не доведено заінтересованості вказаних понятих у розгляді кримінального провадження, а посилання захисника на надану стороною захисту та долучену до матеріалів кримінального провадження роздруківку з особистих акаунтів в соцмережі «Вконтакте» загиблого ОСОБА_19 та його дружини, не є доказом на підтвердження будь-якої заінтересованості понятих у розгляді кримінального провадження. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що сторона захисту під час розгляду кримінального провадження на підтвердження цього факту не клопотала перед судом про виклик та допит вказаних осіб.

Доводи захисника про недопустимість слідчого експерименту від 08.11.2018 року з підстав того, що він був проведений за відсутності захисника ОСОБА_27 , який на той момент здійснював захист інтересів ОСОБА_12 , чим було порушено право на захист останнього, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 11.04.2018 року ОСОБА_12 уклав договір про надання юридичних послуг з захисником адвокатом ОСОБА_27 (т. 2, а.п. 222), від послуг якого відмовився 24.12.2018 року (т. 2, а.п. 212). Згідно ордеру про надання правової допомоги від 08.11.2018 року, ОСОБА_12 був наданий захист з боку захисника ОСОБА_13 (т. 1, а.п. 151). Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2018 року вбачається, що під час його проведення брали участь ОСОБА_12 та його захисник адвокат ОСОБА_13 , яким були роз`ясненні процесуальні права, про що вони засвідчили своїм підписом. При цьому, клопотань про участь у проведенні слідчої дії в якості захисника адвоката ОСОБА_27 ні ОСОБА_12 , ні адвокат ОСОБА_13 не заявляли, що свідчить про відсутність порушень прав обвинуваченого ОСОБА_12 в цій частині.

Доводи захисника про невірну щосекундну роздвижку, різницю даних щодо видимості автомобіля «Peugeot 307», не зазначення конкретного опису статиста, не зазначення в протоколі інших учасників (потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , трьох водіїв та трьох експериментальних автомобілів), не встановлення слідчим стану зору понятих, а також різницю між світлом фар експериментальної вантажівки з вантажівкою, якою керував ОСОБА_12 , колегія суддів вважає неприйнятними, з огляду на те, що ОСОБА_12 та його захисник адвокат ОСОБА_13 після проведення слідчого експерименту були ознайомлені під підпис з його змістом та будь-яких заперечень та зауважень з приводу невідповідностей чи розбіжностей між даними, зафіксованими в протоколі, та реальними умовами ДТП, останні не надали.

Посилання захисника на недопустимість протоколу огляду тахокарт з автомобіля «SCANIA 114G340» від 14.09.2018 року є неспроможними, оскільки суперечать встановленим судом першої інстанції обставинам та дослідженим доказам, яким була надана відповідна оцінка.

Частиною 1 статті 71 КПК України передбачено, що спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Як вбачається із показань спеціаліста ОСОБА_38 , наданих ним в судовому засіданні суду першої інстанції, останній працює головним спеціалістом відділу державного контролю Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області та має вищу технічну освіту, а тому твердження захисника про те, що залучений спеціаліст ОСОБА_41 не може бути спеціалістом в розумінні ст. 71 КПК України є помилковими.

Доводи захисника про те, що дані, зазначені в протоколі огляду тахокарт від 14.09.2018 року є неточними та мають приблизний характер, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки як вбачається із вказаного протоколу була врахована похибка приблизно 12 км/год в сторону збільшення.

Доводи захисника про те, що дані, зазначені у висновках експертного дослідження №10.1/074-Д від 29.12.2018 року, значно різняться з протоколом огляду тахокарт від 14.09.2018 року, є неприйнятними з огляду на те, що суд першої інстанції у вироку взагалі не посилався на висновок експерта №10.1/074-Д від 29.12.2018 року. У зв`язку із чим, є й неспроможними доводи захисника стосовно необґрунтованої відмови суду в допиті спеціаліста ОСОБА_31 , який робив вказаний висновок.

Твердження захисника про те, що не було встановлено та перевірено технічний стан тахографа є безпідставними, оскільки в матеріалах провадження наявний протокол перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу від 04.01.2017 року, згідно якого зафіксовано перевірку та адаптацію тахографа автомобіля «SCANIA 114G340», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 2, а.п. 190).

Таким чином, враховуючи те, що протоколи проведення слідчих експериментів 23.04.2018 року та від 08.11.2018 року правильно визнані судом першої інстанції допустимими доказами, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визнання недопустимими доказами похідних від них доказів, а саме висновків експерта комплексної комісійної судово-медичної та судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин ДТП № 280/281/к-9-460 від 08 серпня 2018 року, експерта № 9-778 від 28.11.2018 року інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП та експерта № 9-817 від 19.12.2018 року інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП.

Посилання захисника про те, що районним судом не було вирішено його клопотання про визнання вказаних доказів недопустимими не відповідає дійсності, оскільки суд першої інстанції у вироку зазначив про відсутність підстав для задоволення такого клопотання.

Твердження захисника про те, що протокол додаткового огляду місця ДТП від 04.04.2018 року та схема до нього не має доказового значення для встановлення факту винуватості ОСОБА_12 , є безпідставними, оскільки вказаний доказ був оцінений судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами, на підставі яких суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_12 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Доводи захисника про те, що покази потерпілої ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_30 , спеціаліста ОСОБА_38 викладені у вироку неповно та з деякими суттєвими змінами, що підтверджується звукозаписом судових засідань, не змінюють встановлених обставин, оскільки основна суть цих показів судом наведена правильно.

Інші доводи апеляційної скарги захисника також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, відповіді на них знайшли своє відображення у судовому рішенні.

Отже, колегія суддів вважає, що кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною.

Щодо доводів першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 стосовно невідповідності призначеного ОСОБА_12 покарання внаслідок його м`якості, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин. При цьому, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває та не лікувався, позитивно характеризується за місцем мешкання, вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, офіційно працевлаштований, має постійний та стабільний заробіток, однак реальних та дієвих заходів до відшкодування завданої потерпілим моральної та матеріальної шкоди не вжив, відсутність обставин, які б свідчили про щире каяття у вчиненому, безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення медичної чи іншої допомоги потерпілим не надав, що свідчить про суспільну небезпечність обвинуваченого ОСОБА_12 . Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд не встановив. Також суд врахував обставини дорожньо-транспортної пригоди, порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, наслідки ДТП у вигляді смерті однієї особи та отримання середньої тяжкості тілесних ушкоджень іншою особою, позицію потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, в межах санкції статті обвинувачення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_12 призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Колегія суддів вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ОСОБА_12 нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст. 50 КК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі першого заступника прокурора Запорізької області, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилається останній, фактично вже були враховані судом при призначенні покарання. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України.

Посилання першого заступника прокурора Запорізької області в апеляційній скарзі на не зазначення в мотивувальній частині вироку форми вини кримінального правопорушення, оскільки вина особи у цьому злочині може бути тільки необережною, а тому таке не зазначення не може слугувати вагомою підставою для скасування по суті правильного рішення суду.

Що стосується клопотань захисника та першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 про повторне дослідження доказів, колегія суддів вважає такі клопотання необґрунтованими, оскільки обставини, які б вказували про необхідність повторного дослідження доказів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України, апелянтами зазначені не були. Також апелянти не обґрунтували в чому полягає неповнота дослідження доказів районним судом або в чому було допущено порушення при їх дослідженні, відтак підстав для задоволення клопотань захисника та першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 в цій частині колегія суддів не встановила.

Що стосується апеляційної скарги цивільного відповідача ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» в особі генерального директора ОСОБА_15 , колегія суддів виходить з наступного.

Посилання апелянта на порушення права обвинуваченого ОСОБА_12 на участь у розгляді цивільного позову через фактичну відсутність обвинуваченого в якості сторони спору є неспроможними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений був присутній в судових засіданнях.

Доводи цивільного відповідача про те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення суми матеріальної шкоди, колегія суддів вважає хибними.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія», працівником якої є обвинувачений ОСОБА_12 , яким завдана шкода, залишок невідшкодованої матеріальної шкоди, розмір якої перевищує розмір ліміту цивільно-правової відповідальності ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» за відповідним полісом, а саме: 51 554 грн. 48 коп. залишок невідшкодованої шкоди, завданої пошкодженням автомобіля; 3 723 грн. в якості відшкодування заробітку (доходу) ОСОБА_7 , втраченого ним внаслідок ушкодження здоров`я та неможливістю працювати внаслідок перебування на стаціонарному лікуванні з моменту скоєння ДТП до 30 квітня 2018 року (понад 1 місяць), відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України. При цьому, суд обґрунтовано застосував розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на дату втрати працездатності, який згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» становив 3 723 грн.

Доводи апелянта про те, що суд вийшов за межі заявлених ОСОБА_7 позовних вимог, не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з вироку суду першої інстанції потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов про стягнення з цивільного відповідача ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія» матеріальної шкоди в розмірі 55 727 грн. 48 коп., що складається із залишку невідшкодованої шкоди, завданої пошкодженням автомобілю в сумі 51 554 грн. 48 коп. та 4 173 грн. в якості суми втраченого заробітку за квітень 2018 року.

Посилання цивільного відповідача на неврахування звіту експертного дослідження № 33 від 30.03.2019 року, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 126 560 грн. 89 коп., колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вказаний звіт не спростовує висновків, викладених у звіті № 227 від 17.05.2018 року про оцінку автомобіля «Peugeot 307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , наданому позивачем ОСОБА_7 , відповідно до якого матеріальні збитки, завдані ДТП, яка мала місце 21.03.2018 року, складають 151 554 грн. 48 коп. До того ж, відповідачем ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія» не було надано доказів ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції на підтвердження дотримання ним, як страховиком, положень ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо направлення свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна у визначений цим Законом строк.

Доводи апелянта про не зазначення в резолютивній частині вироку граничного терміну проведення стягнення на користь ОСОБА_9 на дітей щомісячних платежів, не може бути безумовною підставою для скасування по суті правильного рішення суду. До того ж, вказані неточності можуть бути усунуті за клопотанням учасників кримінального провадження в порядку виконання вироку суду.

Посилання апелянта на необґрунтоване стягнення з ТОВ «ТТК» на користь потерпілих процесуальних витрат, є неспроможними з огляду на те, що кримінальним процесуальним законодавством не врегульований порядок розподілу судових витрат між сторонами, тому суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до положень ч. 5 ст. 128 КПК України керувався нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи апелянта на предмет незаконного стягнення з ТОВ «ТТК» на користь потерпілих моральної шкоди у завеликому розмірі, колегія суддів вважає безпідставними.

На думку колегії суддів, цивільні позови потерпілих судом першої інстанції вирішені правильно, з урахуванням положень ст.ст. 127, 128, 129 КПК України, ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, а також постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)».

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи фактично заявлені потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 цивільні позови, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення цивільних позовів потерпілих в частині стягнення моральної шкоди з ТОВ «Торгівельно-транспортна компанія», врахувавши характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілих, яких вони зазнали, а також враховуючи характер немайнових втрат.

Розмір стягненої моральної шкоди на користь потерпілих в повній мірі відповідає характеру і обсягу їхніх фізичних та душевних страждань, є виваженим та справедливим, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача цій частині, колегія суддів також не вбачає.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, або скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку в частині цивільного позову і призначення нового розгляду цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 , цивільного відповідача ТОВ «Торгівельно-транспортна Компанія» в особі генерального директора ОСОБА_15 та першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2019 року відносно ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4