Справа № 473/2749/20
Номер провадження 1-в/473/267/2020
УХВАЛА
Іменем України

"17" вересня 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Вознесенська ВК №72» , яка розташована за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська, 300 заяву засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Великоплоске Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, освіта базова загальна середня, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого 27 листопада 2015 року вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області за ч.2 ст.121 КК України до 07 років позбавлення волі /справа №498/504/15-к/, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеса від 22 лютого 2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 04 березня 2015 року по 29 грудня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72»

про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України

Учасники процесу

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представник ДУ Вознесенська ВК-72 - ОСОБА_7

захисник - адвокат ОСОБА_8

засуджений ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :
Вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 27 листопада 2015 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому було призначено основне покарання в виді 07 років позбавлення волі /справа №498/504/15-к/. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 22 лютого 2016 року ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`знення з 04 березня 2015 року по 29 грудня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 04 березня 2015 року. Кінець строку: 09 травня 2021 року.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 08 березня 2015 року. Під час тримання у СІЗО №21 міста Одеса допустив два порушення режиму утримання. Мав 2 стягнення, заохочень не мав.
З 05 лютого 2019 року відбував покарання у Південній ВК №51 у Одеській області. За період відбування покарання вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.
З 17 червня 2019 року відбуває покарання у Вознесенській ВК №72 у Миколаївській області. За період відбування покарання характеризується позитивно. Має 2 заохочення. Стягнень не має.
01 березня 2017 року засуджений ОСОБА_4 розглядався на комісії відповідно до статті 101 КВК України у вигляді переведення для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації. Комісією було прийнято рішення не виводити засудженого до дільниці соціальної реабілітації.
22 листопада 2017 року засуджений ОСОБА_4 розглядався на комісії відповідно до статті 82 КК України у вигляді обмеження волі. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення.
23 січня 2019 року засуджений ОСОБА_4 розглядався на комісії відповідно до статті 81 КК України у вигляді умовно-дострокового звільнення. Рішенням комісії було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не довів свого виправлення. Після розгляду комісією у порядку статті 81 КК України засуджений мав 2 заохочення, до дисциплінарної відповідальності не притягувався .
Загалом за весь період відбування покарання має 2 стягнення які погашені у встановленому законом порядку та 2 заохочення.
У відношенні до представників адміністрації завжди ввічливий, тактовний. Поводить себе спокійно, чемний, доброзичливий. На зауваження реагує спокійно.
У майстерні установи не працевлаштований, але за власною ініціативо, залучається до робіт по благоустрою прилеглої території за що і заохочувався. Участі у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. Позову за виконавчими листами та аліментів не має. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, зв`язок з рідними на низькому рівні.
У скоєному злочині розкаюється. Усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину. Повністю визнає себе винним у скоєному злочині. Вирок суду та призначене покарання вважає справедливим.
Заслухавши думку прокурора та пояснення засудженого, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи сторін, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально виконавчого законодавства України, свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як слідує з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_4 в період відбування покарання двічі піддавався стягненням за відмову від праці.

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_4 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення. Два стягнення, які були застосовані до засудженого ОСОБА_4 погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.

Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Як вбачається з характеристики /а.с. 5/ у відношенні засудженого ОСОБА_4 він участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі не приймає, він не довів своє виправлення, тому не заслуговує на застосування до нього пільги, згідно статті 81 КК України у вигляді умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання.

Згідно медичних документів у відношенні засудженого ОСОБА_4 , він перебуває на диспансерному обліку лікарів психіатрів медичних закладів Одеської області. При цьому матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , а також матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що засуджений ОСОБА_4 за станом здоров`я не може бути працевлаштований у виправній колонії та приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі.

Посилання сторони захисту на незадовільний стан здоров`я засудженого ОСОБА_4 не створюють правових підстав для застосування відносно нього статті 81 КК України з можливістю його умовно дострокового звільнення від подальшого відбування основного покарання.

Звільнення від покарання за хворобою, регламентовано статтею 84 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Суд вважає, що дані про особу засудженого ОСОБА_4 у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування основного покарання, в зв`язку з чим його клопотання про умовно дострокове звільнення не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого засуджено вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 27 листопада 2015 року за ч.2 ст.121 КК України до 07 років позбавлення волі //справа №498/504/15-к/, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська ВК №72» про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України відмовити.

Про прийняте рішення повідомити засудженого ОСОБА_4 .

Апеляційну скаргу на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області учасники процесу у встановленому законом порядку можуть подати до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 7 /семи/ днів з моменту її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Вознесенського

міськрайонного суду ОСОБА_1