ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3986/20
Провадження № 1-кс/362/999/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
в с т а н о в и в:
30.07.2020 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що 29.08.2019 року, близько 09 години 00 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 приїхав на автомобілі марки "VOLKSWAGEN TOUAREG", н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , від 10.08.2019 року є останній, на станцію технічного обслуговування автомобілів «Експрес», що розташована за адресою: вул. Окружна, 55-Г, смт. Глеваха, Васильківський р-н., Київська обл., де в той час працював ОСОБА_5 .. В подальшому, обговоривши обсяг роботи з останнім, ОСОБА_6 передав ОСОБА_5 ключі від автомобіля марки "VOLKSWAGEN TOUAREG", н.з. НОМЕР_1 та поїхав у своїх справах.
Цього ж дня, близько 10:00 год. у ОСОБА_5 , виник прямий умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом. В подальшому, ОСОБА_5 , реалізуючи свій прямий умисел, направлений на умисне протиправне вилучення автомобіля у власника, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного заволодіння транспортним засобом, в супереч волі власника транспортного засобу, підійшов до вищевказаного автомобіля марки "VOLKSWAGEN TOUAREG", сів за кермо та за допомогою ключа, привів двигун в дію. Після чого ОСОБА_5 на вказаному автомобілі зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим своїми протиправними діями, спричинив потерпілому ОСОБА_6 значної матеріальної шкоди.
12.09.2019 року відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_5 було заочно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому.

В клопотанні зазначено, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 , де винаймав кімнату в гр. ОСОБА_7 , однак після вчинення кримінального правопорушення за вищевказаною адресою не з`являвся.
В ході проведення досудового розслідування проведено ряд слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 , однак позитивної інформації здобуто не було. Згідно інформації з останнього місця роботи ОСОБА_5 , а саме з СТО «Експрес» було встановлено, що останній неофіційно працював у даній установі. За час роботи ОСОБА_5 зарекомендував себе з негативної сторони, а саме часто з`являвся на роботі напідпитку та дозволяв собі вживати алкогольні напої на робочому місці, через що в останнього на цьому фоні часто виникали конфлікти з роботодавцем.
Інформація про теперішнє місце проживання та контактний номер телефону ОСОБА_5 у власника вищевказаної СТО відсутнє.
Крім цього в ході проведення досудового розслідування ОСОБА_5 шляхом направлення повісток на адресу реєстрації неодноразово викликався до СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області, однак місцезнаходження останнього на даний час не відоме.
В органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від суду, органів досудового розслідування, з метою уникнення відповідальності за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, так як на даний час він переховується від органів досудового розслідування і його місце знаходження невідоме, вчиняти нові кримінальні правопорушення, та може незаконно впливати на потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні (що є ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України), а також відсутня можливість запобігання цьому ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Прокурор в судове засідання не з`явився надав до суду заяву з проханням слухати клопотання без його участі.
Підозрюваний ОСОБА_5 до суду не з`явився, його місце перебування на час розгляду клопотання не відоме.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001208 від 29.08.2019 року відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди (а.с.6-7).
12.09.2019 року відповідно до ст.ст. 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_5 було направлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому.

Згідно з пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначено таке: «слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку статті 206 КПК України».
Відповідно до ст. 20 КПК України, підозрюваний має право на захист, яке полягає у тому числі і в праві особисто подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК України.
Ст. 22 КПК України передбачено, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відсутність у судовому засіданні підозрюваного, обвинуваченого та захисників, унеможливило надати суду докази та відстояти правову позицію підозрюваного щодо розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, окрім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка згідно положень ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, гарантовано право на справедливий судовий розгляд, кожний обвинувачений у скоєнні кримінального злочину повинен мати можливість для підготовки свого захисту.
Основоположні права та свободи людини, зокрема й права на свободу та особисту недоторканність, проголошеного як у ст. 5 Європейської Конвенції з прав людини, так і в ст. 29 Конституції України, та рішеннями Європейського суду. Органи обвинувачення повинні забезпечити дотримання конституційних прав і свобод людини, серед яких особливе місце займає право на свободу та особисту недоторканність, на рівні, якому вони гарантуються Конвенцією і практикою Суду. Звуженням прав людини і громадянина порушує вимоги ст. 22 Конституції, та суперечить вимогам ст. 5 Конвенції
Обов`язкова присутність особи відносно якої розглядається питання про обрання запобіжного заходу закріплена рішеннями Європейського суду, зокрема у справі «Ґраужініс проти Литви» (Grauzinis v Lithuania), 37975/97, 10 жовтня 2000 року, за яким суд дійшов висновку, що з урахуванням того, що стояло на кону з боку заявника а йшлось про його свободу, а також проміжку часу між різними рішеннями та переоцінки підстав для тримання під вартою, присутність заявника на слуханнях в суді 3 і 17 липня 1997 року з питання попереднього ув`язнення було необхідним для того, щоб він мав можливість давати достатню інформацію та вказівки своєму адвокатові, окрім того, якщо їх розглядати в цілому, то це та подальші провадження не забезпечили заявнику можливості ефективно контролювати законність тримання під вартою, якого вимагає пункт 4 статті 5 Конвенції, тобто заявникові не були надані гарантії, які відповідають застосованому в цьому випадку виду позбавлення волі.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; - перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
- враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року(Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Оскільки суд повинен зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".
Слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання).
У випадку недотримання слідчим, прокурором вимог ст. 184 КПК України слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні. Слід мати на увазі, що змінити або доповнити подане до слідчого судді, суду клопотання про застосування запобіжного заходу вправі лише прокурор.
Відповідно до пункту 5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13слідчий суддя, суд має ретельно перевіряти відповідність поданого клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу вимогам статті 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному, обвинуваченому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу (не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання); у випадку недотримання слідчим, прокурором вимог статті 184 КПК України слідчий суддя розглядає відповідне клопотання та відмовляє у його задоволенні.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги відсутність клопотань з боку прокурора про зміну або доповнення поданого клопотання, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 станом на час надходження клопотання до суду, тобто 30 липня 2020 року та на час розгляду клопотання в суді копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу вручено не було.
Вимогами КПК України закріплено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, його захисника.
Так, відповідно до правил ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, оголошений у міжнародний розшук.
Також в матеріалах клопотання відсутні докази того, що станом на день звернення прокурора із клопотанням до суду, а саме 30.07.2020 року ОСОБА_5 , перебуває в міжнародному розшуку.
Враховуючи, що участь підозрюваного ОСОБА_5 в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обов`язковою, між тим він до суду не доставлений, матеріали клопотання не містять відомостей, що підозрюваного оголошено у міжнародний розшук; також прокурором у клопотанні про застосування запобіжного заходу не доведено наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, слідчий суддя з метою гарантовання права на справедливий судовий розгляд та дотримання прав громадянина України приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р. № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», ст. ст. 3, 20, 22, 110, 177, 183, 184, 193, 194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
На ухвалу протягом п`яти діб з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.
Повний текст ухвали проголошено 30 липня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8