Провадження №1-кп/127/472/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_7 ,

законного представника особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусових заходів медичного характеру в зв`язку з вчиненням останнім суспільно-небезпечного діяння, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2020 р. за № 0000099,

ВСТАНОВИВ:

В період часу з 21.02.2020 по 22.02.2020 ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживав спільно з ОСОБА_10 .

Так, в нічний час в проміжку з 21.02.2020 по 22.02.2020 (точний час не встановлено), ОСОБА_7 зайшов до кімнати, де перебував ОСОБА_10 , і в ОСОБА_7 виник умисел на умисне протиправне заподіяння смерті останньому.

Реалізовуючи свій умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, діючи умисно, не усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та не керуючи ними, взяв до рук ніж, яким наніс ОСОБА_10 численні удари в життєво-важливі органи, а саме в області шиї, тулуба та кінцівок, чим спричинив тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент заподіяння, від яких останній помер на місці.

Зокрема, у ОСОБА_10 виявлено множинні колото-різані поранення шиї, тулуба та кінцівок, що проникають у грудну та черевну порожнини з ушкодженнями легень, печінки, брижі тонкого кишківника з її судинами, діафрагми, судин шиї та кінцівок, щ утворились від дії предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та стоять у причинному зв`язку зі смертю.

В подальшому, ОСОБА_7 , з метою приховання слідів вчиненого ним злочину, підняв тіло ОСОБА_10 та викинув його через вікно кімнати в двір будинку.

Особа, щодо якої вирішується клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що вчинив зазначені діяння за обставин, викладених у клопотанні, пояснивши зокрема таке.

Він постійно проживає з матір`ю. В день події, він зі своєю матір`ю, дружиною та дитиною поїхали провідати бабусю, де планували залишитись всі разом. Він захворів, тому повернувся додому, щоб випити ліки.

Одну з кімнат в них винаймав ОСОБА_11 вечірній час він спілкувався з останнім, однак під час розмови йому щось не сподобалось, тому вони розійшлись по кімнатам спати. Вночі він взяв ніж та пішов до кімнати, де перебував ОСОБА_12 . Він наніс останньому удари ножем в область живота, при цьому кількість ударів він не пам`ятає. ОСОБА_13 йому опору не чинив. Після цього він викинув тіло ОСОБА_14 у вікно, а речі зібрав у пакет.

Зранку до нього прийшли працівники поліції, він їм розповів про обставини події, після чого його затримали.

На психічне захворювання він хворіє приблизно з 16-ти років. Періодично проходить стаціонарне лікування у ВОПЛ ім. акад. О. І. Ющенка.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні суду повідомив, що загиблий був його сином. 05.02.2020 його син завершив навчання в коледжі та отримав направлення в інститут. Коли підписував обхідний у військкоматі, отримав повістку. Син мав намір поїхати за кордон на роботу, однак у зв`язку із отримання зазначеної повістки не зміг. Тому він поїхав до Вінниці, де знайшов роботу та житло.

20.02.2020 син переночував на найманій квартирі, а наступної ночі його не стало.

Син повідомляв, що знайшов кімнату в квартирі в районі ринку «Урожай», також сказав, що власником квартири є розлучений чоловік, який проживає один. Про наявність в орендаря психічних захворювань нічого не повідомляв.

Востаннє син телефонував до матері ввечері 21.02.2020 та повідомив, що вночі йде на роботу.

В квартирі на місці події він не був, був лише під під`їздом.

Про тілесні ушкодження, які були наявні у ОСОБА_14 , йому відомо з матеріалів клопотання.

Рідні ОСОБА_15 на контакт не виходили, жодних збитків не відшкодовували.

Законний представник ОСОБА_7 ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 є її сином.

Так, вона проживала разом зі своїм сином, його цивільною дружиною та онуком. У них у власності є 2 квартири на ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , де вони почергово проживають усі разом. Здебільшого вони мешкають на ОСОБА_16 , однак інколи і на ОСОБА_17 , оскільки там по сусідству проживає її мати похилого віку.

За декілька днів до події син зі своєю сім`єю поїхали провідати бабусю. ОСОБА_18 погано почувався, тому залишився в квартирі на ОСОБА_17 . Невістка завезла онука до своєї матері, щоб той не захворів, а сама пішла на роботу на нічну зміну.

У вівторок ОСОБА_18 ночував з бабусею, а в середу та четвер сам. В середу вона приїхала з невісткою до ОСОБА_15 , привезла ліки та продукти, останній грав за комп`ютером. Також вона навідувала сина у четвер, при цьому сторонніх людей в квартирі не було.

Про намір здати кімнату ОСОБА_18 нічого не повідомляв, як він опублікував оголошення їй невідомо. Як син здав квартину їй не розуміло, оскільки в сина на руках не було жодних документів.

В ніч з 21.02.2020 на 22.02.2020 ОСОБА_18 дзвонив їй двічі, його турбувало пенсійне питання. Зранку син також неодноразово телефонував до неї. Вперше повідомив, що у нього все добре, вдруге сказав, що приїхали працівники поліції. Вона сказала ОСОБА_19 , щоб не звертав увагу, оскільки вважала, що син вкотре вигадує. Згодом ОСОБА_18 подзвонив втретє та повідомив, що поліція приїхала до нього. Після цього вона зателефонувала своїй матері та попросила її дізнатися, що трапилося. Через деякий час мати передзвонила їй та повідомила, що зі слів сусідів, ОСОБА_18 вбив якогось хлопця, і що той лежить під вікнами.

Вона взяла усі документи та приїхала на місце події. ОСОБА_15 одразу вона не побачила, було багато працівників поліції, згодом сина вивели у кайданках.

Про подію син з нею розмовляти не хотів. Вона була присутня при допиті останнього на досудовому розслідуванні, де ОСОБА_18 перекручував факти. Зокрема, останній повідомляв, що загиблого викинув з вікна його лікар.

Про те, що ОСОБА_18 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані наркотичного сп`яніння вона дізналась від працівників поліції. Їй не було відомо про те, що син вживає наркотичні засоби, де він їх взяв, їй також не відомо.

ОСОБА_18 хворіє з 15-ти років, періодично він проходив примусове лікування в ВОПЛ ім. акад. О. І. Ющенка. Опікунська рада претензій щодо догляду до неї не мали. Щороку вона здає звіти щодо опікунства.

Щодо відшкодування збитків вона зверталась до ОСОБА_20 тітки загиблого, оскільки спілкуватись з батьками загиблого вона не могла через спричинене їм горе. Від компенсації рідні загиблого відмовлялись, пояснюючи це тим, що грошима сина не замінити.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні суду пояснив, що ОСОБА_18 його сусід.

Точну дату він не пам`ятає, у ранковий час він побачив працівників поліції у дворі. Коли він вийшов на вулицю, побачив, що під під`їздом лежить труп.

Працівники поліції запросили його в якості понятого. Спочатку було оглянуто труп, на якому була велика кількість тілесних ушкоджень, зокрема колото-різаних ран. Потім вони піднялись до квартири, де вилучались змиви з поверхонь, а також зрізи з речей, які були складені до пакета. На підлозі та на ліжку було багато слідів крові. В квартирі також був присутній ОСОБА_18 , проте він нічого не говорив.

Біля під`їзду він бачив бабусю ОСОБА_15 , однак до останнього нікого не підпускали.

Про ОСОБА_15 йому відомо лише те, що він десь працював та був двічі одружений. ОСОБА_18 поводився по різному, інколи здоровався, інколи ні.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні суду пояснила, що вона винаймала квартиру на ОСОБА_17 . Вона проживала на 6-му поверсі, а сусід зверху по ночам постійно шумів. В ніч події вона також чула шум, звуки були схожі на пересування меблів. Також вона чула, що в квартирі зверху хтось розмовляв, однак суть розмови розібрати вона не могла. Близько 01.00 год. крізь сон вона почула, що за вікном щось впало, зачепившись за її підвіконня.

Зранку вона побачила працівників поліції, які відібрали в неї пояснення.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні суду пояснив, що точну дату він не пам`ятає, його було запрошено в якості понятого під час огляду місця події. На клумбі було оглянуто труп з ножовими пораненнями. Потім оглядали квартиру, де знайшли спаковані речі та ганчірки зі слідами крові. Сліди крові також були на підлозі. Чи вилучався на місці події ніж, він не пам`ятає.

Згідно з приписами частини третьої статті 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) було досліджено докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-протокол огляду місця події від 22.02.2020, згідно з яким в період часу з 08.57 до 12.15 год. оглянуто ділянку місцевості поблизу під`їзду № 1 будинку АДРЕСА_2 , на якій виявлено труп чоловічої статті, зафіксовано його розташування, наявні нашарування речовини бурого кольору (далі РБК) на футболці, в яку одягнутий труп, та хаотичне пошкодження її тканини зі спини; виявлено сліди РБК на другому підвіконні зліва на сьомому поверсі зазначеного будинку; оглянуто квартиру АДРЕСА_3 вказаного під`їзду, де виявлено плями РБК на підлозі в різних кімнатах, підвіконні, віконній рамі та меблях; також виявлено сумку та пакет з речами, які містять на собі плями РБК, а саме одяг, постіль, килимову доріжку та ковдру; в одній з кімнат виявлено та вилучено гаманець з наявними грошовими коштами у сумі 1700 грн., 2 банківськими картками, студентським квитком на ім`я ОСОБА_10 та картками на знижку, паспорт на ім`я ОСОБА_10 , а також металевий предмет, ззовні схожий на ніж та чохол до нього без слідів РБК. Крім того, під час огляду було вилучено змиви РБК, виявлені на вулиці та в квартирі, речі зі слідами РБК та 4 вирізки з ковдри, покривала, тюлі, килимової доріжки та 9 мобільних телефонів;

-протокол огляду трупа від 24.02.2020, відповідно до якого в період часу з 10.00 до 12.30 год. оглянуто труп ОСОБА_10 , зафіксовано наявні тілесні ушкодження та пошкодження одягу, встановлено, що причиною смерті є множинні колото-різані рани тулубу з ушкодженням легенів, печінки, тонкого кишківника його брижі та гостра масивна кровотеча; під час огляду вилучено одяг з трупа ОСОБА_10 , зрізи нігтів з правої та лівої руки, зразки волосся з п`яти ділянок та зразок крові;

-копію лікарського свідоцтва про смерть № 969-20 від 24.02.2020, згідно з яким причиною смерті ОСОБА_10 є колото-різанні ушкодження грудей та живота;

-протокол відібрання зразків від 22.02.2020, згідно з яким у ОСОБА_7 відібрано зразки букального епітелію для проведення експертизи;

-протокол відібрання зразків від 22.02.2020, згідно з яким у ОСОБА_7 відібрано змиви з-під нігтів обох рук для проведення експертизи;

-протокол відібрання зразків від 22.02.2020, згідно з яким у ОСОБА_7 відібрано зразки слідів долонь та пальців рук для проведення експертизи;

-протокол відібрання зразків для експертизи від 24.02.2020, відповідно до якого у ОСОБА_7 відібрано зразки крові;

-копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2017, згідно з яким ОСОБА_7 визнано недієздатним та встановлено над ним опіку;

-копію рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2017, згідно з яким ОСОБА_8 призначено опікуном ОСОБА_7 ;

-копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 372897, відповідно до якої ОСОБА_7 встановлено ІІ групу інвалідності;

-довідку КЗ ВОНД «Соціотерапія» від 22.02.2020 № 273, відповідно до якої за результатом медичного огляду у ОСОБА_7 встановлено наркотичне сп`яніння внаслідок вживання амфетаміну;

-копію висновку судово-психіатричного експерта № 22 від 27.03.2017, згідно з яким ОСОБА_7 страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді шизофренії, параноїчної форми; внаслідок свого захворювання ОСОБА_7 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними;

-висновок експерта № 190 від 26.05.2020, відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_10 виявлено множинні колото-різанні поранення шиї, тулуба та кінцівок, що проникають у грудну та черевну порожнини з ушкодженням легень, печінки, брижі тонкого кишківника з її судинами, діафрагми, судин шиї та кінцівок, що утворилися від дії предмету, що мав колючо-ріжучі властивості, незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та стоять у причинному зв`язку зі смертю. Виявлені у трупа ОСОБА_10 перелом потиличної кістки та відрив хрящової частини першого ребра справа не мають ознак при життєвості, а тому при оцінці ступеня тяжкості не враховувались. Смерть ОСОБА_10 настала від множинних колото-різаних поранень шиї, тулуба та кінцівок, що проникають у грудну та черевну порожнини з ушкодженням легень, печінки, брижі тонкого кишківника з її судинами, діафрагми, судин шиї та кінцівок, які ускладнились гострою масивною крововтратою. Між зазначеними тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_10 є причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_10 етилового спирту не виявлено, що свідчить про його тверезий стан на час настання смерті. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, а також їх важкість, можна висловитись про те, що смерть ОСОБА_10 настала в короткий проміжок часу, що може вимірюватись хвилинами, десятком хвилин, можливість виконання ним активних дій після отримання вказаних ушкоджень виключається;

-висновок експерта № 205 від 14.05.2020, відповідно до якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профілі) зі зразків крові ОСОБА_10 та ОСОБА_7 . На поверхні леза (об`єкт № 4) предмету ззовні схожого на ніж виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами; на поверхні леза (об`єкт № 3) та рукоятки (об`єкт № 5) виявлені клітини з ядрами. На поверхні змивів нігтів з піднігтьовим вмістом з правої та лівої руки ОСОБА_7 виявлені клітини з ядрами. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмету ззовні схожого на ніж (об`єкт № 4) та клітин з ядрами, виявлених на поверхні ззовні схожого на ніж (об`єкти № 3, 5), збігаються між собою, є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_10 та зразка букального епітелію ОСОБА_7 . Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні змивів нігтів з піднігтьовим вмістом з правої та лівої руки ОСОБА_7 збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_7 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_10 ;

-висновок експерта № 103 від 23.03.2020, згідно з яким кров трупа ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютином анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи А з ізогемаглютином анти-В за ізосерологічною системою АВО. В плямах на футболці та трусах, що належать ОСОБА_10 , знайдено кров людини групи А з ізогемаглютином анти-В і походження її від трупа ОСОБА_10 не виключається;

-висновок експерта № 104 від 23.03.2020, згідно з яким в плямах на правому шльопанці, джинсових штанах, спортивних штанах, постільній білизні, частині вимикача, вирізці з ковдри, тюлі та покривала, змиву з підвіконня, 2-х змивів зі стіни біля трупа знайдено кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлений антиген А з ізогемаглютином анти-В, що не виключає її походження як від трупа ОСОБА_10 , так і ОСОБА_7 ;

-висновок судово-психіатричного експерта № 28 від 26.03.2020, відповідно до якого в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 діяння, останній страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг. В теперішній час ОСОБА_7 також страждає на зазначене психічне захворювання, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Благодир потребує застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні з суворим режимом нагляду. На наркоманію чи алкоголізм ОСОБА_7 не страждає. На момент інкримінованого ОСОБА_7 діяння останній в стані фізіологічного афекту та будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який би суттєво вплинув на його свідомість та поведінку, не перебував; його поведінка на той час обумовлювалась хворобливими розладами внаслідок психічного захворювання, на яке він страждає;

-висновок експерта № 76 від 27.05.2020, згідно з яким при дослідженні фрагментів шкіри від трупа ОСОБА_10 виявлено по одному пошкодженню, що мають ознаки колото-різаних та могли утворитись від дії плаского однобічного гострого колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав обушок та гостре лезо. При проведенні кольорової хімічної реакції на залізо в ділянках пошкоджень характерного для його наявності блакитно-зеленого забарвлення не виявлено реакція Перльса негативна. Враховуючи розмірні характеристики та індивідуальні особливості клинка ножа, наданого на експертизу, а також морфологічні особливості пошкодження на фрагменті шкірі, утворення даного пошкодження в результаті дії клинка ножа, наданого на експертизу, не виключається;

-протокол огляду предмета від 28.04.2020, відповідно до якого в період часу з 12.30 до 13.00 год. слідчим СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 у службовому кабінеті оглянуто 9 мобільних телефонів, які були вилученні під час огляду місця події.

Аналізуючи показання особи, щодо якої розглядається клопотання, його законного представника, потерпілого, свідків, надані стороною обвинувачення докази, суд приходить до такого висновку.

З наданих стороною обвинувачення письмових доказів випливає, що 22.02.2020 о 08.25 год. до чергової частини Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області надійшла інформація щодо повідомлення на спецлінію «102» від ОСОБА_25 про виявлення трупа чоловічої статті на клумбі біля буд. АДРЕСА_2 .

Під час проведення огляду місця події за зазначеною адресою було виявлено труп ОСОБА_10 з численними колото-різаними пошкодженнями. У зв`язку з виявленням слідів РБК на підвіконні на сьомому поверсі зазначеного будинку, в подальшому було оглянуто квартиру АДРЕСА_3 вказаного будинку. В квартирі на поверхнях та речах в різних кімнатах виявлено сліди РБК, з яких відібрано змиви, а також вилучено предмет, ззовні схожий на ніж.

Відповідно до частини першої статті 87 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Як суд зазначив вище, розгляд кримінального провадження судом здійснено з дотриманням приписів частини першої, другої та шостої статті 22, частини третьої статті 26 КПК. Сторона захисту в судовому засіданні допустимість зазначених доказів не заперечувала.

Згідно з частиною першою статті 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. При цьому частиною другою зазначеної статті визначено, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Зі змісту частини другої статті 234 КПК випливає, що обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Частиною першою статті 233 КПК визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті. Згідно з частиною третьою статті 233 КПК слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Суд також враховує, що статтею 13 КПК визначено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання було встановлено, що 22.02.2020 ОСОБА_8 , у власності якої перебуває зазначена вище квартира, надала добровільну згоду на її огляд. Крім того, після проведення 22.02.2020 огляду місця події наступного робочого дня - 24.02.2020 - слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 за погодженням прокурора ОСОБА_26 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про проведення обшуку та ухвалою слідчого судді від 24.02.2020 зазначене клопотання було задоволено та надано дозвіл на проведення огляду квартири, яка належить ОСОБА_8 .

Крім того, Верховний Суд (далі ВС) у постанові від 05.09.2019 (справі № 518/203/17) дійшов висновку, що оскільки місце виявлення трупа вважається місцем події, незалежно від того, де настала смерть людини, його огляд є невідкладною слідчою дією, яка не потребує попереднього дозволу слідчого судді, а тому протокол такого огляду не може бути визнаний недопустимим доказом за цієї підстави.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що правові підстави для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом відсутні.

Суд також враховує висновки судово-медичних експертиз, які були проведені під час досудового розслідування. Зокрема, згідно з висновком експерта № 190 від 26.05.2020, смерть ОСОБА_10 настала від множинних колото-різаних поранень шиї, тулуба та кінцівок, що проникають у грудну та черевну порожнини з ушкодженням легень, печінки, брижі тонкого кишківника з її судинами, діафрагми, судин шиї та кінцівок, які ускладнились гострою масивною крововтратою. Між зазначеними тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_10 є причинний зв`язок. При цьому висновком експерта № 76 від 27.05.2020 встановлено, що при дослідженні фрагментів шкіри від трупа ОСОБА_10 виявлено по одному пошкодженню, що мають ознаки колото-різаних та могли утворитись від дії плаского однобічного гострого колючо-ріжучого предмета типу клинка ножа, що мав обушок та гостре лезо. Враховуючи розмірні характеристики та індивідуальні особливості клинка ножа, наданого на експертизу (вилученого під час огляду місця події), а також морфологічні особливості пошкодження на фрагменті шкірі, утворення даного пошкодження в результаті дії клинка ножа, наданого на експертизу (вилученого під час огляду місця події), не виключається.

Крім того, згідно з висновком експертів № 205 від 14.05.2020 на поверхні леза предмету ззовні схожого на ніж та рукоятки виявлені сліди крові людини та клітини з ядрами. На поверхні змивів нігтів з піднігтьовим вмістом з правої та лівої руки ОСОБА_7 виявлені клітини з ядрами. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмету ззовні схожого на ніж та клітин з ядрами, збігаються між собою, є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_10 та зразка букального епітелію ОСОБА_7

ОСОБА_7 в судовому засіданні відомостей, що викладені у клопотанні про застосування до нього примусових заходів медичного характеру не заперечував, надавши суду чіткі та послідовні показання. Пояснення ОСОБА_7 повністю узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , а також з наданими стороною обвинувачення письмовими доказами.

Вирішуючи питання щодо кримінально-правової кваліфікації діяння, у зв`язку з вчиненням якого виникла необхідність у вирішенні питання щодо доцільності застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, суд також враховує таке. Згідно з висновком, зробленим ВС у постанові від 19.11.2019 (справа № 130/2612/17), оскільки стан неосудності пов`язаний з відсутню в особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна даватися, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» звернуто увагу на те, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (частина друга статті 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

У постанові від 26.06.2014 (справа № 5-10кс14) ВСУ зазначив, що вирішуючи в справах про злочини проти життя та здоров`я особи питання про те, з прямим чи непрямим умислом діяв винуватий, суд має виходити із сукупності всіх обставин справи й ураховувати не тільки поведінку винуватого, потерпілого і їх взаємостосунки до злочину, під час і після його вчинення, але й спосіб учинення злочину, застосовані засоби і знаряддя, сам характер заподіяних потерпілим поранень. Про наявність саме прямого умислу можуть свідчити, зокрема, діяння винуватого, які завідомо для нього повинні були потягти смерть потерпілих і не призвели до смертельного наслідку лише в силу обставин, які не залежали від його волі.

Аналогічний висновок було зроблено і ВС у постанові від 21.06.2018 (справа № 263/8377/16-к).

У постанові від 17.12.2019 (справа № 756/10059/17-к) ВС зазначив, що питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями та наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб та засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів та наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Крім цього, у постанові від 09.10.2018 (справа № 760/4968/15-к) ВС зазначив, що відповідно до частини першої статті 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою статті 121 КК, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом завданням тілесних ушкоджень. Умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

ВС роз`яснив, що при цьому визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.

У постанові від 20.12.2018 (справа № 753/14222/14-к) ВС зазначив, що хаотичний, нецілеспрямований характер заподіяння тілесних ушкоджень не може свідчити про наявність умислу на вбивство.

Як було встановлено судом, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок численних тілесних ушкоджень, спричинених у життєво-важливі органи. Характер та локалізація виявлених на трупі ОСОБА_10 тілесних ушкоджень виключають можливість їх утворення внаслідок хаотичної травмуючої дії, натомість свідчить про цілеспрямований характер їх спричинення.

Отже, аналізуючи надані сторонами кримінального провадження докази згідно з приписами статті 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд доходить до переконання, що в судовому засіданні підтверджено, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок нанесення ОСОБА_7 численних цілеспрямованих ударів у життєво важливі органи ОСОБА_10 . Саме тому суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК, за ознаками закінченого вбивства, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Однак, відповідно до висновку комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 28 від 26.03.2020 в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_7 діяння, останній страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, безперервного перебігу та не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; в теперішній час ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, безперервного перебігу та не може усвідомлювати свої дії та керувати ними; ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричній лікарні з суворим режимом нагляду.

Частиною другою статті 19 КК регламентовано, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до положень статті 93 КК примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 94 КК залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Частиною п`ятою статті 94 КК встановлено, що госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Відповідно до роз`яснень, наданих в пунктах 5 та 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», розглядаючи справи про застосування примусових заходів медичного характеру, суди повинні враховувати, що такі заходи, як надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, госпіталізація до психіатричного закладу зі звичайним, посиленим або суворим наглядом, передбачені статтею 94 КК, можуть застосовуватися до осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння (злочини) в стані неосудності (обмеженої осудності) або вчинили злочини в стані осудності чи обмеженої осудності, але до постановлення вироку або під час відбування покарання захворіли на психічну хворобу, що позбавляє їх можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними. Судам потрібно мати на увазі, що тимчасовий розлад психічної діяльності особи, який позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними, що настав після вчинення злочину (як до постановлення вироку, так і під час відбування покарання), також може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру, а суд при визначенні виду психіатричного закладу, в який слід помістити психічно хворого, має виходити як з його психічного стану, так і характеру скоєного ним суспільно небезпечного діяння і тому з урахуванням цих вимог.

Отже, враховуючи, що зазначене суспільно небезпечне діяння було вчинене ОСОБА_7 в стані неосудності, суд приходить до переконання, що останній потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим режимом нагляду.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, відповідно до якого він просить стягнути з законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 на його користь 168012,17 грн матеріальної шкоди та 2000000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Зі змісту частини п`ятої статті 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини першої статті 1184 Цивільного кодексу України (далі ЦК), шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.05.2017 ОСОБА_7 визнано недієздатним та на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2020 йому призначено опікуна ОСОБА_8 .

Зі змісту частини першої статті 62 КПК випливає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, цивільну відповідальність за шкоду, завдану внаслідок вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння несе його законний представник ОСОБА_8 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона, в даному випадку потерпілий, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог потерпілим зазначено, що у зв`язку з втратою сина його сім`ї довелося понести значні витрати, зокрема, на підготовку тілу до поховання 2600 грн., витрати пов`язані із захороненням 17600 грн., поминальні обіди 24755 грн., придбання пального для автомобіля 457,17 грн., витрати пов`язанні з виготовленням та встановленням пам`ятника 82100 грн.

Потерпілим на виконання приписів частини першої статті 81 ЦПК надано суду відповідні документальні підтвердження заявлених позовних вимог, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити. Також потерпілим було підтверджено в судовому засіданні вимоги щодо понесених процесуальних витрат на правову допомогу, а тому позов у цій частині також необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілого, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останнім відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК, за правилами якої здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивовано, з чого він виходив оцінюючи завдану йому моральну шкоду в розмірі 2000000 грн. Разом з тим, суд враховує характер вчиненого суспільно небезпечного діяння, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди потрібно частково задовольнити.

Питання щодо речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень статті 100 КПК.

Разом з тим, згідно з наданими представником сторони обвинувачення ухвалами слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2020 на речові докази у кримінальному провадженні накладено арешти, які підлягають скасуванню.

Керуючись статтею 371, 513 КПК, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим режимом нагляду.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до відділення з посиленим режимом нагляду Вінницької обласної психіатричної лікарні № 2 (село Березина, Вінницького району, Вінницької області) залишити без змін до набрання ухвалою законної сили, але не довше ніж до 23.59 години 15.01.2021 р.

Речові докази, а саме:

- 2 змиви речовини бурого кольору поблизу трупа чоловічої статі, 1 змив речовини бурого кольору з підвіконня; чоловіче взуття зі слідами речовини бурого кольору; джинсові штани зі слідами речовини бурого кольору; спортивні штани зі слідами речовини бурого кольору; 4 вирізки (з ковдри, з покривала, килимової доріжки, тюлі) зі слідами речовини бурого кольору; постільну білизну (2 наволочки, 2 підковдри, 1 простинна) зі слідами речовини бурого кольору; частину вимикача зі слідами речовини бурого кольору; ніж без видимих слідів речовини бурого кольору, що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області знищити;

- 9 мобільних телефонів, вилучених під час огляду місця події повернути ОСОБА_8 ;

- зразок крові, зрізи нігтів та піднігтьовий вміст з правої та лівої руки ОСОБА_10 , зразки волосся з 5 ділянок голови ОСОБА_10 , труси чорного кольору із слідами речовини бурого кольору та футболку червоного кольору з пошкодженнями та слідами речовини бурого кольору, в які був одягнутий ОСОБА_10 , що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області знищити;

- спортивні штани з плямами речовини бурого кольору, вилучені у ОСОБА_7 , що передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області знищити.

Арешт, накладений на зазначені речові докази на підставі ухвал слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2020 скасувати.

Судові витрати на залучення експертів у розмірі 18429 (вісімнадцять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн. 21 (двадцять одна) коп. покласти на державу.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 127 512 (сто двадцять сім тисяч п`ятсот дванадцять) гривень 17 (сімнадцять) копійок матеріальної шкоди, 200000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди, 39706 (тридцять дев`ять сімсот шість) гривень процесуальних витрат

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: