Дата документу 18.08.2020 Справа № 335/837/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/1056/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/837/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003930, за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» - адвоката ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2020 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степногірськ Василівського району Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2020 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження майна, розміром 99 000,00 грн., матеріальну шкоду, завдану життю і здоров`ю потерпілого, розміром 14 916,84 грн., моральну шкоду розміром 745,84 грн., а всього стягнуто 114 662 грн. 68 коп.

ОСОБА_7 після відшкодування йому шкоди ухвалено передати в розпорядження приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» пошкоджений автомобіль «Хюндай Гетц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Державного бюджету України судові витрати на залучення експертів за проведення експертиз № 9-837 в сумі 1 884,12 грн., № 9-785 в сумі 1 884,12 грн., № 9-786 в сумі 3 140,20 грн., а всього стягнуто 6 908 грн. 44 коп.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 судові витрати на правову допомогу у розмірі 3 500 гривень 00 копійок.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року у справі № 334/7790/19, провадження № 1-кс/334/4011/19 на речі, вилучені з автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час проведення огляду місця ДТП від 09 листопада 2019 року, а саме: п`ять слідів папілярних візерунків пальців рук з зовнішньої поверхні лівої передньої двері автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключ запалення від автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , подушки безпеки з місця водія та переднього пасажира автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , мікрочастки з водійського сидіння, з сидіння переднього пасажира та заднього сидіння автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , чохол з керма автомобіля «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року у справі № 334/7790/19, провадження № 1-кс/334/4013/19 на автомобіль «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_9 .

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року у справі № 334/7790/19, провадження № 1-кс/334/4012/19 на автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходиться у власності ОСОБА_11 .

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 09 листопада 2019 року приблизно о 00:20 год. водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул. Незалежної України, рухаючись з боку пр. Миру у бік вул. Михайла Гончаренка у Вознесенівському районі м. Запоріжжя. При цьому, перехрестя вул. Незалежної України та вул. Михайла Гончаренка регулювалось світлофорним об`єктом, який працював у звичайному режимі, і для водія ОСОБА_9 горів червоний сигнал світлофора. В цей же час, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Хюндай Гетц», д.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Михайла Гончаренка з боку вул. Рекордної у бік пр. Соборного, почав виконувати маневр перетину перехрестя з вул. Незалежної України на зелений для нього сигнал світлофору.

Водій ОСОБА_9 , наближаючись до вказаного перехрестя, діючи в порушення п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, маючи об`єктивну спроможність виявити, що для нього горить червоний сигнал світлофору, та можливість зупинити керований ним автомобіль до лінії перехрестя, своєчасних заходів для зменшення швидкості руху не вжив, а продовжив подальший рух, виїхавши на перехрестя, де скоїв зіткнення передньою частиною свого автомобіля із правою бічною частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_7 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_7 спричинено відкриту проникаючу черепно-мозкову травму: перелам луски правої скроневої кістки з розповсюдженням лінії переламу на передню черепну ямку зі зміщенням кісткових відламків; перелам дуги правої величної кістки без зміщення кісткових відламків; подвійний перелам латеральної стінки правої орбіти, перелам передньої стінки правої гайморової пазухи без зміщення кісткових відламків, з наявністю в порожнині пазухи геморагічного вмісту; вогнища забоїв правої півкулі головного мозку з перифокальним набряком (за даними комп`ютерних томографій головного мозку); рани в ділянці завитка правої вушної раковини та в правій скроневій ділянці (слідом загоєння яких стали виявлені при огляді (10 грудня 2019 року) рубці); синці в навколо-очних ділянках з обох сторін; крововилив на білковій оболонці правого ока, набряк м`яких тканин в ділянці правої орбіти, що в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за однакою небезпеки для життя, а також закритий осколковий перелам лівого дугоотросчатого суглобу тіла (С6) шостого шийного хребця (за даними комп`ютерної томографії), що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі представник потерпілого вважає, що вирок суду першої інстанції в частині передання автомобіля «Хюндай Гетц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розпорядження Приватному акціонерному товариству «Просто-страхування» є незаконним. Так, судом першої інстанції встановлено, що розмір збитків, завданих ОСОБА_7 внаслідок пошкодження автомобіля «Хюндай Гетц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 115814 грн. 40 коп. Крім того, суд зазначив, що заперечення цивільного відповідача ПрАТ «Просто-страхування» є необґрунтованими в частині неможливості встановлення розміру збитків, оскільки такі твердження не ґрунтуються на відповідних доказах. Звертає увагу, що ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував проти передання автомобіля «Хюндай Гетц» ПрАТ «Просто-страхування» саме у разі повного відшкодування завданих збитків у розмірі 115 814 грн. 40 коп., а не за умови відшкодування шкоди в межах, визначених полісом №АО/1536238 у розмірі 99 000 грн. 00 коп. Як підтверджено цивільним позивачем та встановлено судом, розмір матеріальних збитків, спричинених ОСОБА_7 становить 115 814 грн. 40 коп., при цьому судом вирішено стягнути з ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_7 99 000 грн. 00 коп. (в межах ліміту, визначеному в полісі № АО/1536238) на відшкодування шкоди, завданої останньому внаслідок ДТП. З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування ПрАТ «Просто-страхування» на користь ОСОБА_7 повної вартості знищеного майна автомобіля «Хюндай Гетц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та необхідності передання в розпорядження ПрАТ «Просто-страхування» вказаного автомобіля після відшкодування шкоди ОСОБА_7 в розмірі 99 000 грн. 00 коп., оскільки 115 814 грн. 40 коп. більше 99 000 грн. 00 коп. Таким чином, ПрАТ «Просто-страхування» не відшкодовано в повному обсязі потерпілому розмір майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, а отже у ОСОБА_7 не може виникати обов`язок передання автомобіля «Хюндай Гетц» відповідальній за шкоду, а саме ПрАТ «Просто-страхування». Окрім того, ОСОБА_7 не є власником зазначеного автомобіля і не наділений правом розпорядження зазначеним майном. З огляду на викладене, рішення суду щодо зобов`язання ОСОБА_7 розпорядитися автомобілем у такий спосіб не ґрунтується на законі.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині вимоги передання автомобіля «Хюндай Гетц», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розпорядження Приватному акціонерному товариству «Просто-страхування» після відшкодування останнім на користь ОСОБА_7 майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача вважає, що вирок суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, а зокрема автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розміром 99 000 грн., є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_9 водія транспортного засобу «Фольксваген Пасат», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була забезпечена полісом №АО 1536238 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «ПРОСТО-страхування». Відповідно до страхових сум ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 грн., а за шкоду майну 100 000 грн., на одного потерпілого, з франшизою 1 000 грн. 11.11.2019 року до Страховика з повідомленням про подію, що містить ознаки страхового випадку звернувся ОСОБА_9 . Цивільний позивач з будь-якими повідомленнями чи заявами до Страховика не звертався, тобто посилання позивача на не проведення виплати страхового відшкодування та стягнення його в примусовому порядку не відповідає обставинам справи та не підтверджується жодним доказом, яких просто немає у позивача у зв`язку з не зверненням виключно останнього з будь-якими вимогами до страхової компанії, що свідчить про те, що на сьогоднішній день у АТ «ПРОСТО-страхування» не виникло обов`язку щодо прийняття рішення про виплату і здійснення виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Так, полісом № АО/1536238 встановлено розмір страхової суми за шкоду майну потерпілих становить 100 000 грн., а з вирахуванням франшизи 99 000 грн., натомість заявлені позовні вимоги значно перевищують вказаний розмір, що вказує на необґрунтованість позовних вимог. Крім того, відповідно до позовних вимог позивач ОСОБА_7 зазначає, що в результаті ДТП був пошкоджений його автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в той же час з матеріалів, які були надіслані на адресу АТ «ПРОСТО-страхування», вбачається, що власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_11 , а тому позивач в силу вищезазначених обставин не довів обґрунтованість позовних вимог в частині отримання відшкодування за автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до позовної заяви вбачається, що за заявою власника автомобіля ОСОБА_11 було проведене авто-товарознавче дослідження щодо встановлення вартості матеріального збитку, який був завданий власнику автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відповідно до висновку №310 від 14.02.2020 року, ринкова вартість автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 115 814,40 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу становить 206 779,53 грн., що значно перевищує ринкову вартість автомобіля. Отже, відповідно до вказаного висновку вартість матеріального збитку, заподіяна власнику автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 115 814,40 грн., що являє собою вартість автомобіля. Враховуючи зазначене, даний транспортний засіб вважається тотально знищеним.
17.03.2020 року до АТ «ПРОСТО-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся цивільний відповідач ОСОБА_7 та надав для огляду пошкоджений автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 . відповідно до Звіту № 349 про оцінку автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 08.04.2020 року, здійснену на замовлення АТ «ПРОСТО-страхування», утилізаційна вартість вказаного автомобіля станом на 09.11.2019 року оцінена як сума ринкової вартості працездатних складових, становить 28 871,10 грн. З урахуванням того, що утилізаційна вартість автомобіля становить 28 871,10 грн., то в даному випадку сума, яка підлягає стягненню з АТ «ПРОСТО-страхування» становить: 115 814,40 грн. (ринкова вартість автомобіля) 28 871,10 грн. (утилізаційна вартість) = 86 943,30 грн. Апелянт звертає увагу на те, що АТ «ПРОСТО-страхування» змогло встановити утилізаційну вартість автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , лише після того, як було ухвалено вирок по справі, оскільки позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства не надавався для огляду Страховику пошкоджений автомобіль. Враховуючи те, що на момент ухвалення вироку по справі позивачем не було надано до АТ «ПРОСТО-страхування» автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , то АТ «ПРОСТО-страхування» заперечує проти позовних вимог.
Враховуючи викладене, просить скасувати вирок районного суду та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до АТ «ПРОСТО-страхування» в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, а зокрема автомобіль «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розміром 99 000 грн. повністю.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: потерпілого та його представника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого та заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника цивільного відповідача; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника потерпілого та представника цивільного відповідача задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, у повному обсязі доведена сукупністю досліджених у ході судового розгляду доказів, його дії кваліфіковані вірно, призначена міра кримінального покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, що не оскаржується в поданих апеляційних скаргах.

Тому в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5, ч. 7 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства; особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Частинами 1 та 3 статті 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні потерпілим (особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди) є ОСОБА_7 , яким пред`явлено цивільний позов до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, до ПрАТ «ПРОСТО-страхування».

Так, представник ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в своїй апеляційній скарзі зазначає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, розміром 99 000 грн.

Разом із тим, як вбачається з вироку суду першої інстанції, судом належно мотивовано прийняте рішення в частині вирішення позовних вимог в цій частині.

Як встановлено у даному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_9 на законних підставах, керував транспортним засобом «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 .

Вказаний транспортний засіб забезпечений обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО/1536238 від 08.08.2019 року) (а.п. 86).

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» про те, що позивач ОСОБА_7 не звертався до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, передбаченому ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є необґрунтовані, оскільки таке звернення із заявою до страхової компанії не виключає право потерпілого на звернення до суду з позовом. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16-к, відповідно до якої для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції цивільним позивачем були надані докази звернення з такою заявою до страхової компанії, відповідно до яких 11.03.2020 року представник цивільного позивача направив на адресу цивільного відповідача заяву про виплату страхового відшкодування. Станом на час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції цивільним відповідачем не було надано доказів розгляду цієї заяви та прийняття по ній відповідного рішення. Не було надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Щодо посилань в апеляційній скарзі цивільного відповідача на те, що суд неправильно визначив розмір шкоди, що підлягає стягненню при фізичному знищенні транспортного засобу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи моторне транспортне страхове бюро.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, відповідно до Звіту №310 від 14.02.2020 року про оцінку автомобіля «Хюндай Гетц», державний номер НОМЕР_1 , вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю цього автомобіля, внаслідок його пошкодження складає 115 814,40 грн. та дорівнює ринковій вартості пошкодженого майна, оскільки вартість відновлення перевищує ринкову вартість автомобіля на момент оцінки, проведення відновлювального ремонту є недоцільним.

Таким чином, в даному випадку транспортний засіб є фізично знищеним.

Разом із тим, ліміт відповідальності страховика ПрАТ «ПРОСТО-страхування», визначений умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності, укладений з власником (володільцем) транспортного засобу «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_9 , становить 100 000 грн., до якого вирахуванню підлягає франшиза у розмірі 1 000 грн., на яку відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зменшується страхове відшкодування.

Враховуючи вказане, суд прийшов до правильного висновку, що в цій частині позов потерпілого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню та з ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на його користь підлягають стягненню, за вирахуванням франшизи, майнові збитки в розмірі 99 000 гривень.

Доводи цивільного відповідача про те, що сума, яка підлягає стягненню з АТ «ПРОСТО-страхування» становить 86 943,30 грн. (115 814,40 грн. (ринкова вартість автомобіля) 28 871,10 грн. (утилізаційна вартість), а також про те, що утилізаційну вартість автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , АТ «ПРОСТО-страхування» змогло встановити лише після того, як було ухвалено вирок по справі, оскільки позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства не надавався для огляду Страховику пошкоджений автомобіль, колегія суддів вважає неспроможними з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження вартість автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП не встановлювалась. Також суду першої інстанції відповідних доказів такої вартості не було надано і цивільним відповідачем. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження майна, а саме автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 99 000 грн., тобто у межах страхового ліміту.

Доводи цивільного відповідача про те, що власником автомобіля «Хюндай Гетц» є ОСОБА_11 , а тому позивач ОСОБА_7 в силу вищезазначених обставин не довів обґрунтованість позовних вимог в частині отримання відшкодування за вказаний автомобіль, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Аналогічні роз`яснення містяться і у п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Зважаючи на зазначене вище, колегія суддів вважає, що розглянувши цивільний позов у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 5 ст. 128, ст. 129 КПК України, при цьому, застосувавши при вирішенні цивільного позову відповідні норми цивільного законодавства, а також діяв і відповідно до ст. 2 КПК України, якими визначено завдання кримінального провадження, зокрема, як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відтак, зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги цивільного відповідача свого підтвердження не знайшли.

Щодо доводів представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про необґрунтоване рішення суду в частині передання автомобіля «Хюндай Гетц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розпорядження АТ «ПРОСТО-страхування», оскільки йому відшкодовано завдані збитки за знищений автомобіль лише у розмірі 99 000 грн., тоді як повний розмір збитків складає 115 814,4 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Тобто, в разі виплати цивільному позивачеві повної вартості автомобіля, який було знищено, залишки такого автомобіля слід повернути особі, яка відшкодувала шкоду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав, що автомобіль є фізично знищеним, та він і його цивільна дружина ОСОБА_11 , яка зазначена власником автомобіля, не заперечували проти передачі у розпорядження цивільного відповідача залишків автомобіля після проведення відшкодування шкоди.

Також колегія суддів констатує той факт, що цивільним позивачем не були надані докази вартості залишків пошкодженого транспортного засобу ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду, а тому враховуючи, що цивільним відповідачем здійснюється відшкодування шкоди, яка дорівнює ринковій вартості автомобіля (у межах страхового ліміту), суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що після здійснення відшкодування АТ «ПРОСТО-страхування» шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля «Хюндай Гетц», зазначений автомобіль підлягає передачі у розпорядження АТ «ПРОСТО-страхування».

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого про те, що ОСОБА_7 не є власником автомобіля, а тому не наділений правом розпорядження зазначеним майном, є неспроможними, оскільки відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, що і було обґрунтовано вирішено судом першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та представника цивільного відповідача АТ «ПРОСТО-страхування» адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 квітня 2020 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4