ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 583/2747/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/161/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.342, ч.1 ст.296, ч.2 ст.345 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта базова середня, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:
- вироком Охтирського міськрайонного судом Сумської області 16.10.2006 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;
- вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.06.2009 року за ч. 2 ст. 296 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;
- вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.12.2010 року за ч. 2 ст.186,69 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки;
-вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.01.2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 342, ч.2 ст.345 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст. 185 КК України- у виді обмеження волі на строк 1 рік;
- за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 5 років;
- за ч. 2 ст. 342 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, до строку покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 19.10.2017 року до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з часу набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

Вказаним вироком встановлено, що 11.08.2017 року ОСОБА_7 близько 22:00 години, перебуваючи на парковці поряд з магазином «Гранд Маркет» в м. Охтирка по вул. Батюка, 9, в автомобілі служби таксі «СМС», помітив на передньому пасажирському сидінні планшет «Lenovo Tab 3 Essential», чорного кольору, належний потерпілому ОСОБА_10 . Дочекавшись моменту, коли водій та пасажири покинуть авто, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення таємного викрадення чужого майна, таємно, усвідомлюючи, що його дії не помічені сторонніми особами, умисно з корисливих мотивів та прямим умислом, викрав зазначений планшет та сховав його на підвіконні вікна між поверхами жилого будинку по АДРЕСА_2 , з метою розпорядитися ним на власний розсуд. В подальшому обвинувачений видав викрадений планшет працівникам поліції. Своїми умисними діями завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди, згідно висновку експерта на суму 2939,00 грн.
19.08.2017 року близько 15:00 години ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння і був затриманий біля магазину «Юлія», за адресою вул. Батюка, 4-а, м. Охтирка Сумської області, під час вчинення хуліганських дій та доставлений до Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.
На території Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області за адресою вул. Незалежності, 29, м. Охтирка Сумської області, поліцейський водій ОСОБА_11 згідно функціональних обов`язків поліцейського водія взводу реагування № 2 батальйону управління поліції охорони в Сумській області здійснював відносно ОСОБА_7 превентивний поліцейський захід, а саме: обмеження пересування особи, для складання начальником СРПП № 1 Охтирського ВП ОСОБА_12 протоколу про адміністративне затримання № 000607 від 19.08.2017 року.
В цей момент ОСОБА_7 усвідомлюючи, що ОСОБА_13 перебуває у робочий час в форменому одязі та виконує свої функціональні обов`язки, з метою не підкорення законним діям працівника поліції, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень наніс потерпілому ОСОБА_11 один удар головою в область виска справа та удар лівою рукою в область носа, чим спричинено кровотечу.
Своїми діями завдав ОСОБА_11 тілесне ушкодження у вигляді синця правої надбрівної дуги, яке згідно висновку експерта відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Крім того, 19.08.2017 року близько 15:00 години ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, під час здійснення відносно нього поліцейським водієм ОСОБА_11 згідно функціональних обов`язків поліцейського водія взводу реагування № 2 батальйону управління поліції охорони в Сумській області превентивний поліцейський захід, а саме: обмеження пересування особи, для складання начальником СРПП № 1 Охтирського ВП ОСОБА_12 протоколу про адміністративне затримання № 000607 від 19.08.2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на території Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області за адресою вул. Незалежності, 29, м. Охтирка Сумської області, умисно, безпричинно, здійснив фізичну протидію працівникові поліції, зокрема, висловлювався нецензурною лайкою та наніс йому один удар в область носу, тобто чинив опір представникові правоохоронного органу під час виконання ним покладених на нього службових обов`язків.
Також, 19.08.2017 року близько 14:30 години ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по АДРЕСА_3 на літньому майданчику магазину «Юлія», грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось винятковим цинізмом, в присутності молодшого інспектора управління поліції охорони в Сумській області ОСОБА_14 , поліцейського-водія управління поліції охорони в Сумській області ОСОБА_11 , старшого охоронця ТОВ «Явір-2000» ОСОБА_15 , водія-охоронця ТОВ «Явір-2000» ОСОБА_16 , громадян ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших осіб-відвідувачів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » оголив статеві органи, демонстративно виражаючи зневагу щодо норм моральності.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали на нього апеляційні скарги.

В своїх апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить змінити вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Кримінальне провадження за ч.2 ст.342 КК України закрити у зв`язку з відсутністю складу даного правопорушення у діях ОСОБА_7 . Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України до 1 року обмеження волі, за ч.1 ст.296 КК України - 5 років обмеження волі, ч.2 ст.345 КК України - 5 років позбавлення волі. За сукупністю злочинів, на підставі ч. 1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування призначити 5 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту ухвалення вироку, зарахувавши в строк відбуття покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 19.10.2017 року.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимог, прокурор зазначає, що згідно фактичних обставин за цим кримінальним провадженням, спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_11 кваліфікуються, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, тобто за ч.2 ст.345 КК України, і додаткової кваліфікації за ч.2 ст.342 КК України не потребує. Таким чином, на думку апелянта, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342 КК України підлягає виключенню з вироку суду у зв`язку з відсутністю в діях останнього даного правопорушення.

Крім того, прокурор вказує на те, що у резолютивній частині оскаржуваного вироку судом невірно вказано про рахування строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 з часу набрання вироком законної сили, так, як фактично на момент постановлення вироку останній вже знаходився під вартою і тому в строк відбуття повинно зараховувати увесь період його перебування;

- захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Призначити новий розгляд у кримінальному провадженні в суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання. Запобіжний захід, застосований за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року до ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду.
В своїх апеляційних доводах захисник посилається на те, що судом було відхилене клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про допит свідків обвинувачення ОСОБА_17 та ОСОБА_19 лише з причини неможливості доставки їх в судове засідання, а також клопотання щодо витребування та надання суду для дослідження відеозаписів з нагрудних камер відеоспостереження працівників поліції, які здійснювали затримання ОСОБА_7 , камери відеоспостереження магазину «Юлія», де саме і відбувалося затримання, та камери відеоспостереження Охтирського відділу поліції, де згідно з обвинуваченням, нібито відбувалося побиття ОСОБА_7 потерпілого ОСОБА_11 . Судом не перевірено докази, які могли б істотно вплинути на його висновки, а саме покази потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ; суд безпідставно не взяв до уваги показання самого ОСОБА_7 .
Крім того, апелянт зазначає про занадто суворе покарання, яке призначено ОСОБА_7 за ч.1 ст.296 КК України, та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є визнання вини в повному обсязі, активне сприяння слідству у розкритті злочину. ОСОБА_7 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, щиро розкаюється.

Обвинувачений ОСОБА_7 , з урахуванням доповнених апеляційних доводів та вимоги, просить скасувати вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року в частині визнання його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України та закрити кримінальне провадження.
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року в частині визнання його винним у вчиненні злочину за ч.1 ст.296 КК України змінити, пом`якшивши призначене покарання до 1 року обмеження волі.
В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено осіб, з якими у нього була бійка до затримання. Судом першої інстанції не витребувані речові докази по справі; судом не перевірено достовірність показань свідків сторони обвинувачення щодо наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень під час затримання. Посилається, що ніякої бійки він не вчиняв; матеріали кримінального провадження сфальсифіковані; судом порушенні його права на захист, безпідставно не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_24 та відхиллено клопотання сторони захисту про виклик певних свідків у цьому кримінальному провадженні. Працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_14 побили його в день затримання; суд необґрунтовано відхилив заяви про відвід складу суду та прокурорам.
Окрім цього, апелянт зазначає, що він повністю визнав свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.296 КК України, щиро розкаявся, у зв`язку з чим вважає призначене покарання за цими злочинами є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.1 ст. 296, ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікацію дій обвинуваченого в цій частині обвинувачення в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами сторони обвинувачення щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність у зв`язку з невірною одночасною кваліфікацією дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення дії обвинуваченого було кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір представникові влади під час виконання ним службових обов`язків; за ч. 2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2019 року (справа №688/1521/17), у разі коли особою спочатку вчиняється менш суспільно небезпечне діяння, а потім більш суспільно небезпечне однорідне посягання і вчинене охоплюється єдиним умислом, це свідчить про розвиток суспільно небезпечної поведінки особи і вчинене підлягає кваліфікації як одиничне більш суспільно небезпечне кримінальне правопорушення. Реальна сукупність однорідних (менш суспільно небезпечного та більш суспільно небезпечного) кримінальних правопорушень має місце лише тоді, коли щодо кожного з них існував відокремлений в часі умисел.
Так, з встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що опір представникові правоохоронного органу та заподіяння йому легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, були об`єднані єдиним умислом і зазначені протиправні дії ОСОБА_7 не були «розірвані у часі». Розвиток подій від опору до завдання тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу - потерпілому ОСОБА_11 відбувалися динамічно та практично одночасно, що підтверджується доказами, які досліджені в суді першої інстанції та зазначені в оскаржуваному вироку, показаннями потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які стверджували, що на території Охтирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області протягом нетривалого проміжку часу обвинувачений ОСОБА_7 вів себе агресивно та завдав тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .
Тобто описані дії ОСОБА_7 були скоєні у логічній послідовності та охоплювалися єдиним умислом. Діями винного одночасно були вчинені різні види посягань на працівника правоохоронного органу, розвиток подій від опору до безпосереднього застосування насильства відбувалися динамічно та практично одночасно. Тобто, інші діяння у такому випадку є лише способом, невід`ємною складовою частиною об`єктивної сторони вчинення іншого, більш тяжкого кримінально-карного діяння, таким чином, і суб`єктивна сторона злочину (намір) свідчить, що особа прагне вчинити найбільш тяжке кримінальне правопорушення, а інші кримінальні правопорушення, що складають його, виступають для нього процесом вчинення цього, більш тяжкого злочину.
Отже, опір та насильство, застосовані до працівника правоохоронного органу, що об`єднані єдиним умислом, вчинені безпосередньо після погрози вчинити такі дії, утворює одне кримінально-карне діяння і не потребує додаткової кваліфікації за ч. 2 ст. 342 КК України, а тому дії ОСОБА_7 у даному випадку слід кваліфікувати лише за ч.2 ст. 345 КК України, що обумовлює зміну оскаржуваного судового рішення на підставі п.4 ч.1 ст.408, п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.413 КПК України.
Крім того, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора щодо необхідності зміни вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.04.2018 року в частині визначення строку відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки за цим кримінальним провадженням 19.10.2017 року ухвалою місцевого суду останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (арк.69-70 т.1), який в подальшому не змінювався, у зв`язку з чим, на думку суду, початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно рахувати з моменту взяття його під варту.
Разом з цим, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів сторони захисту щодо неповноти судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставин справи за епізодом вчинення ОСОБА_7 злочину за ч.2 ст.345 КК України, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим злочину згідно пред`явленого обвинувачення, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження сторони захисту повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом надано їм обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.
Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.345 КК України на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються подій злочинів та їх наслідків, тому є належними та допустимими доказами.
Твердження обвинуваченого та захисника про відсутність даних, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України, спростовуються об`єктивними даними, які суд встановив під час судового розгляду, досліджуючи показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 , а також відомості, зазначені в письмових доказах, зокрема:
- у довідці від 12.09.2017 року, витягах з наказів від 23.09.2010 року № 282 о/с, від 01.02.2017 року № 34 о/с, відповідно до яких старший сержант поліції ОСОБА_11 , з 28.05.2010 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по теперішній час в Національній поліції України;
- у функціональних обов`язках поліцейського-водія взводу реагування №2 батальйону Управління поліції охорони в Сумській області;
- у журналі реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні з табельною вогнепальною зброєю та окремою відомістю видачі озброєння працівникам батальйону Управління поліції охорони (м. Охтирка) в Сумській області, в яких є підпис ОСОБА_11 за 19.08.2017 року, що свідчить про несення служби ОСОБА_11 відповідно до покладених посадових обов`язків;
- у рапорті ОСОБА_11 від 19.08.2017 року, відповідно до якого він, відповідно посадових обов`язків, доповів про події що сталися 19.08.2017 року під час перебування в наряді;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 27.09.2017 року, з фототаблицею, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 продемонстрував механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 поліцейському ОСОБА_11 ;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 08.09.2017 року, з фототаблицею, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 ;
- у висновку експерта № 324 від 07.09.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження правої надбрівної дуги, яке утворилося від дії тупого предмета та відноситься до легких тілесних ушкоджень, та отримане не менше, ніж від однієї фізичної дії. Давність нанесення ушкодження може відповідати даті, зазначеній у постанові, про що свідчить колір синця;
- у висновку експерта № 336 від 12.09.2017, відповідно до якого механізм спричинення тілесного ушкодження виявленого у ОСОБА_11 може відповідати механізму, показаному ним під час проведення слідчого експерименту;
- у висновку експерта № 337 від 12.09.2017 року, відповідно до якого механізм спричинення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_11 , може відповідати механізму, показаному свідком ОСОБА_14 під час проведення експерименту;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 08.03.2017 року, з фототаблицями, відповідно до якого свідок ОСОБА_14 розповів та показав про механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ;
- у заяві ОСОБА_11 від 19.08.2017 року, відповідно до якої він повідомив про вчинення відносно нього ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який 19.08.2017 близько 14:30 годині, коли він знаходився на службі в службовому автомобілі наніс тілесні ушкодження під час керування автомобілем;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 08.09.2017 року, з фототаблицями, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 розповів та показав про обставини та механізм спричинення йому тілесних ушкоджень при виконанні ним службових обов`язків на території Охтирського відділу поліції 19.08.2017 року;
- у рапорті молодшого інспектора ОСОБА_14 , відповідно до якого він доповів про події, що сталися 19.08.2017 року під час перебування в наряді з ОСОБА_11 ;
- с проведення слідчого експерименту від 08.09.2017 року, з фототаблицями, відповідно до якого ОСОБА_11 продемонстрував механізм нанесення йому тілесних ушкоджень: удар ногою в область потилиці в службовому автомобілі, удар головою в область голови та удар рукою в область голови, а саме правої брови на території Охтирського відділу поліції;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 22.08.2017 року, з фототаблицями, відповідно до якого свідок ОСОБА_15 показав механізм нанесення тілесних ушкоджень поліцейському ОСОБА_11 ;
- у протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.08.2017 року свідку ОСОБА_15 , від 28.09.2017 року - свідку ОСОБА_16 , з яких вбачається, що свідки впізнали ОСОБА_7 ;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 28.09.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_16 показав механізм нанесення тілесних ушкоджень поліцейському ОСОБА_11 ;
- у протоколі огляду місця події від 27.09.2017 року, з фототаблицями, відповідно до якого в службовому кабінеті №10, оглянуто мобільний телефон Xiaomi Redmi 4 Х, чорного кольору, на якому мається фото із зображенням ОСОБА_11 , в якого на обличчі, а саме на носі мається пляма бурого кольору, схожа на кров;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 27.09.2017 року, з фототаблицями, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 продемонстрував механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 19.08.2017 року поліцейському ОСОБА_11 ;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 29.09.2017 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_23 показав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ;
- у довідці № 7900 від 21.08.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 20.08.2017 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку.
Стороною захисту в своїх апеляційних скаргах не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо отримання вищезазначених письмових доказів з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також щодо їх недопустимості.

Крім того, під час допиту в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 надав пояснення про те, що 19.08.2017 року з напарником ОСОБА_14 отримали повідомлення про бійку біля магазину «Юлія». Там були обвинувачений з його приятелем ОСОБА_24 . Коли приїхали, біля магазину були вже працівники служби охорони «Явір» і працівники магазину. Коли сів у машину для заповнення бланку, навпроти з машини жінка почала знімати на відео. ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав відштовхувати ОСОБА_14 , виривався, голосно кричав на дівчину, щоб вона припинила відео зйомку, і намагався наблизитися в бік дівчини. Потерпілий вийшов зі службового автомобіля, щоб допомогти напарнику. Обвинувачений у відповідь на те, що дівчина не припиняє відео зйомку, почав кричати на неї та зняв шорти, оголивши статеві органи. Щоб припинити дії ОСОБА_7 , його затримали та наділи наручники і посадили в машину. Коли почали їхати до відділу поліції, ОСОБА_7 , сидячи на задньому сидінні, вдарив потерпілого, який кермував автомобілем, по голові ногою в область потилиці. У відділку ОСОБА_7 не хотів виходити з машини, його витягали і він вдарив потерпілого головою в область ока. Коли заспокоївся, зняли наручники. Потім почалась словесна перепалка, після чого ОСОБА_7 наніс потерпілому удар кулаком в область носа. Під вечір у потерпілого почалося запаморочення, звернувся до лікарні, де встановили струс мозку, у зв`язку з чим пролежав у лікарні 6 днів.

Свідок ОСОБА_15 , який працює в службі охорони «Явір», показав в суді першої інстанції, щовлітку 2017 року, після подій на літньому майданчику магазину «Юлія» ОСОБА_7 затримали представники поліції, поклали на землю та вдягли кайданки. Друга обвинуваченого посадили до себе в машину, а ОСОБА_7 до машини поліцейських та поїхали до відділу поліції. Коли на території Охтирського відділу поліції ОСОБА_7 виліз з машини, то ударив потерпілого головою в брову, потім кулаком в ніс.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні в суді першої інстанції надав показання про те, що влітку 2017 року працював охоронцем в «Явір 2000». Після другого приїзду з ОСОБА_15 до магазину «Юлія» на виклик, він побачив на місці перевернуті столи, ОСОБА_7 кричав на якогось чоловіка, була словесна перепалка. Там була охорона ДСО із вул. Батюка. ОСОБА_7 просили заспокоїтися. Потім одягли кайданки, він стояв на колінах, просив послабити кайданки, говорив що у нього затекли руки. Посадили до автомобіля та повезли до відділу поліції. До відділу їхали за поліцейською машиною. По вул. Чкалова машина зупинялася, бо ОСОБА_7 не давав їхати, ударив поліцейського водія ногою, тому до автомобіля поліції разом з ОСОБА_7 помістили його товариша ОСОБА_24 . На території відділу поліції вивели ОСОБА_7 з автомобіля та чекали біля входу чергового дільничного чи слідчого. ОСОБА_7 попросив зняти кайданки, бо в нього затекли руки, йому зняли кайданки. Він почав нервувати та ударив потерпілого рукою, у якого пішла з носа кров. Після чого ОСОБА_7 знову оділи кайданки.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції надав показання, що він є молодшим інспектором Охтирського відділу поліції, в судовому засіданні пояснив, що 19.08.2017 року перебував на зміні з ОСОБА_11 . Близько 13.40 год. отримали повідомлення, що біля магазина «Юлія» вчиняється бійка. Прибули на місце на службовому автомобілі ВАЗ 2109 синього кольору, де вже була швидка допомоги та працівники «Явір». Працівники «Явір» розповіли про бійку. ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, на розмову реагував зухвало, грубо. У ОСОБА_7 були збиті кулаки, подерта спина, почервоніння під оком, збиті коліна, на руках та під оком були явно свіжі садна. Навпроти магазину дівчина знімала на мобільний телефон події, що відбувалися. ОСОБА_7 це не сподобалося, він почав лаятися нецензурно, намагатися побігти у бік дівчини, вимагав припинити знімання, а потім зняв шорти, оголив статевий орган та сідниці. Після цього поліцейські поклали ОСОБА_7 на землю, одягли кайданки, оскільки він не реагував не попередження, а весь час намагався рушити до дівчини, що знімала події на відео. Свідок і потерпілий вирішили затримати ОСОБА_7 , але він весь час пручався, відмовлявся сісти до службового автомобіля поліції, через що поліцейські застосували до нього кайданки, фізичної сили чи побоїв не вчиняли. Коли почали їхати до відділу поліції, ОСОБА_7 , який знаходився на задньому сидінні автомобіля, вдарив ногою потерпілого по голові, через що довелося до нього посадити ОСОБА_24 з автомобіля «Явора», аби останній заспокоїв ОСОБА_7 . У відділі поліції першим з машини вийшов ОСОБА_24 , наступним ОСОБА_7 . Останній ударив ОСОБА_11 головою по лобу. На прохання ОСОБА_7 з нього зняли кайданки, після чого він вдарив ОСОБА_11 кулаком в ніс, від чого у останнього почалася кровотеча з носа. Відносно ОСОБА_7 не здійснювалося жодних незаконних дій, в той же час він себе вів зухвало, агресивно, не підкорювався вимогам поліцейських.

Допитаний свідок ОСОБА_22 , який обіймає посаду заступника начальника Охтирського відділу поліці, в суді першої інстанції пояснив, що 19.08.2017 близько 14:20 годині ОСОБА_11 та ОСОБА_14 доставили ОСОБА_24 та ОСОБА_7 до відділку поліції за порушення громадського порядку по вул. Батюка в м. Охтирка. По зовнішньому вигляду та поведінці затримані були в стані алкогольного сп`яніння. У ОСОБА_7 були садна на колінах, на зап`ястях, темні плями під очима, схожі на синці. На вході до будівлі між ОСОБА_7 і ОСОБА_11 була словесна суперечка, під час якої ОСОБА_7 обвинувачував ОСОБА_11 , що він його незаконно затримав, після чого ОСОБА_7 ударив правим кулаком у область носа ОСОБА_11 . Потім на ОСОБА_7 одягли кайданки та припинили неправомірні його дії. ОСОБА_7 завели до відділу поліції, щоб провести слідчі дії, а потім повезли на освідування. Після удару ОСОБА_11 нахилився донизу, потім зайшов до відділу поліції умиватися, бо з носа текла кров.
Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції надав показання, що він працює інспектором Охтирського відділу поліції. 19.08.2017 року він був на подвір`ї у відділу поліції коли ОСОБА_11 з напарником привезли до відділу обвинуваченого, разом з працівниками служби охорони «Явір». ОСОБА_7 вів себе неадекватно, кричав, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Ударив головою ОСОБА_11 в око. Потім ніби-то заспокоївся. Попросив, щоб зняли кайданки. Коли зняли кайданки, знову почав себе поводити агресивно та ударив кулаком в обличчя ОСОБА_11 , після чого у потерпілого пішла кров носом. ОСОБА_7 знову наділи кайданки. Тілесних ушкоджень ніхто обвинуваченому не заподіював.
Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду в місцевому суді пояснив, що працює черговим Охтирського відділу поліції, в кінці серпня 2017 року був на зміні. На службу 102 від жінки поступило повідомлення про бійку біля магазину «Юлія». Туди був направлений наряд, де був і потерпілий. В допомогу направив ще і дільничного. ОСОБА_7 вів себе агресивно. Порушників доставили до Охтирського відділу поліції. У ОСОБА_11 із носа текла кров, на ОСОБА_7 були наручники, так як він вів себе дуже агресивно, кричав, виражався нецензурною лайкою, тікав, бігав по коридору. Працівники поліції намагалися його заспокоїти, фізичну силу до нього ніхто не застосовував.
У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання вищезазначених свідків, які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту.
Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_12 мають особисту зацікавленість у розгляді цього кримінального провадження, оскільки ці свідки ретельно допитувався в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавала детальні показання про обставини вчиненого ОСОБА_7 злочину стосовно потерпілого ОСОБА_11 , попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідок має намір оговорювати обвинуваченого немає.
Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Апеляційні доводи сторони захисту щодо необхідності скасування оскаржуваного вироку внаслідок того, що судом не досліджено відеозаписи з нагрудних камер відеоспостереження працівників поліції та камер відеоспостереження магазину «Юлія» і Охтирського відділу поліції, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки під час досудового розслідування зазначені докази до матеріалів цього кримінального провадження не залучалися, а також сторони кримінального провадження не надавали суду цих доказів під час судового розгляду.

Твердження апелянтів про те, що місцевим судом безпідставно відхиллено клопотання сторони захисту про витребування вищезазначених доказів є суб`єктивним та необґрунтованим, так як обвинувачений та його захисником не доведено існування цих доказів та захист не був позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази у порядку, передбаченому ч.3 ст.93 КПК України, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду.

Колегія суддів не бере до уваги апеляційні доводи обвинуваченого та захисника щодо необхідності скасування оскаржуваного судового рішення внаслідок того, що не було допитано в суді першої інстанції свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_19 неодноразово викликалися в судове засідання в суд першої інстанції та ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2017 року застосовано привід до свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 у зв`язку з їх неявкою в судове засідання (арк.165, 166, 168, 174, 216 т.1).

Згідно відомостей рапорту ДОП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області від 09.01.2018 року, свідок ОСОБА_19 відмовився отримувати судову повістку (арк.174 т.1).

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19.10.2017 року застосовано привід до свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 у зв`язку з їх неявкою в судове засідання (арк.19 т.2).

В подальшому судом першої інстанції також неодноразово відкладалися судовий розгляд для виклику вищезазначених свідків для їх участі в судовому засіданні та приймалися заходи щодо явки в судове засідання (арк.26-27, 32-33, 36-37, 79, 88 т.2; арк.21, 22, 23 т.3).

Разом з цим, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_19 в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим в судовому засіданні від 05.04.2018 року прокурор відмовився від виклику цих свідків сторони обвинувачення та їх допиту під час судового розгляду (арк.79-80 т.3).

За таких обставин, суд першої інстанції виконав усі процесуально можливі заходи для виклику свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 і, з урахуванням думки прокурора, який відмовився від допиту цих свідків в судовому засіданні, дійшов вірного висновку про можливість закінчення судового розгляду без допиту зазначених осіб.

Більш того, згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, та відомостей матеріалів судового провадження не вбачається, що свідки ОСОБА_17 і ОСОБА_19 були безпосередніми очевидцями події злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та стороною захисту не зазначено в їх апеляційних скаргах, як показання цих свідків могли суттєво впливати на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст.345 КК України.

Колегія суддів також критично відноситься до доводів захисника та обвинуваченого, що судом не перевірено версію сторони захисту про те, що працівники поліції спричинили тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_7 , а також під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено осіб, з якими була бійка у обвинуваченого на території магазину «Юлія», оскільки відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Крім того, згідно відповіді з прокуратури Сумської області від 12.03.2018 року (арк.56 т.3), відомості за фактом застосування фізичної сили та заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000405 від 05.09.2017 року за ч. 2 ст. 365 КК України. Відомостей щодо прийняття остаточного рішенні у цьому кримінальному провадженні матеріали судового провадженні не містять. Цих відомостей не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Обвинуваченим також не наведено в своїх апеляційних доводах обґрунтованих доказів щодо необхідності врахування показань свідка сторони захисту ОСОБА_24 за епізодом злочину за ч.2 ст.345 КК України, оскільки цей свідок в суді першої інстанції пояснив, що в якій машині та чи разом з ОСОБА_7 їхали, не пам`ятає. У відділі поліції вони з обвинуваченим перебували в різних кімнатах. У відділку поліції не завжди були разом. Як ОСОБА_7 вдарив поліцейського не бачив, і не бачив, щоб обвинуваченого хтось бив у відділі поліції. На медичний огляд везли в швидкій, по дорозі написали відмову від госпіталізації, після лікарні відпустили. Як везли до лікарні не пам`ятає, після вживання алкогольних напоїв зникає пам`ять, перебуває на обліку у нарколога. За таких обставин, на думку колегії суду, апеляційні доводи обвинуваченого в цій частині також є суб`єктивними та необґрунтованими.

Твердження обвинуваченого, що затримання відбувалося з порушенням вимог кримінального процесуального закону є безпідставними, оскільки 19.08.2017 року ОСОБА_7 було затримано о 15 год. 03 хв. у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173 КУпАП (арк.220 т.2), а вже о 17 год. 30 хв., відповідно до ст.ст.40, 104, 131, 132, 208-211, 213 КПК України, останнього у присутності двох понятих було фактично затримано, як особу, що підозрюється у вчиненні злочину за ч.2 ст.345 КК України, про що складено відповідний протокол (арк.221-222 т.2).

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення судом вимог ст. 290 КПК України у зв`язку з невідкриттям стороні захисту речових доказів, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, підозрюваному ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_25 відповідно до вимог ст. 290 КПК України 29.09.2017 року надано доступ до матеріалів досудового розслідування, з якими останні були ознайомленні (арк.253 т.2). При цьому сторона захисту мала можливість заявити клопотання про огляд речових доказів, однак ні на досудовому розслідувані, ні під час судового розгляду у суді першої інстанції цим правом не скористалась, хоча і володіли інформацією щодо зберігання вказаних доказів та порядок їх отримання.
Не суперечить вимогам КПК України і та обставина, що місцевий суд не досліджував в судових засіданнях зазначених речових доказів, оскільки ці предмети злочинного посягання досліджувалися на підставі інших доказів, а саме даних протоколів огляду місця події; постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання тощо. Наведене узгоджується з положеннями ст. 94 КПК України про те, що суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Щодо апеляційних доводів обвинуваченого про те, що місцевим судом безпідставно відхилено клопотання сторони захисту про відвід складу суду та прокурору ОСОБА_9 , на думку колегії суддів є суб`єктивними, так як судом вирішувалося це питання під час судового розгляду та постановлені ухвали від 13.04.2018 року та 16.04.2018 року про відмову в задоволенні цих клопотань обвинуваченогоОСОБА_7 із зазначенням відповідних мотивів прийнятих судових рішень, з якими також погоджується і колегія суддів (арк.112, 129 т.3).

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Місцевим судом повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційних скаргах.
Отже, версія та доводи обвинуваченого та його захисника про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочину за ч.2 ст.345 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що доводи захисника та обвинуваченого не позбавлені правових та фактичних підстав.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєних злочинів; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного; відомості про особу обвинуваченого, який має молодий працездатний вік, але не працює і не шукає роботу через службу зайнятості, не має постійного заняття; неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності, що вказує на схильність до скоєння правопорушень, та свідчить про нестійкі соціальні зв`язки, стан його здоров`я - на обліку в псих- та наркодиспансері не перебуває, має постійне місце проживання, звідки характеризується як особа, щодо якої від сусідів скарг не надходило, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; думку потерпілих щодо покарання обвинуваченому, тощо.
У відповідності до класифікації за ст.12 КК України, кримінальні правопорушення за ч.2 ст.185, ч.2 ст.345 КК України є нетяжкими тяжкими злочинами, а за ч.1 ст.296 КК України відноситься до кримінальних проступків.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за ч.1 ст. 296 КК України - щире каяття.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно обрав вид покарання, проте при обранні міри покарання недостатньо врахував фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, що є підставою для суду апеляційної інстанції для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, на підставі п.1 ч. 1 ст. 408 КПК України.
Відповідно до формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_7 за епізодом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, вчинив крадіжку планшету «Lenovo Tab 3 Essential», чим заподіяв потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 2939,00 грн. Завдана шкода повністю відшкодовано потерпілому шляхом повернення викраденого майна. В подальшому потерпілий ОСОБА_10 надав до суду першої інстанції письмову заяви, в якій просив провадити судовий розгляд без його участі, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до нього не має, а також просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі (арк.137 т.1).
За епізодом вчиненого злочину за ч.2 ст.345 КК України потерпілий ОСОБА_11 не просив призначати обвинуваченому максимального покарання, передбаченого санкцією цього закону, та залишив на розсуд суду зазначене питання (арк.122 т.3).
Крім того, колегія суддів враховує, що обсяг обвинувачення, в якомуОСОБА_7 визнаний винним, зменшено; ставлення обвинуваченого до вчинених злочинів, а також те, що завдана шкода повністю відшкодована потерпілому ОСОБА_10 , потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до обвинуваченого претензій матеріального характеру не висовували, колегія суддів вважає, що суспільна небезпечність та шкідливі наслідки злочину істотно знижені.
Належить врахувати те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.345 КК України в максимальних межах санкції цього Закону, враховуючи вищенаведені обставини, є занадто суворим.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.345 КК України і приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових злочинів.
Остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за правилами ч.1 ст.70, п.б) ч.1 ст.72 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 посилання на кваліфікацію його дій за ч.2 ст.342 КК України, як зайву.
Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.345 КК України, призначивши його у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Вважати ОСОБА_7 засудженим:
- за ч.2 ст. 185 КК України до 1 (одного) року обмеження волі;
- за ч. 1 ст. 296 КК України до 5 (п`яти) років обмеження волі;
- за ч. 2 ст. 345 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70, п.б) ч.1 ст.72КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 19 жовтня 2017 року.
В решті вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді