КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3748/2020 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, з використанням відеоконференцзв`язку з Державною установою «Київський слідчий ізолятор», апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2020 року задоволено клопотання начальника першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2020 року включно, але не більше строку досудового розслідування та визначено заставу в розмірі 1 000 000 гривень із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, щодо:
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шахтарськ Донецької обл., громадянина України, українця, одруженого, маючого неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.28, ч. 3 ст. 410 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 подав в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 апеляційну скаргу з подальшими доповненнями, у якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, ухвалене з порушенням права на захист. В сторони захисту не було достатньої можливості ознайомитися з клопотанням та додатками, оскільки клопотання має значний об`єм та складається з 3-х томів (682 аркуші) до нього та підготувати лінію захисту шляхом подачі письмового заперечення на дане клопотання та відповідних клопотань щодо дослідження доказів наявності ризиків, необхідності допиту свідків, подачі характеризуючих даних на ОСОБА_7 .

Слідчим суддею було позбавлено можливості надати характеризуючі дані на ОСОБА_7 , оскільки захисник не був завчасно повідомлений про дату судового засідання та враховуючи, що карантинні заходи посилено, а відповідні державні установи працюють в закритому режимі, що в свою чергу ускладнило збирання відповідних документів.

Також під час розгляду даного клопотання, а саме підчас оголошення слідчим суддею додатків до клопотання стороною захисту було виявлено суттєві розбіжності в обсязі додатків та в об`єм доказів, якими обґрунтовував своє клопотання прокурор, про що було неодноразово наголошено стороною захисту та підозрюваним, але жодної реакції слідчого судді щодо перевірки даних розбіжностей зроблено не було.
Захисник вважає, що слідчим суддею Печерського районного суду було грубо порушено право на захист гарантоване Конституцією України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та процесуальних прав закріплених в КПК України.

Тримання під вартою є найсуворішим заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки, апелянт вважає, що у слідчого судді були підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора у повному обсязі, оскільки прокурор в судовому засіданні необгрунтував наявності жодного ризику передбаченого ст. 177 КПК України та керувався виключно припущеннями без відповідного посилання на докази, що підтверджують наявність ризиків та лише обмежився загальними формулюваннями, тому слідчий суддя був зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини та постановити законну та обґрунтовану ухвалу якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
ОСОБА_7 позитивно характеризується, має постійне місце проживання у Київській області, має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, за процесуального керівництва військової прокуратури Київського гарнізону, здійснюється досудове розслідування внесене до ЄРДР за № 0000036 від 18.03.2020 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 410 КК України .
Орган досудового розслідування зазначає, що починаючи з 2014 року (більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_12 , будучи військовою службовою особою, познайомився із приватним підприємцем ОСОБА_13 , який у зазначений період здійснював діяльність у сфері продажу пально-мастильних матеріалів, у зв`язку із чим, у ОСОБА_12 виник злочинний умисел на організацію групи осіб, які будуть об`єднані єдиним злочинним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення нижчезазначеного, відомого всім учасникам групи плану, з метою особистого збагачення за рахунок незаконного збуту пально-мастильних матеріалів належних військовій частині НОМЕР_1 на території Київської області, в умовах дії особливого періоду.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 , розуміючи, що злочинну участь у вказаній групі можуть приймати лише особи, яким він довіряє, залучив до вказаної злочинної діяльності водія-перевізника палива ОСОБА_14 , з яким ОСОБА_12 мав особисті контакти з невстановленого досудовим розслідуванням часу. Зокрема, ОСОБА_12 розподіляючи ролі у вказаній організованій групи роз`яснив, що громадянин ОСОБА_14 залучений до вказаної злочинної діяльності, у зв`язку із тим, що у ОСОБА_14 перебуває у постійному користуванні вантажний транспортний засіб - бензовоз тягач Renault Magnum, д.н.з. НОМЕР_2 , (далі - бензовоз) та причіп до нього, д.н.з. НОМЕР_3 , із типом кузова «паливоцистерна» (далі - цистерна). Також, ОСОБА_12 розуміючи, що в силу займаної посади та службового становища, особисто реалізовувати пально-мастильні матеріали не зможе, залучив до складу групи цивільну особу-директора ТОВ «Октан БЦ» ОСОБА_7 , який шляхом пошуку покупців серед інших суб`єктів господарювання домовлявся про кількість пально-мастильних матеріалів, які підлягатимуть збуту, особисто контактував із іншими суб`єктами господарювання обумовлюючи суми, кількість та вид пально-мастильних матеріалів, які можуть бути незаконно збуті зазначеною організованою групою. У подальшому, за невстановлених обставин ОСОБА_12 довів всім учасникам групи злочинний план та їх ролі, на що всі учасники групи переслідуючи мету збагатитись за рахунок незаконного збуту військового майна, погодились.
Разом з тим, у зв`язку із тим, що військове майно, зокрема пально - мастильні матеріали, підлягають суворому обліку у військовій частині, порядок їх оприбуткування, списання та використання унормовано керівними документами, а донесення про їх використання подаються командиру військової частини начальником відповідної служби та ним же оформлюються, ОСОБА_12 вирішив залучити до своєї злочинної діяльності також начальника служби забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_15 .
При цьому, ОСОБА_12 , спільно, та по взаємній згоді з ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 очолив стійке об`єднання, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників групи, а також злочинну спеціалізацію вказаної групи.
Отже, визначившись з напрямом протиправної діяльності та поклавши на себе функції організатора і керівника групи, ОСОБА_12 особисто підібрав її учасників, з числа знайомих та співслужбовців. Забезпечуючи при цьому стійкість організованої групи, керованість і тривалість намічених ним злочинних дій, він використовував для відбору кандидатів займані ними посади, їх повноваження та матеріально-технічні засоби для забезпечення вчинення злочинів.
З метою забезпечення існування та функціонування групи між її учасниками був розроблений єдиний план з розподілом функцій кожного з учасників групи. Відповідно до вказаного плану, завданнями і метою існування організованої групи було налагодження систематичного викрадення та збуту пально-мастильних матеріалів, які належать Збройним Силам України, особам, які здійснюючи роздрібний продаж зазначених пально-мастильних матеріалів одержували від цього прибуток, а також подальше приховання вказаних нестач пально-мастильних матеріалів силами служби забезпечення військової частини шляхом їх списання.
У подальшому, з метою дотримання співучасниками заходів конспірації для протидії викриттю правоохоронними органами, на етапі створення групи ОСОБА_12 себе визначив, як особу, яка забезпечує процес привласнення військового майна, погоджуючи кількість та строки вивозу військового майна із військової частини із ОСОБА_7 та начальником служби забезпечення військової частини ОСОБА_15 , а також організовує заїзд на територію військової частини НОМЕР_1 бензовозу та цистерни цивільної особи ОСОБА_14 , контролює процес заправки зазначеного бензовозу та забезпечує виїзд заправленої пально-мастильними матеріалами Збройних Сил України цистерни із бензовозом ОСОБА_14 , який в подальшому керуючись єдиним злочинним умислом організованої групи, розпоряджаючись указаним військовим майном, передає його цивільним особами на автозаправочні станції, з яких здійснюється збут військових пально-мастильних матеріалів у роздрібний спосіб.
Стійкість організованої групи ОСОБА_12 забезпечував за рахунок її стабільного складу, роду діяльності її учасників, займаних посад її учасників, планування злочинної діяльності, особистого контактування із цивільними особами організованої групи - ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , розумінням неможливості керівництва організованою групою іншими військовими службовими особами, в силу займаних посад та відсутності спілкування із місцевими суб`єктами господарської діяльності у сфері продажу пально- мастильних матеріалів.
Організована ОСОБА_12 група була стійкою, що знайшло своє вираження у згуртованості, стабільності та тривалості існування. Злочинна група очолювана ОСОБА_12 характеризувалась наступним чином: попередньою зорганізованістю в спільне об`єднання для вчинення злочинів; «спеціалізацією» злочинної діяльності учасників організованої групи, яка виражалась у вчиненні умисних злочинів, пов`язаних з привласненням військового майна та подальшим збутом привласненого на території Київської області; стабільністю членів групи, котра виразилась у тривалості їх дій з 2014 року до дня припинення злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів та детальної організації функціонування групи; об`єднаністю злочинів вчинених організованою групою єдиним планом з розподілом функції кожного із учасників групи, спрямованих на досягнення єдиної злочинної мети; підпорядкованістю учасників організованої групи ОСОБА_12 з питань злочинної діяльності, обізнаністю всіх членів злочинної групи з планом злочинних дій та високою латентністю зазначених злочинних діянь.
ОСОБА_12 , будучи організатором та керівником групи, використовуючи службове становище здійснював безпосереднє керівництво діями учасників організованої ним групи, визначав і уточнював обов`язки кожного під час вчинення кримінальних правопорушень для досягнення загальної злочинної мети, особисто підбирав учасників групи, та доводив їм їх ролі при здійсненні злочинної діяльності, розробляв плани вчинення злочинів, у тому числі вживаючи заходів щодо не викриття злочинної діяльності групи правоохоронними органами, особисто погоджував кількість та строки вивозу майна із військової частини із директором ТОВ «Октан БЦ» ОСОБА_7 та начальником служби забезпечення військової частини ОСОБА_15 , організовував заїзд на територію військової частини НОМЕР_1 бензовозу та цистерни цивільної особи ОСОБА_14 , контролював процес заправки зазначеного бензовозу та забезпечував виїзд заправленого пально - мастильними матеріалами Збройних Сил України цистерни із бензовозом ОСОБА_14 , надавав вказівку ОСОБА_7 на збут пально-мастильних матеріалів належних військовій частині.
ОСОБА_16 , будучи активним учасником організованої ОСОБА_12 групи, згідно розподілених функцій, погоджував із ОСОБА_12 кількість пально-мастильних матеріалів належних військовій частині НОМЕР_1 , які незаконно привласнювались організованою групою з метою їх збуту та погоджуючи із ОСОБА_12 ціну організовував продаж вказаного військового майна, після чого одержуючи за такий продаж грошові кошти, за погодженням із ОСОБА_12 здійснював їх розподіл.
ОСОБА_15 , будучи активним учасником організованої ОСОБА_12 групи, згідно службових повноважень та розподілених функцій, забезпечував приховування привласнення пально-мастильних матеріалів, належних військовій частині, контролював процес заправки цистерни ОСОБА_14 пально- мастильними матеріалами у кількісному показнику вказаному ОСОБА_12 , здійснював заходи з приховування нестач пально-мастильних матеріалів військової частини.
ОСОБА_14 , будучи активним учасником організованої ОСОБА_12 групи, згідно розподілених функцій, надавав засіб для вчинення злочину (бензовозу та цистерни), за допомогою якого здійснював заїзд на територію військової частини НОМЕР_1 із порожньою цистерною, подальшої заправки зазначеної цистерни пально-мастильними матеріалами, які належать військовій частині та виїзду за межі контрольно-пропускного пункту військової частини із подальшою доставкою зазначених пально-мастильних матеріалів суб`єктам господарської діяльності на яких вкаже ОСОБА_16 та ОСОБА_12 в першій половині дня, більше точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 , діючи у складі організованої групи, відповідно до заздалегідь розробленого плану злочинної діяльності згідно своєї злочинної ролі, будучи об`єднаним спільним умислом із ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , направленим на протиправне збагачення за рахунок незаконного збуту військового майна, вчинив підготовчі та організаційні дії до вчинення злочину, а саме: привласнення пально- мастильних матеріалів належних військовій частині НОМЕР_1 , що виразились у визначенні обсягу розміру привласнення не менше 8,2 тон пально-мастильних матеріалів (бензину та дизельного палива) та постановки відповідної вказівки ОСОБА_15 на збут зазначеної кількості пально-мастильних матеріалів із ОСОБА_7 та зв`язався із водієм бензовоза та цистерни ОСОБА_14 , вказав останньому на готовність вчинення зазначеного злочинного діяння та надав вказівку прибути ОСОБА_14 на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) на наступний день в першій його половині.
У подальшому, 16.04.2020 року, о 11 год. 14 хв., ОСОБА_16 , будучи об`єднаним спільним умислом із ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину організованою групою, діючи у порушення вищевказаних норм законодавства, з корисливих мотивів, з метою заволодіння військовим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись умовами, які створив ОСОБА_12 для безперешкодного доступу ОСОБА_14 на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), діючи відповідно до єдиного злочинного умислу організованої групи, домовившись про незаконний збут військового майна цивільним особам, та у подальшому ОСОБА_14 перетнув контрольно-пропускний пункт зазначеної військової частини, де до 12 год. 18 хв., цього ж дня, за участі ОСОБА_15 та невстановлених військовослужбовців зазначеної військової частини відбулось завантаження обумовлених раніше пально-мастильні матеріалів у кількості 14 тон дизельного палива, які належать військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном, вартість яких становить 406 000 гривень, після чого ОСОБА_14 безперешкодно виїхав за межі контрольно-пропускного пункту, та розпочав незаконно розпоряджатись привласненими пально-мастильними матеріалами, у спосіб визначений ОСОБА_12 , а саме доставки вказаних пально-мастильних матеріалів на автозаправочні станції, перелік яких погоджував із ОСОБА_7
24.04.2020 року о 09 год. 48 хв., ОСОБА_16 , будучи об`єднаним спільним умислом із ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину організованою групою, діючи у порушення вищевказаних норм законодавства, з корисливих мотивів, з метою заволодіння військовим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись умовами, які створив ОСОБА_12 для безперешкодного доступу ОСОБА_14 на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), діючи відповідно до єдиного злочинного умислу організованої групи, домовившись про незаконний збут військового майна цивільним особам, та у подальшому ОСОБА_14 перетнув контрольно-пропускний пункт зазначеної військової частини, де до 11 год. 04 хв., цього ж дня, за участі ОСОБА_15 та невстановлених військовослужбовців зазначеної військової частини відбулось завантаження обумовлених раніше пально-мастильні матеріалів у кількості 21,7 тон дизельного палива, які належать військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном, вартість яких становить 629 300 гривень, після чого ОСОБА_14 безперешкодно виїхав за межі контрольно-пропускного пункту, та розпочав незаконно розпоряджатись привласненими пально-мастильними матеріалами, у спосіб визначений ОСОБА_12 , а саме доставки вказаних пально-мастильних матеріалів на автозаправочні станції, перелік яких погоджував із ОСОБА_7
30.04.2020 року о 12 год. 07 хв., ОСОБА_16 будучи об`єднаним спільним умислом із ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виконуючи свою роль у вчиненні злочину організованою групою, діючи у порушення вищевказаних норм законодавства, з корисливих мотивів, з метою заволодіння військовим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись умовами, які створив ОСОБА_12 для безперешкодного доступу ОСОБА_14 на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), діючи відповідно до єдиного злочинного умислу організованої групи, домовившись про незаконний збут військового майна цивільним особам, та у подальшому ОСОБА_14 перетнув контрольно-пропускний пункт зазначеної військової частини, де до 13 год. 50 хв., цього ж дня, за участі ОСОБА_15 та невстановлених військовослужбовців зазначеної військової частини відбулось завантаження обумовлених раніше пально-мастильні матеріалів у кількості 17 тон дизельного палива, які належать військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном, вартість яких становить 493 000 гривень, після чого ОСОБА_14 безперешкодно виїхав за межі контрольно-пропускного пункту, та розпочав незаконно розпоряджатись привласненими пально-мастильними матеріалами, у спосіб визначений ОСОБА_12 , а саме доставки вказаних пально-мастильних матеріалів на автозаправочні станції, перелік яких погоджував із ОСОБА_7
15.05.2020 року близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 будучи об`єднанимспільним умислом із ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , виконуючи стою роль у вчиненні злочину організованою групою, діючи у порушення вищевказаних норм законодавства, з корисливих мотивів, з метою заволодіння військовим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, користуючись умовами, які створив ОСОБА_12 для безперешкодного доступу ОСОБА_14 на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), діючи відповідно до єдиного злочинного умислу організованої групи, домовившись про незаконний збут військового майна цивільним особам, та у подальшому ОСОБА_14 перетнув контрольно-пропускний пункт зазначеної військової частини, де до 13 год. 40 хв., цього ж дня, за участі ОСОБА_15 та невстановлених військовослужбовців зазначеної військової частини відбулось завантаження обумовлених раніше пально-мастильні матеріалів у кількості 14 тон дизельного палива та 600 літрів бензину, які належать військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном, вартість яких становить понад 406 000 гривень, після чого ОСОБА_14 безперешкодно виїхав за межі контрольно-пропускного пункту, та розпочав незаконно розпоряджатись привласненими пально-мастильними матеріалами, у спосіб визначений ОСОБА_12 , а саме доставки вказаних пально-мастильних матеріалів на автозаправочні станції, перелік яких погоджував із ОСОБА_7 .
16.05.2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 28 ч. З ст. 410 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.05.2020 року задоволено клопотання сторони обвинувачення та застосованощодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб, а саме до 16.07.2020 року включно із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 1000000 грн., із покладенням на у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
30.06.2020 року постановою військового прокурора Київського гарнізону продовжено строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 16.08.2020 року.
06.07.2020 року начальник першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_17 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 16.08.2020 року, із визначенням застави в розмірі 1 000 000 гривень та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.07.2020 року клопотання задоволено та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2020 року включно, але не більше строку досудового розслідування та визначено заставу в розмірі 1 000 000 гривень із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.
З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою перевірялись судом при розгляді клопотання. При цьому надав пояснення підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою.
При судовому розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 410 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 410 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для продовження йому строку тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.
Під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявні докази в достатній мірі підтверджують існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, в якому підозрюється ОСОБА_7 та оцінив, відповідно до ст. 178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 410 КК України.
Слідчий суддя також дослідив доводи викладені в клопотанні та з урахуванням, тяжкості та суспільної небезпечності кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , а також наявності ризиків, всупереч доводам апеляційної скарги, які дають підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, характеризуючих даних про особу підозрюваного в їх сукупності, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, та про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.
Як встановлено колегією суддів, прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вище викладеним.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови)).
Оскільки заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, клопотання задоволено слідчим суддею обґрунтовано та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк до 16.08.2020 року, тобто в межах строку досудового розслідування.
Посилання захисника на те, що слідчий суддя, в порушення вимог чинного кримінального процесуального закону, не надав достатньої можливості на ознайомлення із клопотанням про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додатками до нього, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно до ч. 2 ст. 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Як вбачається із журналу судового засідання від 07.07.2020 року (том 3, а.с. 215-219), під час судового засідання в суді першої інстанції клопотання захисника було задоволено та надано час на ознайомлення з клопотанням та долученими до нього додатками, тобто загальні засади кримінального провадження слідчим суддею були дотримані в повному обсязі. Крім того, згідно розписки, яка міститься в матеріалах провадження, (т. 3, а.с. 209) підозрюваний ОСОБА_7 отримав під підпис 03.07.2020 року о 10 год. 10 хв. копію клопотання та доданих до нього матеріалів у повному обсязі усього на 706 арк. Відтак, підстав стверджувати про порушення слідчим суддею вимог чинного кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів сторони захисту щодо не задоволення слідчим суддею клопотання сторони захисту про виклик та допит свідків, то такі доводи суд апеляційної скарги не приймає до уваги, зважаючи на строки розгляду вказаної категорії справ та наданих слідчому судді повноважень.
Продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_7 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
В сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , в їх сукупності, зокрема і ті, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі та доповненнях.
Крім того, слідчий суддя правильно, з урахуванням та в межах вимог ст. 182 КПК України, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , дані про його особу та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, з урахуванням його матеріального та сімейного стану, визначив останньому заставу саме у розмірі 1 000 000 грн., що належним чином забезпечить виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.
Разом з тим, зі спливом часу інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань ( рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» («Clooth v. Belgiu»), тому, у разі ініціювання в подальшому клопотань про продовження дії запобіжного заходу, підлягають обов`язковій перевірці обставини, які дають підстави обмежувати право підозрюваного перебувати на волі.
Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі та доповнень до неї, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді без змін.
Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року, якою задоволено клопотання начальника першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.08.2020 року включно, але не більше строку досудового розслідування та визначено заставу в розмірі 1 000 000 гривень із визначенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України у разі її внесення, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3