Справа № 753/6650/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2892/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 372 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2020 рокупродовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 13 вересня 2020 року включно.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких є особливо тяжким, за який загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, має громадянство кількох держав, паспорт на інше прізвище, тривалий час перебував у розшуку, тому існує ризик переховування його від суду. Також суд вказав на продовження існування таких ризиків як перешкоджання своїми вчинками кримінальному провадженню, можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки в даний час з`ясування обставин справи не закінчена.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, посилаючись на практику ЄСПЛ, вважає ухвалу незаконною та невмотивованою, просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 та обрати стосовно ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний із тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки у справі допитані всі свідки сторони обвинувачення, розпочато дослідження письмових доказів сторони обвинувачення. Також вважає, що судом під час судового розгляду обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6,9,11,12,13 ч. 2 ст. 115 КК України щодо ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні не підтвердились, а тому судом повинно було застосовано положення ч. 3 ст. 183 КПК України.
Також зазначає, що судом залишено поза увагою доводи сторони захисту, щодо застосування до ОСОБА_7 положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України та його звільненню, оскільки обвинувачений перебуває під вартою понад 12 місяців, тримається у ІТТ ГУ НП в м. Києві, де немає належних умов, чим порушуються його права, передбачені ЗУ «Про попереднє ув`язнення». Підкреслює, що судом не враховано дані про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про доведеність прокурором підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, і стан здоров`я обвинуваченого, який не перешкоджає йому перебувати під вартою, а тому доводи апеляційної скарги про те, що такі дані залишилися поза увагою суду, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність доказів обвинувачення за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6,9,11,12,13 ч. 2 ст. 115 КК України щодо ОСОБА_7 , не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Також є такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства про порушення судом вимог ч.3 ст.197 КПК України, яким встановлений граничний термін перебування особи під вартою під час досудового розслідування, оскільки вказана правова норма не поширює свою дію на стадію судового розгляду.

Також є вірним висновок суду про те, що визначення місця перебування ОСОБА_7 під вартою чинним кримінальним процесуальним законодавством не віднесено до повноважень суду при вирішенні питання про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.
Також, колегія суддів погоджується з позицією суду про неможливість визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальному правопорушенні, пов`язаному із застосуванням насильства.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, а не інший більш м`який запобіжний захід, як просить захисник обвинуваченого у апеляційній скарзі, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: