ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/130/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №01082 за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2020 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дунаївці, Хмельницької області, громадянина України, в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2020 року продовжено відносно ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 25.11.2020 року.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою закрити відносно нього кримінальне провадження або обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вказує, що в ухвалі судом не вказано про строк та можливість оскарження рішення в апеляційному порядку, чим порушено його права, передбачені ст. 55 Конституції України, ст.ст. 376, 11,24,395, 392 КПК України.

В судовому засіданні 25.11.2020 року прокурор не звертався до суду з клопотання про продовження строку тримання під вартою, а лише висловив відповідне прохання про продовження строку дії запобіжного заходу, яке було задоволено судом.

Вважає, що у такий спосіб відбулося порушення виконання прокурором обов`язку доведення обґрунтованості підозри, наявності реальних ризиків, існування яких має підтверджуватися належними, достатніми та допустимими доказами.

Судом не вирішувалося питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки йому особисто під підпис не вручалося клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Зазначає, що у даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий. ОСОБА_9 , на думку обвинуваченого, не має процесуального статусу потерпілого, оскільки він не звертався до суду із цивільним позовом, як і не звертався із заявою про визнання його потерпілим, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю.

В реєстрі матеріалів досудового розслідування кримінального провадження не зазначено про те, що ОСОБА_9 звертався із заявою про визнання його потерпілим.

Посилається на те, що в судових засіданнях не приймав участь ні потерпілий, ні його представник, а ні свідки, що є порушенням ст. 412 КПК України.

З огляду на положення ч.2 ст. 23 КПК України покази свідків не можуть визнаватися доказами, також вважає, що наявні обґрунтовані підстави щоб не брати до уваги покази, надані ОСОБА_9 .

Судом не було враховано, що до теперішнього часу йому не було вручено обвинувальний акт і не ознайомлено з матеріалами провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений додатково зазначає, що його було незаконно затримано та він утримувався у відділі поліції без відповідних правових підстав.

У зв`язку із застосуванням відносно нього насильства, він був змушений підписати незаконні покази на підстави яких його продовжують утримувати під вартою.

Стороною обвинувачення не було надано жодного доказу на підтвердження скоєння ним інкримінованого злочину.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши виділені матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Вбачається, що у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за №01082.
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 26 травня 2020 року застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 24.07.2020 року включно. Альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у відповідності до ч.4 ст. 183 КПК України слідчим суддею не визначався.
Зі змісту ухвали слідчого судді вбачається, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження було встановлено наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Надалі ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року запобіжний захід відносно ОСОБА_7 продовжено до 21.08.2020 року включно.
В подальшому, ухвалами суду першої інстанції від 19 серпня 2020 року та 07 жовтня 2020 року було вирішено питання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2020 року, що є предметом розгляду в апеляційному порядку, продовжено ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 25.11.2020 року.
Відповідно до положень ст. 314, 315, 331 КПК України до закінчення строку дії попередньої ухвали, суд зобов`язаний вирішити питання про доцільність подальшого тримання особи під вартою.
З огляду на те, що судовий розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали суду від 07.10.2020 року про продовження строку тримання ОСОБА_7 не закінчився, суд першої інстанції зобов`язаний був вирішити питання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Зі змісту ухвали суду від 25.11.2020 року слідує, що при прийнятті рішення про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу, врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки у нього відсутнє джерело доходу, а також ту обставину, що ОСОБА_7 може зашкодити встановленню об`єктивної істини у справі. Суд зазначив, що ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 продовжують існувати.
Продовжуючи строк дії запобіжного заходу, суд має перевірити чи не зменшилися на стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.
Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання ( продовження) запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Як видно із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у закінченому замаху на скоєння особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.
Характер інкримінованого кримінального правопорушення, пов`язаного із діями, спрямованими на позбавлення життя людини з використанням особливо небезпечного предмета ножа, а також локалізація тілесних ушкоджень, вагомо вказує на підвищену суспільну небезпеку скоєного.
Відомостей щодо наявності у обвинуваченого сім`ї, дітей чи утриманців, а також офіційного місця роботи, законного джерела доходів, постійного місця проживання чи місця реєстрації виділені матеріали кримінального провадження не містять, не долучені апелянтом будь-які документи на підтвердження вказаної інформації і на час апеляційного перегляду.
Подане разом із доповненнями до апеляційної скарги клопотання від імені ОСОБА_10 не може бути прийнято до уваги, оскільки відсутні будь- які докази того, що зазначена особа перебуває у родинних стосунках з обвинуваченим.
Сукупність вказаних обставин дають підстави для висновку, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, які б могли слугувати запорукою належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 протягом судового розгляду кримінального провадження.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також недоведеність наявності у нього міцних соціальних зв`язків, відсутність у ОСОБА_7 законного джерела доходів, постійного місця проживання, враховуючи, що у провадженні ще не досліджувалися судом докази, є тими обставинами, що вказують на правильність висновків суду про продовження існування на цій стадії кримінального провадження ризиків, встановлених на стадії застосування запобіжного заходу.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України»).
Відомості, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема його соціальні зв`язки були враховані як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при продовженні строку його дії.
Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апелянтом не надано.
Сукупність відомостей про особу обвинуваченого наряду з іншими обставинами, що підлягають врахуванню відповідно до положень ст. 178 КПК України доводять, що на даній стадії кримінального провадження більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді особистого зобов`язання, як про те просить апелянт, не зможе запобігти наявним ризикам.
Твердження апелянта про те, що прокурором не було доведено наявність ризиків в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою є голослівними.
Як слідує із технічного запису фіксації судового засідання від 25.11.2020 року, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_11 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, при цьому прокурор змістовно навів конкретні ризики, які на його думку продовжують існувати, а також відомості про особу обвинуваченого, які вказують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .
Вказівка обвинуваченого на те, що прокурор не звертався до суду із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, а висловив свою позицію в усній формі, не є достатньою підставою для скасування ухвали суду. За приписами ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою незалежно від наявності клопотань.
Не є прийнятними і доводи обвинуваченого про те, що судом не вирішувалося питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Із технічного запису фіксації судового засідання слідує, що обвинуваченим було заявлене відповідне клопотання про зміну міри запобіжного заходу на більш м`яку, а саме у вигляді особистого зобов`язання чи такого, що не пов`язане із триманням під вартою. Цю ж позицію обвинуваченого було підтримано і захисником, яка приймала участь в судовому засіданні.
Зі змісту мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції слідує, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, тобто зазначене питання було предметом судової перевірки.
Відсутність в ухвалі вказівки на можливість її оскарження, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки ця обставина не перешкодила обвинуваченому реалізувати право на апеляційне оскарження.
Посилання апелянта на невручення йому обвинувального акта не може бути взято до уваги при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки дотримання органом досудового розслідування вимог ст. 293 КПК України входить до переліку питань, які підлягають з`ясуванню при судовому розгляді кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.
Правильність визначення тієї чи іншої особи потерпілим не може бути предметом перевірки апеляційного суду при розгляді скарги на ухвалу суду про продовження застосування запобіжного заходу.
Неявка потерпілого в судове засідання в ході якого вирішувалося питання про доцільність продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого не впливає на законність прийнятого рішення судом в цілому, оскільки участь потерпілого під час вирішення зазначеного питання не є обов`язковою.
Під час перевірки законності ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку запобіжного заходу, апеляційний суд не вправі наперед вирішувати питання про достатність чи недостатність доказів для доведеності винуватості, оскільки вирішення цих питань віднесено до компетенції суду першої інстанції за результатами проведення судового розгляду по суті.
Вимога апелянта про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягає, з огляду на межі компетенції суду апеляційної інстанції, визначеної ст. 407 КПК України, під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу, а тому апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості прийняти вказане рішення, як про те просить апелянт.
Вбачається, що сторона захисту звернулася до правоохоронних органів із заявою про застосування до ОСОБА_7 недозволених методів досудового розслідування з метою змусити його визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, відомості внесені до ЄРДР.
Результати проведення розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_7 підлягають оцінці судом під час проведення судового розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду про доцільність продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого висновки суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Істотних порушень вимог КПК, які б стали безумовною підставою для скасування ухвали, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Прохання апелянта про повернення йому апеляційної скарги з додатками у разі залишення її без задоволення, апеляційним судом не може бути задоволене, оскільки відсутні процесуальні підстави для повернення апеляційної скарги, визначені ст. 399 КПК.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4