Постанова

Іменем України
11 лютого 2021 року

м. Київ
Справа № 191/624/20
Провадження № 51 5420 км 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001835 від 22 грудня 2019 року, щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогніде Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 286 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 286 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі статей 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.
Додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки вказано виконувати реально.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведення експертиз,: в сумі 1256 грн. 08 коп. за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 19/104-9/2/224 від 12.02.2020 року; в сумі 1256 грн. 08 коп. за проведення судової автотехнічної експертизи № 19/104-9/2/252 від 13.02.2020 року.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 грудня 2019 року приблизно о 20 годині 08 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (1.50%) та керуючи технічно справним легковим автомобілем «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 02.06.1998 року належить ОСОБА_10 , в темний час доби здійснював рух у напрямку вул. Центральної по вологому покриттю проїзної частини дороги вул. Виконкомівської, яка має заокруглення ліворуч і по одній смузі руху в кожному напрямку, у м. Синельникове, Дніпропетровської області, при цьому на передньому пасажирському місці в якості пасажира перебував ОСОБА_11 .
Під час руху по лівосторонньому заокругленні проїзної частини дороги вул. Виконкомівської, м. Синельникове, Дніпропетровської області, виконавши маневр обгону попутного автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER XL», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , вже рухаючись по вологій проїзній частині дороги вул. Залізничної, яка також має заокруглення ліворуч і по одній смузі руху в кожному напрямку, водій ОСОБА_7 , маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, продовжуючи рухатися по лівосторонньому заокругленні проїзної частини дороги вул. Залізничної, слідуючи зі швидкістю біля 70 км/год., яка перевищує дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту м. Синельникове, не більше 50 км/год., не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який приблизно о 20 год. 08 хв. 21 грудня 2019 року в районі домоволодіння №2 по вул. Залізничній м. Синельникове, в стані бокового заносу, перетнувши зустрічну смугу руху, виїхав за межі проїзної частини дороги ліворуч, відносно напрямку його руху, де правою боковою частиною здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді дерева. Після наїзду на дерево водій ОСОБА_7 покинув місце пригоди.
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3.б), 2.9. а), 12.4 та 12.1. Правил дорожнього руху України.
Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди - виїздом за межі проїзної частини дороги із послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2108» ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 о 18 годині 40 хвилин у реанімаційному відділенні КНП «Синельниківська центральна міська лікарня» СМР» за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, 52.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року задоволено апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_13 , скасовано вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 та призначено йому за ст. 286 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 вказано обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 3 роки. Вважає вирок апеляційного суду необґрунтовано суворим, а висновок про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства - помилковим. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду потерпілій, є добропорядним громадянином, судимостей не має, має постійне місце роботи, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, утримує малолітнього сина і тимчасово непрацездатну дружину. Також зазначає, що апеляційний суд дав невірну оцінку поведінці засудженого ОСОБА_7 після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він покинув місце події лише після прибуття швидкої медичної допомоги, яку він сам викликав.
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити. Захисник ОСОБА_9 висловила аналогічну думку.
Засуджений ОСОБА_7 вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою та просила її задовольнити.
В судовому засіданні прокурор вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ст. 286 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінальне правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_7 внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки апеляційного суду щодо призначеного йому покарання.
Приймаючи рішення про неможливість виправлення ОСОБА_7 із звільненням його від відбування основного покарання, скасовуючи вирок суду першої інстанції в цій частині та ухвалюючи новий вирок, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином та має підвищену суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, який вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, наслідки вчинення злочину у виді смерті ОСОБА_11 . При цьому апеляційний суд також врахував і обставини, на які є посилання у касаційній скарзі захисника про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина та тимчасово непрацездатну дружину, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, матеріальний збиток завданий злочином відшкодував, думку потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має та не наполягала на суворому покаранні.

Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння апеляційний суд визнав обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, а щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність у ОСОБА_7 утриманців та відшкодування шкоди потерпілій обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують його покарання.

Врахувавши вказані обставини, суд апеляційної інстанції вказав на помилковість висновку суду першої інстанції щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без його ізоляції від суспільства, визнавши неправильним застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України, скасувавши вирок в цій частині та постановивши новий вирок. Новим вироком апеляційний суд визначив, що покарання в мінімальних межах санкції частини 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з реальним його відбуванням та з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, буде справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.
При цьому апеляційний суд не давав іншої оцінки обставинам події, як про це вказує захисник у касаційній скарзі, оскільки факт того, що ОСОБА_7 покинув місце події ніким не заперечувався в судах, а уточнення захисника про те, що ОСОБА_7 покинув місце події лише після того, як він викликав швидку допомогу та дочекався її прибуття, не спростовує зазначених обставин справи. Крім того, такі обставини не заперечувалися сторонами кримінального провадження в суді першої інстанції та у зв`язку із чим судовий розгляд відбувся в передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України порядку.
Також апеляційний суд окремо зауважив, що злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України, відноситься до злочинів проти безпеки дорожнього руху, у зв`язку із чим думка потерпілої щодо призначення покарання враховується в сукупності з іншими обставинами, проте сама по собі не може бути вирішальною при призначенні покарання.
Призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Обставини, на які є посилання в касаційній скарзі захисника та які, на його думку, дають підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, належним чином були враховані апеляційним судом і їм була дана відповідна належна оцінка.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 420 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги, зміни вироку апеляційного суду та призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3