Справа № 598/1956/20
провадження № 1-кп/598/296/2020
ВИРОК

іменем України

"24" грудня 2020 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Збаражі матеріали кримінального провадження №598/1956/20 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, тимчасово непрацюючого, не депутата, раніше не судимого,

за ч.1 ст.193 КК України,

встановив:
У період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, більш точний час в ході досудового розслідування на сьогодні не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, розташованій біля села Зарубинці Збаразького району Тернопільської області, протиправно, за відсутності відповідного дозволу, проводив земляні пошуково-археологічні роботи, під час яких віднайшов скарб у складі фрагментів посуду, а саме: половини великого блюда овальної форми з двома ручками, оформленими у вигляді стилізованого листя із вигравіюваним зображенням риби, шириною 11,3 см., довжиною 45 см.; четвертої частини срібної тарілки (блюда) діаметром близько 47 см., край якої рельєфно прикрашений карбованими перлиноподібними потовщеннями; ложки; ножа; продовгуватого предмету; предмету у вигляді списоподібного леза; кубку з металевою оббивкою руків`я з напівсферичною нижньою частиною та двома місяцеподібними металевими оббивками верхньої частини, що, згідно висновку спеціаліста - Генерального директора Національного музею історії України від 23.11.2020 року, представляють собою набір старовинного декоративного парадного посуду, датуються пізньоримським часом, являються надзвичайно рідкісними знахідками в Україні та Європі, а також мають особливу історичну, наукову, художню та культурну цінність.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі пам`ятки археології, у тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані із ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» знахідки, одержані в результаті археологічних досліджень (нерухомі та рухомі предмети, які були пов`язані з об`єктом археологічної спадщини і виявлені під час археологічних досліджень), є державною власністю.

Частинами 1 та 2 статті 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що у разі виявлення знахідки археологічного або історичного характеру під час проведення будь-яких земляних робіт, виконавець робіт зобов`язаний зупинити їх подальше ведення і протягом однієї доби повідомити про це відповідний орган охорони культурної спадщини, на території якого проводяться земляні роботи. Земляні роботи можуть бути відновлені лише згідно з письмовим дозволом відповідного органу охорони культурної спадщини після завершення археологічних досліджень відповідної території.

Діючи всупереч вимогам ч.2 ст.17, ч.1 та ч.2 ст. 36 Закону України «Про охорону культурної спадщини», ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону археологічної спадщини» обвинувачений ОСОБА_4 розуміючи, що знайдений ним під час проведення протиправних земляних пошуково-археологічних робіт скарб з вищевказаних фрагментів посуду та предметів є пам`яткою археології і державною власністю, а також має особливу історичну, наукову та культурну цінність, діючи умисно, з корисливих мотивів, їх не зупинив і відповідний орган охорони культурної спадщини не повідомив, та приховавши свою знахідку для того, щоб не передавати знайдений ним скарб до Музейного фонду України, перевіз його до свого помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , привласнивши його.

Надалі, 29.11.2019 року обвинувачений ОСОБА_4 , використовуючи персональний комп`ютер розмістив в мережі Інтернет на сайті аукціону «Vioility.com» фотографії частини знайденого ним скарбу, використавши для цього нік-нейм користувача аукціону - « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Надалі, на початку грудня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_4 продав частину зазначеного скарбу, а саме: половину великого блюда овальної форми з двома ручками, оформленими у вигляді стилізованого листя із вигравіюваним зображенням риби, шириною 11.3 см., довжиною 45 см.; четверту частину срібної тарілки (блюда) діаметром близько 47 см., край якої рельєфно прикрашений карбованими перлиноподібними потовщеннями; ложку; ніж; продовгуватий предмет; предмет у вигляді списоподібного леза; кубок з металевою оббивкою руків`я з напівсферичною нижньою частиною та двома місяцеподібними металевими оббивками верхньої частини, що є пам`яткою археології, що належить державі і має особливу історичну, наукову та культурну цінність, отримавши за це від іншої особи грошові кошти у сумі 6 тисяч Євро, що у перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ склало 155535 грн.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України, як незаконне привласнення знайденого скарбу, який має особливу історичну, наукову та культурну цінність.

25 листопада 2020 року, між прокурором другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службою Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор, обвинувачений та захисник дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.193 КК України. При цьому обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. Також, сторони узгодили покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
При цьому обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник погоджуються з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.472 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 .

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода про визнання винуватості може бути затверджена з таких мотивів.

Відповідно до положень ч.2 та ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, передбаченим ч.1 ст.193 КК України. Шкода завдана лише державним та суспільним інтересам. Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, узгоджена сторонами міра покарання відповідає вимогам КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, а її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_4 .

Умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 472-474 КПК України, суд,-

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 25 листопада 2020 року між прокурором другого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службою Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 , по кримінальному провадженню за №598/1956/20.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.193 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду Тернопільської області від 16 листопада 2020 року, у справі №761/36685/20, на металеві частини прикраси в кількості 13 дрібних предметів (3 плоскі, продовгуватої форми, 1 предмет у формі п`ятикутника, 1 предмет, схожий на кулон, решта предметів невизначеної форми); металевий предмет у формі місяця («лунниця»); блокнот «BRILLUX» в чорній шкіряній обкладинці, в якому містяться рукописні написи німецькою мовою, а також рукописні позначки «100Є», «160Є Grosse W», «100Є Kleine W», блокнот «Diary» в чорній щільній шкіряній обкладинці, в якому зазначені номери банківських карток, імена прізвища, а також зазначений прописом текст «Вхід у VIOLITY VOV@N-нік, VIKAROSYPKO - пароль»; системний блок сірого кольору із трьома наклейками у вигляді квітів, а також наклейкою із штрих-кодом та написом «Модель ВЕСТ-06» №25-0702-0009.
Речові докази по справі:

- металеві частини прикраси в кількості 13 дрібних предметів (3 плоскі, продовгуватої форми, 1 предмет у формі п`ятикутника, 1 предмет, схожий на кулон, решта предметів невизначеної форми); металевий предмет у формі місяця («лунниця»), що знаходяться на зберіганні у Національному музеї історії України залишити на зберіганні у Національному музеї історії України.
- блокнот «BRILLUX» в чорній шкіряній обкладинці, в якому містяться рукописні написи німецькою мовою, а також рукописні позначки «100Є», «160Є Grosse W», «100Є Kleine W», блокнот «Diary» в чорній щільній шкіряній обкладинці, в якому зазначені номери банківських карток, імена прізвища, а також зазначений прописом текс «Вхід у VIOLITY VOV@N-нік, VIKAROSYPKO - пароль»; системний блок сірого кольору із трьома наклейками у вигляді квітів, а також наклейкою із штрих-кодом та написом «Модель ВЕСТ-06» №25-0702-0009, що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ГСУ СБУ повернути ОСОБА_4 .

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1