Справа № 461/5667/20
Провадження № 1-кп/461/577/20
УХВАЛА

03.11.2020 року Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження /внесене до ЄРДР за № 0000644 від 05.02.2020 року/ про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

в с т а н о в и в:

в провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України та ОСОБА_10 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Покликаючись на те, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років; можуть вчинити інші кримінальні правопорушення; можуть переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому просить продовжити обвинуваченим запобіжний захід.
Обвинувачені та захисники в судовому засіданні заперечили щодо клопотання прокурора.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.
У межах даного кримінального провадження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та за попередньою змовою групою осіб та у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, та за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст.186 КК України.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 червня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, тобто до 23.08.2020 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2020 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 08.11.2020 року.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження , до яких належать запобіжні заходи, включаючи домашній арешт та тримання під вартою (статті 131,176,1981,183).

До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу, посеред іншого, належать запобіжні заходи, якими згідно ст.176 Кодексу є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.148 КПК України запобіжні заходи вибираються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам уникнути від дізнання, досудового слідства та суду, перешкодити встановленню істини в кримінальній справі, продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до загальних положень про запобіжні заходи, такі обираються виключно з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, зокрема, для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.7 ст.42 та іншими нормами КПК.

Слідчим суддею при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу була надана оцінка обґрунтованості підозри обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тому при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу, суд не вирішує цього питання.

Суд погоджується із позицією сторони обвинувачення, що ризики, які були встановлені на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати і на момент розгляду даного клопотання.

За відсутності достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими, у разі зміни запобіжного заходу, інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Заслухавши сторін кримінального провадження, суд вважає, що оскільки обвинувачені обвинувачується, у вчиненні тяжкого злочину, можуть переховуватися від суду, та перешкоджати кримінальному провадженню, відсутність достатніх гарантій належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченими, у разі зміни запобіжного заходу, у зв`язку з чим інші запобіжні заходи можуть не запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, з врахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, не встановлено, а тому існування зазначених ризиків виправдовує подальше застосування запобіжного заходу.

Суд також не вбачає підстав для визначення обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розміру застави.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, суд при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Життя та здоров`я людини, згідно ст.3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя, тому його охорона найважливіше завдання кримінального права України, відтак, завданням кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень. В даному випадку, як вбачається із матеріалів обвинувального акту, потерпілий ОСОБА_11 зазнав шкоди, включаючи фізичне насильство, спричинене неправомірними діями обвинувачених.

Тому правових підстав для визначення розміру застави ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд не вбачає.

Таким чином, підстави для продовження запобіжного заходу, не відпали, а тому наявна необхідність у задоволені клопотання прокурора та продовженні такого запобіжного заходу із зазначенням визначеного строку.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 183, 197, 199 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 , під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» строком на 60 діб, тобто до 01.01.2021 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , під вартою у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» строком на 60 діб, тобто до 01.01.2021 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1 .