Справа № 212/424/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 21.10.2020 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, обвинуваченому було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 19.12.2020 р..
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений заперечував проти клопотання, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт. При цьому посилається на те, що він на час взяття під варту працював, хоча й не офіційно, перебуває у шлюбі, тобто має сім`ю і міцні соціальні зв`язки. По справі тримається під вартою 1 рік 2 місяці. До цього по іншій справі, за ст. 115 КК України, мав взагалі домашній арешт, який виконував.

Захисник ОСОБА_5 підтримала свого підзахисного, заперечує проти клопотання прокурора, вважає, що ризики відсутні так, як їх наявність не доведена належним чином. Просить змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши учасників процесу, вважає, що обвинуваченому слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - по 13.02.2021 р..

Суд, виходить зі слідуючого. В обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчій суддя та суд при продовженні строку його дії, посилався на те, що ОСОБА_4 раніше судимий, офіційно не працює, у відношенні нього в інших судах знаходяться кримінальні провадження за ст. ст. 115 ч. 2, 186 ч. 2 КК України, обвинувачується в скоєні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Але, оскільки обставини на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовженні строку його дії не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, так як він, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, не працював офіційно, у відношенні нього направлено два обвинувальні акти до: - Голосіївського районного суду м. Києва за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України; - до Могильов-Подільського міського суду Вінницької області ст. 186 ч. 2 КК України, та ще одне до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу за ст. 187 ч. 2 КК України, тобто може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність підстав щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовження строку його дії, стороною захисту не наведено.

При цьому суд, продовжуючи строк тримання під вартою не посилався та не посилається на те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, та відповідно не вважав і не вважає, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.

Крім цього, наявність у обвинуваченого на відповідному проміжку часу домашнього арешту, а не тримання під вартою, у кримінальному провадженні за ст. 115 ч. 2 КК України, не є забороною для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у іншому провадженні, як і не є підставою для зміни тримання під вартою на домашній арешт.

Ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та суд при продовженні строку його дії, продовжують існувати.

Тому, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні під час підготовчого провадження, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, відповідні ризики продовжують існувати та не зменшилися, є достатніми та виправдовують тримання особи під вартою.

На підставі викладеного, керуючисьст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 13.02.2021 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: