Справа № 163/1265/18 Провадження №11-кп/802/200/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000170 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вироком суду ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нікополь Дніпропетровської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, середньої освіти, одруженого, водія ФОП ОСОБА_10 , раніше не судимого, засуджено:

- за ч.2 ст.286 КК України, до покарання у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком в 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 близько 02:30 години 19.05.2018 року, керуючи автомобілем "ЗАЗ ВІДА", номерний знак НОМЕР_1 , на 481 км автодороги сполученням "Київ-Ковель-Ягодин", що в цьому місці має одну смугу в одному напрямку двостороннього руху, в порушення п.п.2.3б, 11.3, 12.9б, 34.1.1 Правил дорожнього руху не був уважним, проігнорував вимоги дорожнього знаку 1.26 "Двосторонній рух", перетнув горизонтальну дорожню розмітку 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху та, рухаючись із перевищенням максимально допустимої швидкості руху, допустив створення аварійної обстановки, занос автомобіля та зіткнення з автомобілем "Vauxhall Vektra", номерний знак НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля "Vauxhall Vektra" ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля "ЗАЗ ВІДА" ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.

У поданій апеляції, обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що судом не взято до уваги позитивні характеристики з місця роботи та проживання, а також наявність дітей та осіб похилого віку на утриманні. Зазначає, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшло 18 місяців, за цей час не вчинено жодного правопорушення. За наслідки, що мали місце в результаті пригоди, несе відповідальність і надалі, допомагаючи сім`ї потерпілого ОСОБА_11 . Крім того, вказує, що його молодша донька навчається у «Дніпропетровському факультеті менеджменту і бізнесу Київського університету культури». Перебування у місцях позбавлення волі, позбавить можливості утримувати свою сім`ю та допомагати сім`ї потерпілого товариша ОСОБА_11 . Просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі, а також звільнити від додаткового покарання.

Відповідно до апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 , останній зазначає що вирок підлягає зміні, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого, його характеризуючим даним та пом`якшуючим обставинам. Крім того, вказує, що жодних претензій до обвинуваченого не має та просить врахувати його позицію під час перегляду справи в апеляційному порядку та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні вимоги, позицію прокурора, який просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції матеріали даного кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ст.349 КПК України.

Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.2 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно п.3 Постанови пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щирим розкаянням є суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалась. Активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Цих вимог закону суд, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримав не в повному обсязі.

Так, вирок суду містить посилання, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину та добровільно відшкодував завдані збитки, позитивно характеризується, як за місцем проживання так і з місця роботи, що повністю відповідає перевіреним в апеляційному порядку матеріалам справи.

З матеріалів справи також вбачається, що обвинувачений підтримує сім`ю потерпілого який загинув та товаришує з потерпілим ОСОБА_9 . Обставини дорожньо-транспортної пригоди, а особливо її наслідки для потерпілих, є для обвинуваченого своєрідним покаранням про що стверджує останній, з огляду на те, що його дії стали причиною смерті близької людини. Обвинувачений неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалась, та повно відшкодував майнову шкоду. Крім того, вбачається, що ОСОБА_8 працевлаштований у ФОП ОСОБА_10 та працює водієм, має на утриманні дитину - дочку, яка є студенткою. В матеріалах справи наявне клопотання (а.с.170) колег обвинуваченого, яке містить 29 підписів в підтвердження того, що ОСОБА_8 позитивно характеризується у своїх особистісних та професійних відносинах, а також засвідчено його особисте ставлення до дорожньо-транспортної події, яке виразилось у глибоких переживаннях обвинуваченого з приводу її наслідків, що спостерігалось його колегами.

Вказані обставини значно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 злочину.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого, та застосування основного покарання з випробуванням, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про призначення покарання, апеляційний суд відповідно до ст.65 КК України враховує суспільну небезпечність діяння, що характеризується необережною формою вини, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував, не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та роботи, характеризується виключно з позитивної сторони, має на утриманні дитину що навчається, зобов`язується в подальшому дотримуватись бездоганної поведінки та з врахуванням думки потерпілих, які вважають можливим призначення покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без відбування призначеного основного покарання з призначенням йому іспитового строку в максимальному розмірі та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.
Крім того, звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням надасть йому можливість продовжити відшкодування шкоди потерпілим.
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення, а вирок щодо нього зміні із застосуванням інституту звільнення від відбуванням покарання з випробуванням.

Також заслуговують на увагу твердження обвинуваченого та потерпілого про безпідставне застосування щодо ОСОБА_8 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Виходячи з роз`яснень п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Крім того, із диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України вбачається, що додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим, цей від покарання застосовується з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його наслідків, та інших обставин яки можуть свідчити, що вказаний від покарання буде сприяти попередженню скоєння нових злочинів.
Однак суд, застосувавши відносно обвинуваченого додаткову міру покарання, своє рішення жодним чином не мотивував. При цьому слід врахувати, що санкція ч.2 ст. 286 КК України в частині додаткового покарання є альтернативною, що зобов`язувало суд навести мотиви такого його застосування.
За таких обставин, враховуючи те, що вирок суду в цій частині є невмотивованим, що суперечить ст. 370 КПК України, а також взявши до уваги поведінку обвинуваченого та те, що ОСОБА_8 працює водієм, має на утриманні дітей, одна з яких яка навчається на денній платній формі навчання, відсутність у справі обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позбавлення даного права поставить сім`ю обвинуваченого у скрутне матеріальне становище у зв`язку з чим о вирок підлягає зміні шляхом виключення з вироку додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.
На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року, щодо ОСОБА_8 , в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбуття основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно з ст.76 КК України обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: