ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/1355/20
Номер провадження 11-кп/819/956/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7

Потерпілої ОСОБА_8

Представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000080 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Таврійськ Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст. 286 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 20 вересня 2020 року, включно,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Новокаховського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 23 липня 2020 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою до 20 вересня 2020 року, включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу на більш м`який - домашній арешт.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 та звільнити його з-під варти в залі суду, обравши інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що позиція суду щодо наявності ризиків фактично базується на припущеннях без встановлення їх наявності та обґрунтованості.

Суд не взяв до уваги, що обвинувачений визнав свою провину в інкримінованих злочинах, добровільно частково відшкодував завдану шкоду і не намагався переховуватися від органів досудового розслідування, а також те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання.

Стороною обвинувачення не доведено неможливості запобігання можливим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, ОСОБА_10 в судовому засіданні висловив недовіру присутньому в судовому засіданні захиснику-адвокату ОСОБА_11 , будучи юридично необізнаним клопотав про її відвід, хоча мав на увазі заміну захисника іншим захисником. Проте, суд не дослідив заявлене клопотання, яке по суті стосувалося саме заміни захисника та відмовив у його задоволенні, чим порушив право обвинуваченого на захист.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, потерпілу та її представника, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, та тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за яке законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, адже ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого у стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стала смерть потерпілого, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не зменшилися, а доводи апелянта, які це заперечують, являються немотивованими.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений визнав свою провину в інкримінованих злочинах, добровільно частково відшкодував завдану шкоду і не намагався переховуватися від органів досудового розслідування, а також те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце проживання, то колегія суддів хоча і приймає їх до уваги, проте з огляду на виключну підвищену суспільну небезпечність, обставини та наслідки інкримінованого обвинуваченому тяжкого злочину, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому більш м`якого виду запобіжного заходу.

Посилання апеляційної скарги захисника про порушення права ОСОБА_10 на захист не можна вважати таким, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Як неодноразово зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях, «право обвинуваченого на захист адвокатом «за власним вибором» певним чином обмежується, якщо йдеться про безоплатну правову допомогу. Призначаючи захисника, суди, хоча й мають зважати на бажання обвинуваченого, однак можуть діяти всупереч такому бажанню, якщо є релевантні та достатні підстави вважати, що цього вимагають інтереси правосуддя».

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку адвокат ОСОБА_11 була залучена через Центр для надання правової допомоги під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з необхідністю проведення термінової процесуальної дії, оскільки строк тримання під вартою ОСОБА_10 спливав 23 липня 2020 року, а відповідно до ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, а захисник ОСОБА_7 за її заявою знаходилася на лікарняному.

За таких обставин колегія суддів не може ставити під сумнів наявність інтересів правосуддя, що полягали у здійсненні розгляду відповідно до вимог процесуального закону, який передбачає зокрема обмежений строк розгляду.

Колегія суддів вважає, що за обставин, які склалися, суд першої інстанції був зобов`язаний забезпечити ефективну правову допомогу обвинуваченому, що і давало право суду залучити іншого захисника для забезпечення захисту.

Таким чином, колегія суддів робить висновок, що заміна захисника, який в наслідок поважних причин, неспроможний був надати правову допомогу в належний час та в належному обсязі, захисником, призначеним за рахунок державного бюджету, не порушує права обвинуваченого на належне юридичне представництво і на вільний вибір захисника.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, здійснивши таку заміну в обставинах, що склалися, не вийшов за межі повноважень, наданих будь-якому суду, а саме: здійснити необхідні дії для забезпечення прав і свобод обвинуваченої особи, у тому числі й її права на захист.

Під час вивчення матеріалів провадження порушення конституційних прав обвинуваченого на свободу та особисту недоторканість, а також права на захист, як про те вказує апелянт, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про необґрунтованість клопотання прокурора являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 липня 2020 року відносно ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3