Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1979/20
Провадження № 1-кп/553/265/2020
В И Р О К
Іменем України

22.12.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Копили, Полтавського району, Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, без постійного місця реєстрації та проживання, раніше судимого:
- 17.04.2003 року Котелевським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 289 КК України, припинено ст.48 КК України, ст.7 КПК;
- 07.04.2006 року Машівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 186 КК України на 1 рік позбавлення волі, згідно ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
- 12.02.2007 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 187, ст.69, ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 12.10.2009 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, ст. 71 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;
- 25.05.2012 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 263, ч.1 ст.70 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 11.06.2014 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.186, ст.69 КК України на 3 роки обмеження волі;
- 17.01.2018 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, 76 КК України на 1 рік позбавлення волі, згідно ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
- 03.05.2019 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 4 місяці арешту;
- 13.04.2020 року Ленінським районним судом м. Полтави за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 4 місяці арешту;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.395 КК України,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.02.2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено адміністративний нагляд терміном на 1 (один) рік та згідно п.п. «б», «в» ст. З, ст. ст. 4, 5, 6, 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», було застосовано такі обмеження:
- виходити з будинку (квартири) де проживає з 22-00 год. до 06-00 год. наступного дня;
- заборонити перебувати у визначених місцях міста: «ресторан», «бар», «кафе» та інших закладах, де здійснюється продаж алкогольних напоїв на розлив з метою вживання спиртних напоїв;
- заборонено виїзд за межі м. Полтави в особистих справах без дозволу органів Національної поліції за місцем проживання.
Відповідно до п. а ч. 1 ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» особи, щодо яких встановлено адміністративний нагляд, зобов`язані вести законослухняний спосіб життя, не порушувати громадський порядок і прибути у визначений установою виконання покарань термін в обране ними місце проживання і зареєструватися в органі Національної поліції.
Однак, не зважаючи на передбачене законом зобов`язання та приписи ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 28.02.2020 року, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи умисел на порушення адміністративного нагляду, умисно, без поважних причин, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без дозволу працівників поліції, неодноразово залишав місце свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , де він повинен був проживати згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 28.02.2020 року, чим порушив умови адміністративного нагляду.
Обвинувачений ОСОБА_4 був відсутній за місцем проживання 07.08.2020 року о 22-50 год., 12.08.2020 року о 22-30 год., 18.08.2020 року о 22-40 год., 01.09.2020 року о 22-30 год. та 02.09.2020 року о 23-00 год., що підтверджується відповідними перевірками.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 395 КК України, а саме самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за викладених вище обставин. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України вважає повністю доведеною сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення безпосередньо перевірених судом в ході розгляду даного кримінального провадження.

Надані стороною обвинувачення докази в сукупності з показаннями обвинуваченого, не довіряти яким у суду немає жодних підстав, повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ст. 395 КК України.
Зважаючи на викладене вище, суд приходить до обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ст. 395 КК України сукупністю доказів, які суд визнає належними, допустимими та достовірними, бере їх до уваги та кладе в основу обвинувального вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ч.2 ст. 8 КПК України та ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважає, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального провадження передбаченого ст. 395 КК України належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами по справі «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст. 94 КПК України та які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.
Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Проаналізувавши всі докази, досліджені в судовому засіданні, суд, з врахуванням вимог ст. 337 КПК України, вважає доказаною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 395 КК України.
Відповідно до ч.1 статті 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд, зокрема, повинен вирішити такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини, ст.62 Конституції України і норм КПК України кожна людина має право на справедливий розгляд справи, ніхто не може бути підданий кримінальному покаранню поки не буде визнаний винним в законному порядку; обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

Оцінюючи всі докази надані стороною обвинувачення за даною кримінальною справою в їх сукупності, суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ст. 395 КК України, як умисні дії, які виразилися у самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправдання засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Суд, при вирішенні питання щодо призначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує положення п. 1 ППВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст. ст. 50 та 65 КК України, та виходить з того, що особі, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.
Зважаючи на такі висновки Європейського суду з прав людини, виходячи з положень ст. 65 КК України, приймаючи до уваги викладене вище, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення і щиро розкаявся у цьому, його характеристику, вік, проте, обвинувачений раніше неодноразово судимий, не займається суспільно-корисною працею, а також з урахуванням висновку уповноваженого органу з питань пробації, суд вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді арешту, передбаченого в межах санкції ст. 395 КК України, яке буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
По справі цивільні позови не заявлялись.
Відповідно до ст. 124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів, які долучені до матеріалів кримінального провадження, суд вважає необхідним вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373 та 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання у виді 4 місяців арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 за цим вироком рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку суду, що набрав законної сили.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: справу адміністративного нагляду ОСОБА_4 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1