Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2034/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №0005350 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 серпня 2020 року (включно), -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених положенням ст.194 КПК України. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Вказує, що приймаючи рішення, суд не розглянув можливості застосування відносно обвинуваченого інших (альтернативних) запобіжних заходів. Стверджує, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 до затримання мав постійне місце реєстрації та проживання, за останнім місцем роботи характеризувався позитивно, одружений, а також має на утриманні сина 2015 року народження та 64 річну матір своєї дружини. Посилається на те, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення не може бути виправданням продовження тримання його під вартою.
В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира знаходиться кримінальне провадження №20005350 від 23.12.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

09.06.2020 року в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він закінчується, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час, тому до нього не може бути застосовано іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

Враховуючи, що потерпілі у кримінальному провадженні на даний час не допитані, те що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, офіційно не працює, дані про його особу та міцність його соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №295/2034/20, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира знаходиться кримінальне провадження №20005350 від 23.12.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.
Також судом враховано, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований, тобто офіційних джерел доходів не має, міцність соціальних зв`язків, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як зазначено прокурором, на даний час судом не допитані потерпілі, а тому існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих. Крім того, апелянтом не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення попередніх ухвал про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме : можливість переховування від суду з урахуванням можливого призначення покарання у виді позбавлення волі, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ним вчинено два епізоду умисного тяжкого злочину із застосуванням насильства.
Вказання апелянтом на те, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_8 до затримання мав постійне місце реєстрації та проживання, за останнім місцем роботи характеризувався позитивно, одружений, а також має на утриманні сина 2015 року народження та 64 річну матір своєї дружини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не можуть слугувати стримуючими факторами для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.
Колегія суддів звертає увагу, що майновий стан, міцність соціальних зв`язків та характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_8 не змінилися з часу попереднього продовження запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Ризики, наведені прокурором щодо можливості переховування від суду у разі обрання іншого запобіжного заходу підтверджуються
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 09 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 серпня 2020 року (включно) без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :