Дата документу 12.11.2020 Справа № 314/2313/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1638/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/2313/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Балки Василівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та останньому замінено невідбуту частину покарання, призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24.03.2011 року, яка складає 3 роки 2 місяці 15 днів, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на той же строк.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого щодо застосування до нього заохочувальної норми, передбаченої ст.82 КК. Свої вимоги мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в колонії, мав 35 дисциплінарних стягнень та 11 заохочень (з яких 3 отримано безпосередньо перед настанням пільги, передбаченої ст.82 КК). Вказане свідчить про відсутність активної форми поведінки з боку засудженого та його намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення. За період з 2019 року до липня 2020 року включно засуджений працював лише на протязі 3 місяців у 2019 році та на протязі 5 місяців у 2020 році, тобто безпосередньо перед настанням пільги, передбаченої ст.82 КК. Протягом іншого періоду часу засуджений наміру працювати не виявляв, що свідчить про відсутність в його діях такої обов`язкової ознаки, як сумлінне ставлення до праці. Крім того, про факт невизнання своєї провини засудженим свідчить те, що він за вироком суду має цивільний позов на суму 1011416, 55 грн., який останнім у добровільному порядку взагалі не відшкодований.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; засудженого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24.03.2011 року за ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.02.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 11.04.2010 року по 07.09.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покарання.

Суд першої інстанції, задовольняючи таке клопотання засудженого, виходив з того, що засуджений став на шлях виправлення, а тому наявні підстави для заміни йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у відповідності до ст.82 КК.

Проте колегія суддів не може погодитися із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно з положеннями ст.82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків.

Виходячи з ч.1 ст.6 КВК виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Отже, зі змісту вказаних норм випливає, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання. При цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної колонії, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, тобто за вчинення тяжкого злочину та особливо тяжких злочинів, в тому числі проти життя та здоров`я особи.

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 характеризується посередньо, мав 35 стягнень. І хоча ці стягнення є погашеними, проте вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання.

Також з матеріалів провадження вбачається, що засуджений мав і 11 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Проте три з цих стягнень мали місце у 2020 році, тобто за час, що передував розгляду клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Крім того, з наданої характеристики вбачається, що засуджений ОСОБА_7 працевлаштований різноробочим в цеху. Проте, як слушно зазначив прокурор в апеляційній скарзі, таке працевлаштування мало місце протягом 3 місяців у 2019 році та протягом 5 місяців у 2020 році, що не може бути розцінено як сумлінне ставлення до праці.

При цьому з матеріалів провадження також вбачається, що комісією установи засудженому було відмолено в застосуванні до нього ст.ст.81, 82 КК як такому, що не став на шлях виправлення.

Також при вирішенні даного питання колегія суддів враховує і ту обставину, що значна частина призначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Зокрема засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього з 11.04.2010 року по 07.09.2011 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання засудженого суд першої інстанції з достатньою повнотою не перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином не мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_7 довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Участь засудженого в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, на що суд першої інстанції послався як на підставу застосування до обвинуваченого ст.82 КК, за встановлених у даному провадженні обставин не може свідчити про те, що засуджений став на шлях виправлення.

Наявність у обвинуваченого дружини та народження у нього дитини не можуть бути взяті до уваги, оскільки сімейний стан засудженого також не свідчить про виправлення засудженого.

З наведених підстав ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 серпня 2020 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та останньому замінено невідбуту частину покарання, призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24.03.2011 року, яка складає 3 роки 2 місяці 15 днів, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на той же строк скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання, призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 24.03.2011 року, більш м`яким покаранням.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4