ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4818/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/598/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Ухилення від сплати аліментів на утримання дітей
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі засуджений посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить її скасувати та постановити нову ухвалу з застосуванням до нього вимог ст. 81 КК України. Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за час перебування в виправному центрі він працевлаштований на контрагентському об`єкті ФОП « ОСОБА_8 » з постійним проживанням за межами виправного центру. Характеризується адміністрацією установи позитивно. Зазначає, що виконавчі листи до установи не надходили і це робить неможливим перераховувати аліменти з заробітної плати автоматично, тому він звернувся з заявою і перерахував 1075грн на сплату аліментів та збирається в подальшому виплачувати їх. Пояснює, що суд не врахував те, що на даний час у нього невелика заробітна плата та з неї також ще проводяться відрахування на комунально-побутові послуги. Вважає, що за час перебування у виправному центрі він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення засудженого, який наполягав на задоволенні апеляційних вимог щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, який вказував на необґрунтованість апеляційних вимог засудженого, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з відомостей судового провадження та особової справи ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий:
- вироком Лисичанського міського суду Луганської області 11.03.2005 за ч.1 ст. 164, ст. 75 КК України до 1 року обмеження волі, з іспитовим строком на 1 рік, згідно ст. 75 КК України;
- вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 05.03.2010 за ч. 1 ст. 164 до 1 року обмеження волі. Звільнений 20.05.2011 з Луганського ВЦ (№134), після відбуття строку покарання;
- вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20.09.2013 за ч.2 ст. 164, ст. 75, ч. 1 п. 3,4 ст. 76 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, згідно ст. 75 КК України.
Засуджений за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 10.09.2014 за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20.09.2013. Остаточний строк 2 роки 6 місяців обмеження волі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.11.2018 на підставі ст. 58 КК України, за правилами ст. 72 КК України зараховано час тримання під вартою з 08.08.2017 по 30.08.2017.
Початок строку відбуття покарання - 30.08.2017 року
Кінець строку відбуття покарання - 15.01.2020 року
Відповідно до ст.81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Пунктом 3 частини 3 зазначеної статті передбачається, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Судом першої інстанції, на підставі відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, об`єктивно встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 листопада 2018 року у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 відмовлено. Ухвала суду набрала законної сили 21 листопада 2018 року. Підставою для відмови у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 стало те, що будучи працевлаштованим в установі виконання покарань та отримуючи заробітну плату, загальний розмір якої за період часу з серпня 2017 року по серпень 2018 року склав 35681,04 гривень, засуджений жодних дій щодо сплати аліментів не вчинив, хоча достовірно знав про наявність заборгованості, що підтвердив при апеляційному розгляді.

Згідно довідки головного бухгалтера ДУ «Хролівський виправний центр (№140)» ОСОБА_10 від 21 травня 2019 року, з особистого рахунку ОСОБА_7 за його заявою від 14 грудня 2018 року утримано кошти в сумі 1075,00грн на сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 16).

Як свідчать матеріали особової справи на засудженого, зазначена сума була одноразовою виплатою, не зважаючи на те, що засуджений у період часу з листопада 2018 року (після постановлення вищевказаної ухвали) по травень 2019 року був працевлаштований та отримував заробітну плату, яка в сумі склала 24138 гривень.

Відомостей, які б свідчили, що засудженим здійснювались будь-які заходи, спрямовані на ініціювання вирішення питання щодо сплати аліментів у період часу з січня 2019 року по теперішній час, що могло позитивно вплинути на питання щодо застосування до нього норм ст.81 КК України, а також даних про неможливість ОСОБА_11 з будь-яких підстав виплачувати аліменти або ж звільнення від їх сплати, матеріали справи не містять.

Зазначене свідчить про те, що засуджений після розгляду відносно нього питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належних висновків для себе не зробив, а його твердження про виправлення мають формальний характер, оскільки він не вчиняв дій щодо погашення заборгованості по аліментам.

Крім того, судом першої інстанції вірно врахована та обставина, що після відмови судом у задоволенні подання начальника Державної установи «Хролівський виправний центр №140» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , останній був заохочений лише один раз, а саме 17 грудня 2018 року. Тобто, протягом значного проміжку часу (з 17 грудня 2018 року по теперішній час) до засудженого не застосовувалось жодного заохочення.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого за вищевказаний період, зміст зазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року.
Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином він після постановлення Харківським районним судом Харківської області ухвали від 13 листопада 2018 року своєю активною діяльністю та системою вчинків він довів своє виправлення.
Також, судом першої інстанції об`єктивно враховано дані про особу засудженого, який має ряд непогашених судимостей за вчинення злочинів, передбачених ст. 164 КК України, а саме за ухилення від сплати аліментів на утримання дітей. Злочин, за який ОСОБА_7 відбуває покарання, останній вчинив у період іспитового строку. При цьому, будучи засудженим за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20 вересня 2013 року за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 років позбавлення волі та звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки, який був врахований під час постановлення вироку Лисичанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2014 року, за яким на даний час засуджений відбуває покарання, у зв`язку з ухиленням засудженого від відбування покарання та знаходженням його у розшуку (розшукова справа №78/15 від 20 лютого 2015 року), ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 20 березня 2015 року було задоволено подання Лисичанського МВ КВІ УДПтСУ в Луганській області про направлення засудженого ОСОБА_7 до місця відбування покарання за зазначеним вироком, і засуджений був затриманий на підставі зазначеної ухвали лише 08 серпня 2017 року.
Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці в місцях позбавлення волі не довів своє виправлення, оскільки остаточно не став на шлях виправлення і до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.
Вищенаведені висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними судовому провадженні, а тому не можуть спростовуватись апеляційними доводами ОСОБА_7 , які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , внаслідок його передчасності.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4