УХВАЛА Іменем України
м. Балаклія 05 березня 2020 рокуКримінальне провадження № 0000264 Справа №610/15/20 1-кп/610/95/2020

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , законних представників потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сезенків Баришівського району Київської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України,

установив:

До суду надійшов указаний обвинувальний акт, після отримання якого у відповідності до ч.1 ст.314 КПК було призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що дане кримінальне провадження підсудне Балаклійському районному суду Харківської області, підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт від 26.12.2019 р. відповідає вимогам Кримінального процесуального законодавства, а тому можливо призначити судовий розгляд даного кримінального провадження у відкритому судовому засіданні у строки, визначені КПК України.

У судовому засіданні захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, а саме зокрема не описано детально механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

Обвинувачений клопотання захисника підтримав та вважав, що обвинувальний акт необхідно повернути прокурору.

Потерпілий та його законні представники не заперечували проти повернення обвинувального акту.

Вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього матеріали, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України виходячи із наступного.

Так, у відповідності до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Всі відомості, вказані в даній статті повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст.369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Пунктом «а» ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається з обвинувального акту затвердженого прокурором 26.12.2019 р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.137 КК України, вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки в ньому відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин, які на думку прокурора є встановленими. Також у даному обвинувальному акті пред`явлене обвинувачення не було сформульовано належним чином, оскільки обвинувачення, викладене в обвинувальному акті, не містить опису способу вчинення злочину, а також наявні істотні недоліки, що стосуються обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, є неконкретним, не зрозумілим, а саме не описано детально механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень. Якою рукою наносив удар ножем потерпілий під час відпрацювання прийомів самозахисту від нападу зі зброєю (ножем), якою рукою обвинувачений оборонявся від удару, якою саме рукою обвинувачений викрутив руку потерпілому, яку саме руку та яким чином? Коли потерпілий ОСОБА_6 втратив рівновагу, на яку частину тіла він впав або зовсім не падав тощо.

Разом із тим, у відповідності до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Таким чином спосіб вчинення злочину є істотною обставиною, яка обов`язково підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, а ухилення від доказування цієї обставини є неприпустимим і тягне за собою невизначенність обставин вчинення злочину, що в свою чергу унеможливлює ефективний захист обвинуваченого від пред`явленого йому обвинувачення, а відтак істотно порушує його право на захист.

При формулюванні обвинувачення та викладенні фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.2 ст.137 КК України, було допущено викладення цих обставин без зрозумілого зазначення способу вчинення злочину обвинуваченим.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступень тяжкості кримінального правопорушення, тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від.01.03.2001р., справа «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин злочину, які прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується і будь-яка неузгодженість, неточність або неконкретність при формулюванні обвинувачення є недопустимими.

Судом звертається увагу на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу. (ч.4 ст.110 КПК).

Закон передбачає необхідність суворого дотримання закону під час складання обвинувального акта (стст.291, 314 КПК).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК підставою для повернення справи прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності обвинувального акта вимогам КПК.

З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з грубими порушеннями вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України та п. 2 ст. 6 Конвенції щодо недотримання презумпції невинуватості, стст. 91, 291 КПК України.

Таким чином призначити справу до розгляду на підставі обвинувального акта, який не відповідає вимогам КПК не вбачається за можливе.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

ухвалив:

Обвинувальний акт затверджений прокурором ОСОБА_9 26.12.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 06 березня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1