Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________17.04.2020
Справа № 490/8382/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003368, внесеного 30.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, яка проживає окремо, разом із матір`ю, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, є громадянином України, неодруженим, з його слів має на утриманні малолітню дитину, яка проживає окремо, разом із матір`ю, має повну загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є раніше судимим 23 листопада 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки, від відбування якого на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням строком на два роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003368, внесеного 30.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 19.04.2020 року, оскільки ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували на момент обрання даного запобіжного заходу, не зменшилися, а обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинувачених щодо виконання ними своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та не дасть можливості запобігти цим ризикам. Прокурор зауважила на обгрунтованість підозри, пред`явленої обвинуваченим, а також посилалась на наявність ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник ОСОБА_4 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ризики, на які посилається прокурор, не доведені. Враховуючи те що, в подальшому, на думку захисника, більшість доказів будуть визнані недопустимим, оскільки проведенні з порушенням норм закону, а прокурор не може обґрунтовувати свою позицію посилаючись на матеріали кримінального провадження.
Захисник, в свою чергу, подав суду клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на цілодобовий домашній арешт, який на думку захисника, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_5 заперечував клопотання прокурора та просив змінити ОСОБА_7 обраний запобіжний захід на не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки ризики, вказані прокурором жодним чином необґрунтовані, а тому саме домашній арешт, на його думку, забезпечить належну правову поведінку обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_6 також заперечував щодо продовження строку тримання під вартою та зазначив, що стороною обвинувачення не надано суду доказів існування ризиків. Просив суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, у зв`язку із наявністю в нього виразки шлунку, оскільки на даній стадії хвороби він потребує операційного втручання.
Обвинувачений ОСОБА_7 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт на час пандемії в країні, у зв`язку із станом здоров`я.
Суд, вислухавши думку, прокурора, захисників та обвинувачених, приходить до наступних висновків по заявленому клопотанню.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Обраний відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
З контексту ст.177 КПК України випливає, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, суд вважає, що тяжкість покарання, відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою відносно останніх, вказаний висновок суду також узгоджується з встановленою практикою ЄСПЛ.
Вирішуючи питання щодо необхідності продовження обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги доводи прокурора та приходить до висновку, що на теперішній час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він вчинив дане кримінальне правопорушення у період відбуття іспитового строку. Станом на сьогоднішній день, суд не роблячи передчасних висновків та не порушуючи принципу презумпції невинуватості, але бере до уваги, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні аналогічного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, яке перебуває на розгляді в Ленінському районному суді м.Миколаєва, що підтверджується наявним в матеріалах справи запитом про надання дозволу на їх доставку в Ленінський районний суд м.Миколаєва із ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" на весь період розгляду справи.
А тому, вказане може свідчити про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення обвинуваченими.
Також, суд приймає до уваги відомості щодо особи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , їх вік, стан здоров`я (відсутність даних щодо неможливості перебування в умовах ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" за станом здоров`я), міцність соціальних зв`язків (обвинувачені є не одруженими, до затримання офіційно не працювали), суд приходить до висновку що застосування до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, враховуючи те, що вони у судовому засіданні ще не були допитані, а також з метою уникнення ризиків того, що вони, перебуваючи на свободі, можуть вчинити інші кримінальні правопорушення та вплинути на свідків, які ще не допитувались по справі.
З приводу доводів обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необхідності оперативного втручання за станом здоров`я, суд вивчивши відомості начальника філії ДУ "Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" ОСОБА_8 від 06.04.2020 року, наданої захисником ОСОБА_4 встановив, що обвинувачений має задовільний стан здоров`я та лікування за межами СІЗО не потребує.
Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.
Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Так, суд враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").
Обраний відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, на теперішній час, відповідає особам обвинувачених, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що їм інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, враховуючи, що на даний момент в новому складі суду не було свідків та потерпілих, на яких за відомостями прокурора було вчинено тиск зі сторони обвинувачених, а відомостей щодо необхідності лікування за межами слідчого ізолятора обвинувачених судом не встановлено, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.
Разом із тим, відповідно до вимог КПК України, при наявності обставин, які будуть істотно впливати на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, судом невідкладно буде вирішено питання щодо доцільності обраного запобіжного заходу відносно обвинувачених.
Тому, виходячи з положень ст. ст. 176, 177, 178,199 КПК України, ст. ст.5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та враховуючи наявність наведених вище ризиків та обставин, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинувачуваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 строком до 14 червня 2020 року, включно, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 183, 194, 197, 370-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - продовжити до 14.06.2020 року, включно.
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - продовжити до 14.06.2020 року, включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1