ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/479/20 Справа № 711/2514/20 Категорія: ст. 82 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 08.04.2020 р. звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання відповідно до вимог ст. 82 КК України. В ухвалі суд враховуючи особу засудженого, його характеристику, з урахуванням поведінки засудженого під час відбування покарання, а саме те, що засуджений чотири рази притягався до дисциплінарної відповідальності, з яких три рази була оголошена сувора догана, останнє стягнення було накладено у лютому 2020 року, заохочень немає, на виробництві установи не працевлаштований, вважає, що засуджений не став на шлях виправлення.

Не погодившись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2020 року та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 82 КК України, замінивши невідбуте покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке при цьому врахувати, його задовільну поведінку, що він повністю визнав вину і щиро розкаюється, виплачує аліменти, а за час перебування до нього не було застосовано ДІЗО.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року за № 2 заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, зазначених вище вимог закону дотримався в повному обсязі. З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений за злочини один з яких є умисним тяжким ч.2 ст. 289 КК України, інший злочином середньої тяжкості ч.1 ст. 309 КК України й відбув половину призначеного йому судом строку покарання у виді позбавлення волі, що ніким не оспорюється.

Згідно з характеристикою В.о начальника установи-начальника арештного дому ДУ «Черкаська ВК (№62)» засуджений ОСОБА_7 під час утримання в СІЗО м. Києва характеризувався посередньо, порушень встановленого порядку утримання не допускав, до праці не залучався, стягнень та заохочень не мав. У Черкаській виправній колонії № 62 відбуває покарання з 13.02.2018. За час перебування в установі характеризується негативно, допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що отримав чотири стягнення. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує задовільно, робить для себе належні висновки, але не завжди. На виробництві установи не працевлаштований через відсутність бажання працювати. Заохочень немає. Ухиляється від виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Відповідно до довідки про стягнення та заохочення засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання має чотири стягнення, три з яких - сувора догана, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Заохочень немає.

31.01.2019 року адміністративною комісією установи було відмовлено до засудженого ст. 101 КВК України до дільниці соціальної реабілітації. 15.08.2019 року на адміністративній комісії установи розглядалось питання застосування до засудженого ст. 82 КК України (заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням), але рішенням комісії установи даному засудженому було відмовлено так як він не став на шлях виправлення. 11.02.2020 року розглядалось питання про можливість застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення відповідно до статті 81 КК України на адміністративній комісії йому було відмовлено у зв`язку з тим, що засуджений не довів своє виправлення.

Колегія суддів бере до уваги, що становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах відбування менш суворого покарання. Цей елемент підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким характеризується: зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. При цьому, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен ґрунтуватися не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволені клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, враховуючи відсутність достатніх даних про те, що він став на шлях виправлення.

Будь-яких підстав, передбачених ст.ст. 408, 409 КПК України, для зміни чи скасування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2020 року колегією суддів не встановлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :