ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1525/20 Справа № 174/78/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000021 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженного, офіційно не працюючого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 8 500 гривень.
Грошові кошти в сумі 2 000 гривень - конфісковано в дохід держави.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за наступних обставин.
Так, 20 січня 2020 року о 17:00 годин добовим нарядом ГРПП Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області, в складі майора поліції ОСОБА_10 , старшого сержанта поліції ОСОБА_11 та старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , під час виконання ними своїх службових обов`язків, а саме, сумісного патрулювання вулиць м. Вільногірська Дніпропетровської області, знаходячись на вул. Промисловій, помітили автомобіль марки «Ford mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухаючись від бульвару Миру по перехресті вул. Промислової та вул. Гагаріна м. Вільногірська Дніпропетровської області виконав поворот праворуч, при цьому світлові позначки повороту не включав, чим порушив п. 9.2.6. Правила дорожнього руху. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» водію вказаного автомобіля було надано вимогу зупинитися. На вимогу працівників поліції, водій вказаного автомобіля зупинився на вул. Промисловій м. Вільногірська Дніпропетровської області, поблизу ТОВ «Хімтек-пласт».
Після зупинки, добовий наряд ГРПП Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області в складі майора поліції ОСОБА_10 , старшого сержанта поліції ОСОБА_11 та старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , водію ОСОБА_8 , який керував автомобілем марки «Ford mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазначили причини зупинки автомобіля та запропонували останньому надати посвідчення водія, документи, що посвідчують право керування даним автомобілем та реєстраційні документи на автомобіль.
Після отримання інформації від ОСОБА_8 про відсутність у нього посвідчення водія та реєстраційних документів на автомобіль, майор поліції ОСОБА_10 , старший сержант поліції ОСОБА_11 та старший сержант поліції ОСОБА_12 , повідомили ОСОБА_8 про необхідність складення відносно останнього постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, передбачені ст. 126 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Водій автомобіля марки «Ford mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , завідомо знаючи про те, що в нього немає при собі водійського посвідчення, а також реєстраційних документів на автомобіль «Ford mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , бажаючи уникнути притягнення до адміністративної відповідальності, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що добовий наряд ГРПП Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області у складі майора поліції ОСОБА_10 , старшого сержанта поліції ОСОБА_11 та старшого сержанта поліції ОСОБА_12 , являються посадовими особами, які виконують функції держави, у тому числі і в частині прийняття рішень про притягнення до адміністративної відповідальності, які мають юридичне значення та які тягнуть за собою юридичні наслідки і знаходяться у вказаному місці при виконанні ними службових обов`язків, звернувся до останніх з проханням не притягувати його за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто за фактом не включення світлових позначок повороту, керування транспортним засобом без водійського посвідчення та реєстраційних документів на автомобіль, та відпустити його з місця зупинки, запропонувавши особисто поліцейським ГРПП Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області майору поліції ОСОБА_10 , старшому сержанту поліції ОСОБА_11 та старшому сержанту поліції ОСОБА_12 , неправомірну вигоду в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, а саме поклав 2000 грн. на передню панель салону службового автомобіля марки «Шкода Рапід» 9 (дев`ять) купюр номіналом 200 (двісті) гривень, 2 (дві) купюри номіналом 100 (сто) гривень.
Поліцейські ГРПП Вільногірського ВП ЖВП ГУ НП в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_10 , старший сержант поліції ОСОБА_11 та старший сержант поліції ОСОБА_12 , усвідомлюючи реальність пропозиції ОСОБА_8 про надання неправомірної вигоди, не погодились на неї, і з метою викриття протиправних дій ОСОБА_8 , майор поліції ОСОБА_10 20.01.2020 о 17:13 годин через лінію «102» повідомив чергового чергової частини Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області після чого подав в правоохоронні органи відповідний рапорт.
В той же день, а саме 20.01.2020 виїздом СОГ Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області у присутності двох понятих зафіксовано вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, а вищевказані грошові кошти поміщено до спеціального пакету, опечатано, скріплено підписами усіх учасників огляду та передано до камери збереження речових доказів Вільногірського ВП.

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 03.03.2020 року відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.
На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави гроші, у розмірі 2000 гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано у порядку ч.3 ст.349 КПК України недоцільним, вважає, що вирок суду у цьому провадженні підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення, були предметом злочину.
Однак судом першої інстанції не взято до уваги вищевказані вимоги закону та при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 369 КК України не застосовано положення ст.ст. 96-1, 96-2 КК України у вигляді спеціальної конфіскації у власність держави грошових коштів у розмірі 2000 гривень, які використовувалися обвинуваченим для схиляння поліцейських ГРПП Вільногірського ВП ЖВП ГУНП в Дніпропетровській області до вчинення службового злочину.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просила її задовольнити, обвинувачений та його захисник, кожен окремо, не заперечували проти задоволення даної апеляції. В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
При цьому, обвинувальний вирок повинен відповідати положенням ст. 374 КПК України, яка встановлює вимоги до змісту вироку й під час його ухвалення повинні бути вирішені питання, до яких серед іншого відноситься питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду.
Судом першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не було.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення, зокрема злочину, передбаченого ст. 302 КК України.
При цьому, відповідно до з п. 4 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно, були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
За приписами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
З вироку убачається, що долю грошових коштів в сумі 2000 гривень, щодо яких прокурор у своїй апеляції просить застосувати спецконфіскацію, та які під час досудового розслідування постановою слідчого СВ Вільногірського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_13 від 20.01.2020 року було визнано речовими доказами, судом першої інстанції вирішено в порядку п.5 ч.9 ст.100 КПК, а саме конфісковано в дохід держави.
Але в силу приписів ч. 1 ст. 96-1, п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, дане майно, як речовий доказ у кримінальному провадженні, підлягає спеціальній конфіскації, питання про яку суд зобов`язаний був вирішити під час ухвалення вироку після дослідження відповідних доказів.
Однак, суд першої інстанції, в порушення вищенаведених вимог закону, в установленому законом порядку не вирішив питання про спеціальну конфіскацію речових доказів у цьому кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, допущені судом порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними і такими, що перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Разом з тим, порушення судом вищенаведених вимог кримінального процесуального закону не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку безумовних підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 .
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому, не підлягають задоволенню вимоги прокурора про скасування вироку суду з ухваленням, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, нового вироку з огляду на таке.
В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання з наступним призначенням покарання із застосуванням спеціальної конфіскації, відповідно до вимог ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, тобто ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, оскільки спеціальна конфіскація судом не застосовувалася.
Однак, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості належним чином перевірити доводи апеляційної скарги на предмет незастосування положень ст. ст. 96-1, 96-2 КК України та ухвалити нове судове рішення, оскільки це пов`язано з повторним дослідженням обставин, встановлених під час розгляду цього кримінального провадження судом першої інстанції, тоді як з вироку та журналу судового засідання від 03 березня 2020 року вбачається, що розгляд провадження відбувався за скороченою процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження усіх доказів.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і з урахуванням загальних засад кримінального провадження, вважає, що вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Разом з цим, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора частково, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлена ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація, у силу положень Розділу Х КК України у системному зв`язку з нормами Розділу ХІV Загальної частини «Інші заходи кримінально-правового характеру», за своєю правовою природою не є покаранням, а належить до інших заходів кримінально-правового характеру. Тобто, юридичною підставою для її застосування є норми ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, а не санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Отже, скасовуючи вирок через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення всіх доводів апеляційної скарги прокурора, однак вважає, що вони, підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду, як такі, що мають суттєве значення у цьому кримінальному провадженні.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Вільногірського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4