справа № 489/4187/19
провадження №1-в/489/7/20
УХВАЛА

24 березня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва подання Інгульського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного покарання:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника органу пробації ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

ОСОБА_3 вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2018 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього за ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
07.08.2019 до суду із поданням звернувся начальник Інгульського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області ОСОБА_5 в якому просив вирішити питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення його для відбування призначеного покарання.
Подання обґрунтовується тим, що засуджений ОСОБА_3 02.04.2019 та 02.07.2019 без поважних причин не з`явився для реєстрації до органу пробації. Крім того на три тижні змінив місце проживання і не повідомив про це орган пробації. Також на даний час ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.
З`ясувавши думку прокурора, представника органу пробації, засудженого, який пояснив, що не мав наміру переховуватись від органу пробації, а пропуски були з поважних причин, але він не може їх документально підтвердити, вивчивши представлені суду матеріали, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити з огляду на наступне.
З матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_3 з 29.05.2018 перебуває на обліку Інгульського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області.
Постановою від 01.06.2018 ОСОБА_3 зобов`язано з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації і призначено днем явки перший вівторок кожного місяця та в той же день ОСОБА_3 роз`яснено покладені на нього обов`язки.
Проте, ОСОБА_3 допустив порушення покладених на нього обов`язки, а саме не з`явився на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації без поважних причин, у зв`язку із чим він 18.04.2019 та 02.08.2019 письмово попереджений про наслідки подальшого невиконання обов`язків покладених на нього судом.
Також у поясненнях від 18.04.2019 ОСОБА_3 пояснив, що три тижні не проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 2 статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання у порядку визначеному ч.2 ст. 166 КВК України.
Згідно ст. 166 КВК України якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.
Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.
Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.
Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 встановлено, що згідно з ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
При цьому, при скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Так, судом було встановлено, що засуджений ОСОБА_3 не з`явився до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації в установлені йому дні, а саме: 02.04.2019 та 02.07.2019.
Крім того, згідно пояснень ОСОБА_3 зазначив, що три тижні не жив у приміщенні за місцем реєстрації.
У відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
З урахуванням вищевикладеного судом встановлено, що ОСОБА_3 фактично не змінювалось постійне місце реєстрації (проживання), а змінювалось місце перебування, внаслідок чого суд вважає безпідставним доводи про недодержання обов`язку повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання.
Інші обов`язки покладені на нього вироком суду виконував.
Щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
В ході розгляду подання суду не надано вироку, що набрав законної сили про визнання вини ОСОБА_3 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
Таким чином, судом не встановлено обставин, що підтверджують небажання засудженого ОСОБА_3 стати на шлях виправлення та злісного ухилення від виконання обов`язків покладених на нього вироком суду, оскільки за тривалий час ОСОБА_3 додержувався покладених на нього обов`язків, після допущених неявок з`являвся до уповноваженого органу з питань пробації з`являвся та надавав пояснення щодо неявки, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Крім того, суд враховує, поведінку засудженого під час розгляду подання в суді як демонстрацію ним розуміння своєї неналежної поведінки та щире розкаяння в цьому, що дає підстави суду розцінити це як намір його виправлення без ізоляції від суспільства.
Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення ОСОБА_3 для відбування призначеного судом покарання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 372 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні подання Інгульського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_3 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошений учасникам судового провадження 27.03.2020 о 13 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1