Номер провадження: 11-сс/813/1035/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
підозрюваної ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28 травня 2020 року про відмову в застосуванні до підозрюваної ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та застосування до неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000369 від 30 березня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28 травня 2020 року було частково задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 та до ОСОБА_9 , підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.191; ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 21:00 години до 07:00 години ранку наступної доби з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту не зможе достатньою мірою запобігти ризику, що підозрювана буде перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки вона є службовою особою, яка тривалий час діючи у змові з членами злочинного угруповання вчиняла тяжкі, корисливі, корупційні злочини, пов`язані з розкраданням коштів з державного бюджету.

Прокурор переконаний, що перебуваючи без певного важелю впливу протягом значної частини доби, знаходячись на своїй посаді, підозрювана може вчинити дії, які будуть перешкоджати кримінальному провадженню та створять негативні наслідки для розкриття умисних корупційних злочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, підозрювану ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочинів,

передбачених: ч.5 ст.27, ч.3 ст.191; ч.2 ст. 28, ч.1 ст.366 КК України, а саме в тому, що вона, будучи депутатом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області VII скликання, обіймаючи посаду спеціаліста з питань соціального захисту населення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, тобто будучи службовою особою, умисно, з корисливих мотивів, у супереч інтересам служби та обов`язків представника інтересів територіальної громади, з метою незаконного збагачення, наприкінці 2015 року (вступила у попередню змову з організатором злочинного угруповання ОСОБА_10 , а починаючи з січня 2017 року у попередню змову з спеціалістом соціального захисту населення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області - ОСОБА_11 , направлену на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем та складання, внесення і видачу завідомо неправдивих офіційних документів, чим сприяла привласненню бюджетних коштів на суму 1 554 000 гривень.

Підозра ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.191; ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, обґрунтовується комплексом доказів, які слідчий долучив до свого клопотання, а саме:

-обшуком приміщення Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за результатами якого виявлено та вилучено документи, які стали підставою реєстрації народження осіб за заявою ОСОБА_10 у період: з початку 2016 року по кінець 2018 року;

-обшуком приміщень Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації за результатами якого виявлено та вилучено серед іншого 89 особових справ осіб, яким незаконно призначено і виплачено державної соціальної допомоги, як сім`ям з дітьми, у сумі 7 299 832,40 гривень.

-тимчасовим доступом до документів, які перебували в приміщенні Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації, а саме: 89 особових справ осіб, яким незаконно призначено і виплачено державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми у сумі 7 299 832,40 гривень.

-обшуком приміщення ТВБВ № 10015/0414 філії - Одеського обласного Управління АТ «Ощадбанк» за результатами якого у ОСОБА_12 виявлено та вилучено платіжні банківські картки осіб, які потребують державної соціальної допомоги, відносно яких ОСОБА_9 у період з початку 2016 року по кінець 2018 року складались акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;

-висновком судово економічної експертизи № 46 Е від 26.12.2019 року, за результатами якої підтверджуються матеріальні збитки бюджету у розмірі 7 299 832,40 гривень, внаслідок необгрунтованого призначення та нарахування державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, державної одноразової допомоги при народженні дитини, державної допомоги на дитину одинокій матері, що здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, в період з 01.01.2016 року по 10.10.2018 року;

-обшуком приміщення Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, за результатам якого виявлено та вилучено акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, довідки про склад сім`ї з актами обстеження на 33 особи ромської національності, чорнові записи, аркуш паперу із рукописним текстом анкетних даних осіб;

-оглядом 89 особових справ, вилучених в приміщенні Управління соціального захисту населення Біляївської районної державної адміністрації, в яких містяться акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складених ОСОБА_9 у період з початку 2016 року по кінець 2018 року;

-протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

-протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

-іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість покарання, у разі доведеності її вини.

Так, дійсно, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні, в тому числі, і тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, остання належним чином виконувала покладені на неї процесуальні обов`язки та не намагалася переховуватись від органу досудового розслідування.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 самостійно з`явилася до апеляційного суду в судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_9 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно працевлаштована, раніше до кримінальної відповідальності вона не притягувалася.

За таких обставин апеляційний суд визнає, що у підозрюваної наявні міцні соціальні зв`язки, а тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є мінімальним.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор не довів, що підозрювана здійснювала будь-які спроби перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

З цих підстав апеляційний суд звертає увагу, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_9 були вчинені у 2016-2018 роках, а тому вважає, що вказані ризики на даному етапі досудового розслідування є лише припущенням слідчого та прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не довів та не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж цілодобовий домашній арешт не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що застосований до підозрюваної ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 21:00 години до 07:00 години ранку наступної доби, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, являється необхідним та достатнім в даному випадку для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_9 під час досудового розслідування.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28 травня 2020 року, якою до ОСОБА_9 підозрюваної у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.191; ч.2 ст.28, ч.1 ст.366 КК України був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 21:00 години до 07:00 години ранку наступної доби з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4