ЄУН № 336/3626/19
пр. № 1-кп/336/567/2019
УХВАЛА
Іменем України
16 грудня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, складеного щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, мешкає зі слів у АДРЕСА_1 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 317 ч. 1, ст. 309 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 317 ч. 1, ст. 309 ч. 2 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просив призначити справу до розгляду.
Захисником заявлено клопотання, підтримане обвинуваченим, про повернення обвинувального акту прокурору через невідповідність його вимогам КПК України. Так, захисник вказувала, що в обвинувальному акті відсутнє викладення фактичних обставин злочину, інкримінованого обвинуваченому, які б узгоджувались з правовою кваліфікацією, що позбавляє можливості сторону захисту ефективно захищатись від пред?явленого обвинувачення.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.
При вирішенні клопотання захисника суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Статтею 291 КПК України визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
Обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;
6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;
7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Завданнями кримінального провадження як вказує ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.
Таким чином, для забезпечення належної правової процедури та надання можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.
Згідно із положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:
1)фактичних обставин кримінального правопорушення;
2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);
3) формулювання обвинувачення.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Вищевказаним вимогам обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає, оскільки не містить викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 .
Так, дії ОСОБА_4 за ст. 317 ч. 1 КК України прокурором кваліфіковані як організація місця для незаконного вживання та виготовлення наркотичних засобів.
Водночас, при викладенні обставин злочину в обвинувальному акті вказано, що 15.05.2019 року приблизно о 18.00 годині ОСОБА_4 , перебуваючи на вул. Чарівній у м. Запоріжжя, зустрівся з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та, маючи умисел на надання приміщення своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , доля незаконного вживання наркотичних засобів, запросив їх до приміщення квартири, де в період часу з 18.30 години до 19.00 години із раніше заготовлених інгредієнтів ОСОБА_4 виготовив наркотичний засіб метадон, після чого ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вказаній квартирі вжили цей наркотичний засіб ін`єкційним шляхом.
Таким чином, при викладенні обставин злочину, у якому ОСОБА_4 обвинувачується, стороною обвинувачення описані дії ОСОБА_4 з запрошення інших осіб до квартири, виготовлення метадону та його спільного вживання, однак, в обвинувальному акті не вказано які саме дії були вчинені ОСОБА_4 в межах виконання об`єктивної сторони такого злочину, як організації місця для незаконного вживання та виготовлення наркотичних засобів.
Окремою дією, яка також підпадає під ознаки ст. 317 ч. 1 КК України є надання приміщення для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, однак, в цьому ОСОБА_4 не обвинувачується згідно обвинувальному акту.
Також ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину ст. 309 ч. 2 КК України, а саме у тому, що будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 317 ч. 1 КК України. ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби без мети збуту.
Водночас в цій частині при формулюванні обставин злочину. які прокурор вважає доведеними, відсутні час та місце скоєння такого злочину, а саме не зазначено коли цей злочин розпочато, коли та що саме ОСОБА_4 здійснював в межах інкримінованого злочину.
Так, при формулюванні обвинувачення в цій частині взагалі не вказано, що ОСОБА_4 зберігав наркотичний засіб, а рівно і не зазначено де, коли та у який спосіб він вчиняв такий злочин.
Таким чином, в обвинувальному акті відсутні час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_4 , а викладення обставин вчинення злочину, які прокурор вважає доведеними, суперечить їх правовій кваліфікації.
Крім того, в судовому засіданні прокурор не зміг пояснити, звідки взялось кримінальне провадження за ст. 309 ч. 2 КК України, адже як зазначив прокурор ОСОБА_3 відомості про скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, до ЄРДР не вносились, а процесуального рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_4 зі ст. 309 ч. 1 на ст. 309 ч. 2 КК України ані слідчим, ані прокурором у формі постанови не приймалось, що викликає сумніви у повноваженнях прокурора ОСОБА_3 на затвердження обвинувального акту, а у слідчого ОСОБА_9 на його складання.
Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить принцип закріплений у ст. 6 п. а Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
Відповідно до позиції ЄСПЛ положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).
Оскільки в обвинувальному акті відсутні зазначення часу, місця та способу вчинення злочинів, не зазначені обставини скоєння злочинів, які прокурор вважає доведеним, а правова кваліфікація дій суперечить викладеному формулюванню обставин злочину, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, що у свою чергу є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.
Керуючись ст. 314, 331, 392, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 317 ч. 1, ст. 309 ч. 2 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив.
Суддя ОСОБА_1