ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/346/20 Справа № 185/5302/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000669 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- за п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді позбавлення волі більш суворим у виді довічного позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
10.03.2018 року приблизно о 23 год. 15 хв. ОСОБА_7 (надалі ОСОБА_7 ), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку АДРЕСА_2 (за місцем мешкання в частині будинку ОСОБА_11 та його сім`ї) в місті Павлограді Дніпропетровської області за місцем мешкання раніше йому знайомого ОСОБА_11 , 1988 року народження (надалі ОСОБА_11 ), де на час його прибуття в будинку також знаходилися співмешканка останнього ОСОБА_8 , 1983 року народження (надалі ОСОБА_8 ), яка перебувала на 33 тижні вагітності, та малолітня дитина - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі ОСОБА_12 , 2013 р.н.)
Далі 10.03.2018 року у період часу з 23 год. 15 хв. до 23 год. 30 хв., проводячи спільно час, перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , між ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклого неприязного ставлення до ОСОБА_11 , відбувся словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на умисне вбивство, тобто протиправне заподіяння смерті двох або більше осіб, а саме: ОСОБА_11 та його сім`ї: завідомо відомої для ОСОБА_7 на 33-ому тижні вагітності ОСОБА_8 та малолітнього ОСОБА_12 , 2013 р.н.
Після чого ОСОБА_7 , знаходячись у вищевказаному місці, у період часу з 23 год. 15 хв. по 23 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство двох або більше осіб, з неприязних мотивів, розуміючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді протиправного заподіяння смерті іншій людині, та, бажаючи їх настання, з використанням ножа, який приніс із собою, умисно, з силою, почав наносити удари ножем в життєво важливі органи потерпілого ОСОБА_11 , після чого під час наміру ОСОБА_11 сховатися та уникнути насильства, ОСОБА_7 , наздогнавши його на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 (за місцем мешкання в частині будинку ОСОБА_11 та його сім`ї) міста Павлограда Дніпропетровської області, маючи при собі ніж, з силою, умисно продовжив наносити йому удари ножем в життєво важливі органи. Всього ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 ножем не менше 5 ударів у ділянку шиї, грудної клітини та тулуба.
Після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 впав на землю на території свого домоволодіння АДРЕСА_1 та від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.
Зокрема, своїми умисними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: відкритих проникаючих колото-різаних поранень передньої поверхні шиї з пораненням перстневидного хряща та хрящів трахеї, бічної поверхні шиї зліва, двостороннім гемотораксом (150 мл зліва та 200 мл справа), задньо-бічної поверхні грудної клітини зліва по задньо-пахвинній лінії між 9 та 10 ребрами з пораненням селезінки, лівої поперекової області з пораненням лівої нирки, гемоперитоніумом (250 мл), задньої поверхні грудної клітини в проекції між 11 та 12 грудними хребцями, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя та як такі, що призвели до смерті потерпілого.
Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 за короткий проміжок часу (декілька хвилин) після спричинення вказаних вище тілесних ушкоджень на території домоволодіння АДРЕСА_2 (за місцем мешкання в частині будинку ОСОБА_11 та його сім`ї) міста Павлограда Дніпропетровської області внаслідок відкритих проникаючих колото-різаних поранень передньої поверхні шиї з пораненням перстневидного хряща та хрящів трахеї, бічної поверхні шиї зліва, двостороннім гемотораксом (150 мл зліва та 200 мл справа), задньо-бічної поверхні грудної клітини зліва по задньо-пахвинній лінії між 9 та 10 ребрами з пораненням селезінки, лівої поперекової області з пораненням лівої нирки, гемоперитоніумом (250 мл), задньої поверхні грудної клітини в проекції між 11 та 12 грудними хребцями, які ускладнились гострою крововтратою, що й призвело до безпосередньої причини смерті та які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Далі ОСОБА_7 , розуміючи, що нанесені ножем тілесні ушкодження були небезпечні для життя ОСОБА_11 та призвели до настання його смерті, знаходячись у вищевказаний час на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 (за місцем мешкання в частині будинку ОСОБА_11 та його сім`ї) міста Павлограда Дніпропетровської області, продовжуючи злочинну діяльність, діючи умисно, з метою досягнення злочинного наміру, спрямованого на умисне вбивство, тобто протиправного заподіяння смерті двох або більше осіб, в тому числі завідомо для ОСОБА_7 на 33-ому тижні вагітності ОСОБА_8 та малолітнього ОСОБА_12 , 2013 р.н., вирішив повернутися з подвір`я у будинок АДРЕСА_2 (за місцем мешкання в частині будинку ОСОБА_11 та його сім`ї) по АДРЕСА_1 .
У цей час ОСОБА_8 , з метою зашкодити перебуванню ОСОБА_7 в приміщенні вищевказаного будинку, зачинила вхідні двері. ОСОБА_7 , усвідомлюючи бажання ОСОБА_8 зашкодити його перебуванню в приміщенні будинку, діючи умисно, з метою досягнення суспільно небезпечного наслідку у вигляді протиправного заподіяння смерті двох та більше осіб, в тому числі вагітної жінки та малолітньої дитини, пошкодивши скляне полотно вікна, проник через вікно у приміщення вказаного будинку, в якому мешкали ОСОБА_11 разом зі своєю родиною: ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , 2013 р.н.
ОСОБА_7 , опинившись у будинку, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на умисне вбивство двох та більше осіб, в тому числі завідомо відомої для ОСОБА_7 вагітної на 33-ому тижні ОСОБА_8 та малолітнього ОСОБА_12 , 2013 р.н., з неприязних мотивів, розуміючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді протиправного заподіяння смерті іншій людині, та, бажаючи їх настання, маючи при собі ніж, умисно, з силою почав наносити численні удари ножем в область черева ОСОБА_8 , однак не зміг спричинити тілесні ушкодження в області черева, оскільки потерпіла закривала живіт руками, захищаючись від ударів небезпечним предметом, спричинивши тим самим численні різані поранення її кінцівок. Далі ОСОБА_7 , бажаючи довести злочин до кінця, вчиняючи всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, тримаючи в руці ніж, з силою наніс не менше двох ударів ножем в область шиї та обличчя ОСОБА_8 , від чого остання впала на підлогу та втратила свідомість.
Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення до кінця свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_8 , яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тому що ОСОБА_8 , впавши на підлогу, після спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , втратила свідомість, що було розцінено ОСОБА_7 , як доведення свого злочинного умислу до кінця.
У подальшому ОСОБА_8 залишила вказане домоволодіння та їй було надано своєчасну медичну допомогу.
В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку І ст., перелому нижньомедіальної стінки лівої очниці, передньої та медіальної стінки лівої верхньощелепної пазухи, носової перетинки, гемосинусом верхньощелепних пазух, лівої основної пазухи, набряком підшкірною емфіземою параорбітальної клітковини зліва, колото-різаних поранень по зовнішньому краю лівого ока з переходом на ліву виличну область, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш, як 21 день), згідно п. 2.2.1 в), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995; також потерпілій було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаних поранень в лівій завушній області та задньої поверхні лівої вушної раковини, різаної рани по бічній поверхні шиї зліва, колото-різаних поранень на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині, на внутрішній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на внутрішній поверхні правого передпліччя в середній третині, на передній поверхні правого передпліччя в нижній третині, на тильній поверхні правої кисті по внутрішньому краю, на передній поверхні лівого передпліччя в нижній третині, на тильній поверхні лівої кисті в проекції великого пальця та в проекції 5 п`ясної кістки, які за своїм характером відносяться до легких тілесних пошкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), згідно п. 2.3.1. а), п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995.
Далі ОСОБА_7 , знаходячись у вищевказаному місці, у період часу з 23 год. 15 хв. по 23 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство двох та більше осіб, в тому числі малолітньої дитини, а саме: ОСОБА_12 , 2013 р.н., який на час зазначених подій знаходився в спальній кімнаті на дивані у приміщенні будинку АДРЕСА_2 (за місцем мешкання в частині будинку ОСОБА_11 та його сім`ї) міста Павлограда Дніпропетровської області, та який прокинувся від шуму, розуміючи беззахисний стан дитини, з неприязних мотивів, розуміючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді протиправного заподіяння смерті іншій людині, та, бажаючи їх настання, з використанням ножа, який приніс із собою, умисно, з силою, наніс не менше дев`яти ударів ножем в життєво важливі органи: в область шиї та черевної порожнини зліва ОСОБА_12 , 2013 р.н., спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: відкритих проникаючих колото-різаних поранень лівої завушної області, бічної поверхні шиї зліва з пораненням трапецієподібного м`язу, бічної та задньо-бічної поверхні грудної клітини зліва в проекції передньо-пахвинної лінії між 9-м та 10-м ребрами, середньо-пахвинній ліній між 11-м та 12-м ребрами, задньо-пахвинній лінії під 12-м ребром, задньо-пахвинній лінії в проекції 12-го ребра, з пораненням селезінки та брижі тонкого кишковика, гемоперитоніумом (150 мл), івентрацією тонкого кишковика назовні; наскрізного колото-різаного поранення лівої кисті, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення та як такі, що призвели до смерті потерпілого та непроникаючих колото-різаних поранень підборіддя та лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), відносно живих осіб.
Смерть ОСОБА_12 , 2013 р.н., настала ІНФОРМАЦІЯ_3 за короткий проміжок часу (декілька хвилин) в будинку АДРЕСА_2 (за місцем мешкання в частині будинку ОСОБА_11 та його сім`ї) в місті Павлограді Дніпропетровської області після спричинення вказаних вище тілесних ушкоджень, внаслідок відкритих проникаючих колото-різаних поранень лівої завушної області, бічної поверхні шиї зліва з пораненням трапецієподібного м`язу, бічної та задньо-бічної поверхні грудної клітини зліва в проекції передньо-пахвинної лінії між 9-м та 10-м ребрами, середньо-пахвинній ліній між 11-м та 12-м ребрами, задньо-пахвинній лінії під 12-м ребром, задньо-пахвинній лінії в проекції 12-го ребра, з пораненням селезінки та брижі тонкого кишковика, гемоперитоніумом (150 мл), івентрацією тонкого кишковика назовні, наскрізного колото-різаного поранення лівої кисті, які ускладнились гострою крововтратою, що й призвело до безпосередньої причини смерті та які перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
ОСОБА_7 після скоєння вищевказаних умисних злочинів з місця події зник.

В апеляційних скаргах на вирок:
- захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції є таким, що безпідставно, протиправно та необґрунтовано скерований на найсуворіше покарання, яке існує у нашій державі, з повним ігноруванням, приховуванням та спаплюженням обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та невірним викладенням обставин події у вироку суду першої інстанції.
Вказує, що суд першої інстанції, всупереч наявним у справі обставинам, які пом`якшують покарання обвинуваченому та фактично роблять безпідставним та неможливим призначення йому найсуворішого покарання, передбаченого законодавством України, проігнорував цілу низку таких обставин, не зважив на доводи сторони захисту про грубі порушення КПК України під час проведення досудового слідства і як наслідок про неможливість використання цілої низки даних, протиправно добутих слідством, у якості доказів, не з`ясувавши належним чином психолого-психіатричний стан ОСОБА_7 під час події та у теперішній час, помилково прийшов до висновку про можливість відправити юнака на довічний термін.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції, грубо порушуючи вимоги статті 374 КПК України щодо змісту вироку, проігнорував та не зазначив у вироку обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
Вказує, що суд першої інстанції, впевнившись в тому, що заява потерпілої ОСОБА_8 щодо повного відшкодування спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди відповідає дійсності та є такою, що підлягає задоволенню, більше ніж за рік до ухвалення вироку своєю ухвалою виключає її зі статусу цивільного позивача, а обвинуваченого ОСОБА_7 зі статусу цивільного відповідача, а потім при винесенні вироку забуває про прийняте ним рішення щодо встановлення повного відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілій та зазначає, що обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено. Посилається на те, що суд першої інстанції навмисно викривив достовірно встановлені ним же обставини. Шкода потерпілій була відшкодована батьками обвинуваченого, адже людина, що знаходиться під вартою, позбавлена можливості робити якісь дії, скеровані на усунення спричиненої ним шкоди, розпоряджатись своїми активами. Стороною захисту надано суду беззаперечні докази того, що відшкодування шкоди потерпілій відбулося за ініціативи обвинуваченого.
Зазначає, що під час судового розгляду справи обвинуваченим було зроблено все, що б повністю усунути ті негативні наслідки, що з`явились після його дій. Потерпілій у повному обсязі була відшкодована матеріальна та моральна шкода. Потерпіла та її новонароджена дитина забезпечена окремим житлом, їй у необхідній кількості придбані меблі, дитячі речі, речі домашнього вжитку. За добровільною, власно ініційованою та оголошеною у судовому засіданні заявою потерпілої судом першої інстанції прийнято рішення виключити потерпілу ОСОБА_8 зі статусу цивільного позивача, а обвинуваченого ОСОБА_7 зі статусу цивільного відповідача. Цією ж заявою потерпіла переконливо просила суд не призначати ОСОБА_7 покарання, пов`язане з довічним позбавленням волі. Потерпіла ОСОБА_8 заявила, що скоєним обвинуваченим злочином негативні наслідки спричинені виключно їй, тому позиція потерпілої у цій справі виходить на перший план і на думку сторони захисту є вирішальною при прийнятті рішення про призначення покарання, оскільки повинні враховуватись виключно її інтереси, її позиція, її відношення до обвинуваченого, якого вона пробачила та переконливо наполягала на призначенні йому покарання, не пов`язаного з довічним позбавленням волі.
Вказує, що суд першої інстанції не врахував цілу низку інших беззаперечних обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме: зізнання; повне визнання своєї провини; щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування завданого збитку; усунення заподіяної шкоди. З самого початку проведення досудового слідства, під час проведення судового засідання ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, надаючи правдиві відомості про обставини події, про речі та предмети, які слугували речовими доказами по справі. ОСОБА_7 відразу, ще знаходячись у лікарні зізнався у скоєнні злочину і жодного разу не заперечував свою причетність до скоєння злочину. Він повністю визнав свою провину та не змінював свою позицію протягом всього часу проведення судового засідання. Зізнання, повне визнання своєї провини, щире каяття ОСОБА_7 є дієвим, адже він добровільно відшкодував завдані ним збитки та усунув заподіяну шкоду.
Також захисник просить звернути увагу на юний вік обвинуваченого, якому ледь виповнилось 18 років. На момент скоєння злочину ОСОБА_7 було лише трохи більше місяця від того віку, що унеможливлював призначення йому покарання, пов`язаного з довічним позбавленням волі.
Крім того вказує, що під час проведення судового засідання члени судової колегії та учасники судового розгляду були ознайомлені з медичною довідкою, яка надійшла з медичної частини № 4 Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України, згідно якої ОСОБА_7 хворіє на тяжку хворобу, яка навіть у повсякденному житті загрожує людині не лише серйозними ускладненнями, але є смертельно небезпечною, не кажучи вже про людину, що знаходиться в місцях позбавлення волі. Згідно цієї ж довідки у ОСОБА_7 виявлена інфікована рана правої стопи, він переніс низку тяжких операцій. Виявлені у нього і розлади психічного стану здоров`я, а тому довічне безнадійне перебування ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі реально загрожує не лише його здоров`ю, але й життю.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання безпідставно проігнорував доводи сторони захисту та не визнав юний вік обвинуваченого, важкий стан його здоров`я та доведену наявність низки важких хвороб обставинами, що пом`якшують покарання.
На думку захисника, суд першої інстанції мав призначити ОСОБА_7 строкове покарання, оскільки саме таке покарання буде належним та достатнім для усунення негативних наслідків, перевиховання та виправлення обвинуваченого.
Також захисник вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, злочин скоїв вперше, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, чисельні характеристики з місця навчання та місця проживання, що містяться в матеріалах кримінального провадження, характеризують обвинуваченого виключно з позитивної сторони.
Захисник вказує, що під час проведення розслідування справи встановлено, що ОСОБА_7 перебував на обліку у лікаря психіатра у психоневрологічному відділенні Павлоградської міської лікарні № 1 ДОР, неодноразово відвідував лікаря психіатра, про що в судовому засіданні дали свідчення його батьки та що підтверджено медичною документацією. По справі були призначені дві психолого-психіатричні експертизи, однак суд першої інстанції, не взявши до уваги при ухваленні вироку висновки судово-психіатричної експертизи № 99 від 24.05.2018 року, прийняв як допустимий та належний доказ висновки додаткової судово-психіатричної експертизи № 70 від 04.04.2019 року, яка була призначена за клопотанням сторони захисту, оскільки при проведенні першої експертизи експерти забули надати відповідь на декілька питань, зазначених в ухвалі суду про призначення експертизи.
Ухвалою суду від 11 березня 2019 року про призначення по справі додаткової стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи була зазначена необхідність у здійсненні тривалого спостереження та дослідження особи обвинуваченого ОСОБА_7 , тому ОСОБА_7 цією ж ухвалою був направлений до КЗ Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня ДОР на строк 40 днів. Однак експертами в односторонньому порядку були порушені встановлені ухвалою суду строки проведення експертного дослідження обвинуваченого ОСОБА_7 , що свідчить про те, що ті цілі та задачі, які ставились при прийнятті судового рішення про призначення додаткової стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, не досягнуті, вичерпні відповіді на питання, що ставились експертам, не отримані.
Захисник вказує, що під час проведення судово-психіатричних експертиз були встановлені окремі розлади психічної діяльності обвинуваченого ОСОБА_7 , які експертами досконально не вивчені та не розтлумачені. Про поверховість та невідповідність висновків судово-психіатричної експертизи № 70 від 04.04.2019 року говорить і те, що ОСОБА_7 став набагато краще себе почувати у психологічному стані та згадав раніше ним не висвітлені обставини події лише з декількох бесід зі спеціалістом ОСОБА_13 в умовах слідчого ізолятору, куди спеціаліст був допущений судом за клопотанням сторони захисту та на відміну від експертів, які проведення психолого-психіатричної експертизи саботували, знайшов відповідний психологічний підхід до обвинуваченого.
Також захисник вважає висновки суду першої інстанції про достовірність обізнання ОСОБА_7 про знаходження потерпілої ОСОБА_8 у стані вагітності бездоказовими, оскільки потерпіла сама пояснила, що ОСОБА_7 у будинку у них не бував, відношення з ним вони не підтримували, не спілкувались, тобто обізнаність ОСОБА_7 про стан вагітності потерпілої ОСОБА_8 не доведена та не підтверджена доказами.
Захисник зазначає, що суд першої інстанції відкинув майже всі доводи сторони захисту про грубі порушення КПК України під час проведення досудового розслідування, в тому числі порушення порядку внесення відомостей до ЄРДР і як наслідок нікчемність проведення першочергових слідчих дій, підписання постанови про створення слідчої групи неуповноваженою особою з тими ж наслідками нікчемності виконаних слідчих дій зазначеними у постанові слідчими. Аналогічна ситуація склалася і з наказом від 19.04.2018 року № 1858 про створення слідчо-оперативної групи у кримінальному провадженні № 0000669, який також затверджений підписом невідповідної особи. Звертала сторона захисту увагу суду і на надання до суду диску невідповідного формату тому диску, на який здійснювався відеозапис з камери спостереження у будинку батьків обвинуваченого. Також суд першої інстанції безпідставно проігнорував доводи сторони захисту про невідповідність цілої низки експертиз вимогам законодавства, а саме порушення при проведенні судово-медичної експертизи, невідповідність зазначених даних фактичним при проведенні судово-імунологічної експертизи.
Крім цього захисник посилається на те, що з протоколу огляду місця події вбачається, що єдиною метою цієї слідчої дії було виявлення знарядь та засобів скоєння злочину, оскільки при огляді відкривались шухляди столу, шафи, інші предмети меблів, тобто проведений органами досудового розслідування 11.03.2018 року огляд місця події фактично був обшуком, який на підставі ч. 3 ст. 243 КПК України проводиться лише на підставі ухвали слідчого судді.
Захисник вважає, що у суду першої інстанції було достатньо підстав для того, щоб призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з довічним позбавленням волі і навпаки, жодних підстав для призначення найсуворішого покарання.

- потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 строкове покарання у межах 10-15 років позбавлення волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги потерпіла вказує, що покарання, призначене судом першої інстанції у виді довічного позбавлення волі є занадто жорстким та таким, що має бути змінене.
Зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку, всупереч наявним у справі обставинам, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та фактично роблять неприпустимим призначення йому найсуворішого покарання, проігнорував цілу низку таких обставин, не зважив на її позицію щодо призначення покарання та помилково прийшов до висновку про можливість відправити юнака на довічний термін.
Вказує, що після скоєння щодо неї та її рідних злочинів вона була налаштована категорично щодо призначення покарання ОСОБА_7 , але в подальшому, під час проведення судового засідання, вона змінила свою позицію. Це викликано тим, що ОСОБА_7 не став заперечувати свою провину, тобто повністю визнав себе винним, щиро розкаявся у скоєному. Потерпіла повірила у щирість каяття ОСОБА_7 та пробачила його. У судовому засіданні потерпіла добровільно, за своєю власною ініціативою надала суду заяву про повне відшкодування спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди. Під час судового розгляду справи обвинуваченим було зроблено все, що б повністю усунути ті негативні наслідки, що з`явились після його дій. Їй у повному обсязі була відшкодована матеріальна та моральна шкода. Потерпіла та її дитина забезпечена окремим житлом, їм у необхідній кількості придбані меблі, дитячі речі, речі домашнього вжитку.
Потерпіла вважає, що скоєними обвинуваченим злочинами негативні наслідки спричинені виключно їй, а тому її позиція у справі виходить на перший план, і на її думку є вирішальною при прийнятті рішення про призначення покарання, оскільки повинні враховуватись її інтереси, її позиція, її відношення до обвинуваченого, якого вона пробачила та переконливо наполягала та наполягає на призначенні ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з довічним позбавленням волі.
Також потерпіла вказує, що незважаючи на висновки слідства, вона не впевнена, що ОСОБА_7 був достовірно обізнаний у тому, що вона знаходилась у стані вагітності. ОСОБА_7 вдома у них не бував, вони не спілкувались, на вулицю вона виходила нечасто. Під час зими під одягом не було видно, що вона вагітна, і під час події ОСОБА_7 не міг розгледіти, що вона вагітна, оскільки живіт у неї був невеликий.
Крім цього потерпіла посилається на те, що вона згадала деякі обставини події, а саме те, що під час візиту до них ввечері 10.03.2018 року між ОСОБА_7 та її цивільним чоловіком ОСОБА_11 виникла сварка, весь діалог якої вона не чула, але з тих частин розмови між ними, які вона почула та змогла розібрати слова, вона зрозуміла, що сварка відбувається з причини можливого зараження ОСОБА_7 хворобою СНІД, точніше ВІЧ, на яку хворів ОСОБА_11 , адже саме у цьому він звинувачував ОСОБА_11 . Що саме стало причиною сварки потерпілій невідомо, але їй здалося, що ОСОБА_7 десь поранився. Раніше вона не згадувала про це, оскільки достовірно не пам`ятала, але з часом деякі частини події становляться в одну лінію.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду в частині остаточно призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі змінити та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду підлягає зміні, так як призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Обвинувачений вказує, що протягом всього терміну досудового розслідування та судового розгляду, ряд ЗМІ в своїх публікаціях та так званих громадських активістів, викривлювали та спотворювали окремі відомості про злочин й привселюдно, безпідставно стверджували про його причетність, окрім даного злочину, до інших злочинів, які він не вчиняв, розповсюджували завідомо вигадані відомості про його рідних, задовго до ухвалення вироку й сформулювало у суспільства завідомо упереджену думку, що в свою чергу, наперед, вирішило йому найвищу міру покарання.
Зазначає, що з самого початку процесу він був позбавлений права на справедливий суд. В ході зустрічі зі своїм захисником, який ознайомлював його з матеріалами судової справи, обвинувачений виявив, що до матеріалів справи в якості доказів було незаконно долучено ряд матеріалів диск програми Один за всіх на телеканалі СТБ, ефір від 25.03.2018 року та покази свідків, які в ході судового засідання не викликались та по суті безпосередньо суду показів не надавали, але незважаючи на це, їх свідчення в письмовому вигляді було незаконно долучено до матеріалів судової справи, що на його думку також вплинуло на висновки суду та слугувало підставою для формулювання завідомо упередженої позиції щодо його виняткової суспільної небезпечності.
Обвинувачений вказує, що навіть в суді, з огляду на однобокість процесу та порушення ст. 62 Конституції України, незважаючи на визнання своєї вини та каяття у злочині, він не мав фактичної можливості розповісти про обставини та мотиви вчиненого ним злочину, не будучи впевненим, що це знову не стане предметом для насміхання чи знущань, так як деякі обставини стосувались його особистої таємниці, пов`язаної з невиліковним захворюванням.
Посилається на те, що в той вечір він не прийшов до потерпілих з ціллю позбавити їх життя, він вчинив злочин, оскільки після того, як він прийшов до ОСОБА_11 , на кухні він порізався та в нього відбувся контакт з кров`ю ОСОБА_11 , який побачивши це, в контексті розмови сказав, що він та вся його сім`я заражені на СНІД, й він відтепер також частина його сім`ї, після чого він впав в лють. Він звинувачував усю їх сім`ю в тому, що він заразився ВІЛ інфекцією в їх будинку, де вони всі були інфіковані.
Вказує, що потерпіла ОСОБА_8 не могла не чути перед початком бійки, сварки між ним та її чоловіком. Однак попереднього разу, перед судом їй потрібно було давати свідчення, в присутності журналістів та активістів, а тому потерпіла могла соромитись розголошення обставин про СНІД, вірусом якого були заражені члени її родини.
Обвинувачений вважає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки твердженням, що він розкаявся у вчиненому злочині, добровільно відшкодував матеріальну шкоду спричинену злочином, сприяв розкриттю злочину, так як з самого початку, він вину не заперечував, слідство в оману не ввести не намагався, добровільно надав зразки для всіх необхідних слідству експертиз, добровільно видавав речові докази, прохав батьків сприяти органам досудового розслідування, добровільно надавати всі речі та інформацію, яка буде цікавити слідство.
Обвинувачений вважає вірними висновки, викладені у листі психіатра ОСОБА_13 від 23.09.2019 року, який проводив його огляд в слідчому ізоляторі, де зазначено, що вчинені дії були результатом накопичення емоційного напруження та суттєво вплинули на його свідомість та протиправну поведінку, оскільки в той період в нього вдома дійсно були напружені стосунки.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги, потерпілої ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Так, вина ОСОБА_7 у вчиненні даних кримінальних правопорушень, за які його засуджено, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом першої інстанції доказами, вказаними у вироку, а доводи сторони захисту ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.
Так, потерпіла ОСОБА_8 в суді першої інстанції показала, що у будинку АДРЕСА_1 вона проживала спільно з її чоловіком ОСОБА_14 та малолітнім сином ОСОБА_15 , 2013 р.н. 10.03.2018 року вона разом з чоловіком та сином знаходилися за місцем свого проживання у вказаному вище будинку. Приблизно о 22 год. 00 хв. вони лягли відпочивати, а приблизно о 23 год. 30 хв. цієї ж ночі потерпіла почула, що хтось стрибає через їх паркан, на що вона вказала ОСОБА_16 , щоб той піднявся з ліжка та перевірив, що коїться. Почали смикатися двері, і її чоловік запитав: Хто там?, на що отримав відповідь, що там був ОСОБА_7 . Чоловік відчинив йому двері, хлопці сіли разом та розмовляли. Під час розмови ОСОБА_17 попрохав налити йому чай, оскільки перед цим він вживав алкогольні напої та сказав, що батько може сварити його за те, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Потерпіла чула, що ОСОБА_17 почав розпитувати, хто вдома, питав, чи у них кум, на що ОСОБА_16 відповів, що вдома нікого не має, окрім його дружини та дитини, які сплять. Надалі вона почула звук удару, нецензурну лайку та фразу: Що ти робиш?. Далі ОСОБА_16 крикнув: Віка!. Вона у спідній білизні вискочила з кімнати та побачила, що чоловіки вибігли з будинку: спочатку ОСОБА_16 , а ОСОБА_17 за ним. Злякавшись, вона зачинила двері будинку та почала їх тримати, оскільки ОСОБА_7 намагався їх відкрити, зламав ручку, дитина почала плакати. Через декілька хвилин потерпіла почула, як розбивається скло у вікні будинку та в її сторону летить ніж. ОСОБА_7 , з невідомих причин, почав наносити їй удари ножем, порізавши її, від чого вона втратила свідомість. Прийшовши до тями, відчула згусток крові у роті та побачила бризки крові, зрозуміла, що дитини вже немає. Після чого відразу побігла до сусіда ОСОБА_18 , який живе в другій половині будинку, якого попросила викликати швидку допомогу та поліцію, сказала, що дитину ріжуть.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що він мешкає по АДРЕСА_3 . Вказаний будинок має два власника, оскільки складається з двох частин. В другій частині будинку мешкала родина ОСОБА_8 . Про події, які мали місце 10.03.2018 року йому відомо зі слів потерпілої. Зокрема, 10.03.2018 року у нічний час за місцем його проживання прибігла потерпіла ОСОБА_8 , яка була у спідній білизні та вся у крові, вказавши, що ОСОБА_7 порізав її чоловіка та сина, що потрібно викликати швидку допомогу та поліцію, що він і зробив. Зі слів ОСОБА_8 йому відомо, що її дитина померла до приїзду швидкої допомоги та поліції.
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_20 повідомила, що загиблий ОСОБА_11 є її рідним братом по матері. Вночі 10.03.2018 року їй подзвонив її батько та повідомив, що ОСОБА_7 вбив її брата ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_21 будучи допитаною в суді першої інстанції показала, що з обвинуваченим ОСОБА_7 її познайомив хлопець 08.03.2018 року, коли вони вперше зустрілися. У вказаний день вони спільно вживали спиртні напої. 10.03.2018 року вона перебувала у компанії її хлопця ОСОБА_22 , де також перебувала подруга ОСОБА_23 і ОСОБА_7 . Вона алкоголь не вживала. Подруга пила вино, хлопці вживали горілку, а за вечір були вжиті загалом 1 пляшка горілки та 2 літра вина. ОСОБА_7 після вживання алкоголю вів себе звичайно.
Свідок ОСОБА_24 в суді першої інстанції пояснила, що вона разом із ОСОБА_7 , її подругою ОСОБА_21 та її хлопцем приблизно до 21 год. 00 хв. 10.03.2018 року перебували за місцем проживання ОСОБА_21 , спілкувалися. Подруга алкоголь не вживала, а вона разом із хлопцями пила спиртні напої: вона вино, а хлопці горілку. Приблизно о 21 год. 00 хв. вона вийшла з приміщення. Повернувшись, помітила, що хлопців вже не було вдома. Зі слів ОСОБА_21 стало відомо, що хлопці вже поїхали. В поведінці ОСОБА_7 10.03.2018 року нічого незвичного не було.
Будучи допитаним в суді першої інстанції свідок ОСОБА_25 показав, що він є другом ОСОБА_7 . Так, він разом із ОСОБА_7 та дівчатами поїхали до дому однієї з дівчат, де спілкувалися та вживали алкоголь. Дівчата пили вино, а він із ОСОБА_7 горілку. Далі приблизно о 20 год. 00 хв. він разом із ОСОБА_7 поїхали до центру міста, де продовжили гуляти. Після цього вони удвох попрямували до гаражу, який він орендує. ОСОБА_7 не хотів йти додому та зателефонував батькам аби ще залишитися гуляти, однак йому відмовили та наказали йти додому. ОСОБА_7 попрямував додому пішки. Від гаражу, де вони перебували, до будинку ОСОБА_7 відстань приблизно 500 метрів. Приблизно о 23 год. 15 хв. йому зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що була якась поножовщина, що його підрізали. Він під`їхав до будинку ОСОБА_7 . Останній сказав йому, що когось вбив, а тому він не забрав його із собою, сказавши ОСОБА_7 йти пішки до гаражу, на що він погодився. Коли ОСОБА_7 прийшов до гаражу, він перев`язав йому ногу, оскільки з неї йшла кров. ОСОБА_7 почав говорити, що або його підрізали, або він когось підрізав. Проте він так і не зрозумів, що трапилося, оскільки ОСОБА_7 почав втрачати свідомість. Він подзвонив батькові ОСОБА_7 і вони разом відвезли його до лікарні. ОСОБА_7 був одягнутий у джинси, чоботи, які були у крові, куртку та шапку. Руки ОСОБА_7 також були у крові. По приїзду до лікарні, там вже перебували працівники поліції. Після лікарні він разом із слідчим поїхали на місце злочину, де було багато крові. Далі він поїхав до відділу поліції, де дав свої свідчення.
Допитана в суді першої інстанції в якості свідка, ОСОБА_26 показала, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_7 10.03.2018 року її син, як завжди, пішов гуляти, десь після 21 год. 00 хв. вона йому зателефонувала та сказали, аби він повертався додому, на що почула відповідь, що він вже біля будинку. Однак її син додому так і не прийшов. Через деякий час, вийшовши на вулицю, побачила, що на розі вулиць, де вони мешкають, велике скупчення людей, які розмовляли, що хтось когось зарізав. Одягнувшись, підійшла до людей, запитала: «У чому справа?», на що почула відповідь, що начебто її син ОСОБА_7 порізав родину потерпілої ОСОБА_8 . Те ж саме їй повідомила особисто ОСОБА_8 . Надалі вона попрямувала додому та попросила свого чоловіка, аби той знайшов сина. ОСОБА_7 було знайдено у гаражі друга, усього порізаного та у крові. Надалі ОСОБА_7 було направлено до лікарні, для надання медичної допомоги.
Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_27 показав, що ОСОБА_7 є його пасинком. Він пам`ятає, як його розбудила дружина та повідомила, що син пішов гуляти та повинен був повернутися до 22 год. 00 хв., але додому так і не прийшов. Дружина також повідомила, що на вулиці щось відбувається, стоїть поліція, сказали, що когось вбили. Він подзвонив сину, але той не відповідав. Через деякий час йому передзвонив друг сина на ім`я ОСОБА_22 та сказав, що ОСОБА_17 погано, він стікає кров`ю на гаражах. Він сів у машину та поїхав. Побачив сина, який сидів на стільці, нічого не говорив та стікав кров`ю. ОСОБА_22 розповів, що ОСОБА_17 прийшов та сказав, що йому погано, що його підрізали. Далі він відвіз сина у лікарню. По дорозі син сказав, що ОСОБА_16 штрикнув його ножем. Свідок також повідомив, що під час огляду туалету на території їх домоволодіння був знайдений ніж, який він раніше ніколи не бачив.
Свідок ОСОБА_28 в суді першої інстанції пояснила, що 10.03.2018 року приблизно о півночі вона вийшла на вулицю, де побачила багато машин та натовп людей. Під час спілкування їй стало відомо, що у родині ОСОБА_29 трапилося подвійне вбивство, що хлопець на ім`я ОСОБА_17 вбив чоловіка та дитину ОСОБА_30 й поранив її саму.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_8 чи свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному провадженні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Всі вищевикладені показання потерпілої та свідків узгоджуються з іншими належними і допустимими доказами по справі, детально проаналізованими і вказаними у вироку, які містяться в матеріалах провадження, зокрема: протоколом огляду місця події з фото-таблицею та відеозаписом до нього від 11.03.2018 року, з якого вбачається, що за участю спеціалістів та в присутності понятих було оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , зроблені змиви речовини бурого кольору з предметів, вилучений ніж зі стіни будинку, фрагменти тканини: з наволочки подушки, яка знаходилася на ліжку в спальній кімнаті із зразками речовини бурого кольору; з простині, яка знаходилася на ліжку в спальній кімнаті, зі слідами речовини бурого кольору, вилучено два фрагменти скла, на яких присутні сліди речовини бурого кольору (т. 1, а.кп. 26-59); протоколом огляду місця події з фото-таблицею до нього від 11.03.2018 року, відповідно до якого в приміщенні лікарні міста Павлограда в присутності понятих та спеціаліста був оглянутий труп ОСОБА_12 , 2013 р.н., який має наступні видимі пошкодження: проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини, зліва, з івентрацією (випадінням) кишечнику наскрізь; в області лівої вушної раковини у вигляді: колото-різаного поранення в завушній області, зліва; колото-різаного поранення шиї, на лівій очній поверхні шиї, у верхній третині, рана, розмірами 3 см, усі рани з рівними краями, гостроподібними кінцями, з крововиливами, під час огляду трупа виявлені та вилучені: мікрочастки та змиви з долонь правої та лівої рук трупа; футболка та труси; відбитки пальців та долонь обох рук; зрізи нігтьових пластин (т. 1, а.кп. 102-106); протоколом огляду місця події з фото-таблицею та відеозаписом до нього від 11.03.2018 року, згідно якого при огляді за участю свідка ОСОБА_19 території домоволодіння АДРЕСА_3 було вилучено: три сліди речовини бурого кольору на марлевий тампон з хвіртки, воріт, бруківки біля хвіртки та порогу; сорочка та светр (т. 1, а.кп. 62-69); протоколом огляду місця події з фото-таблицею та відеозаписом до нього від 11.03.2018 року, з якого вбачається, що у дворі за адресою: АДРЕСА_1 було проведено огляд, під час якого було вилучено: сліди речовини бурого кольору з предметів, сліди низу взуття з речовиною бурого кольору та ніж, знайдений в отворі туалету (т. 1, а.кп. 74-102); протоколом огляду речей потерпілої ОСОБА_8 з фото-таблицею до нього від 11.03.2018 року, відповідно до якого встановлено, що куртка коричневого кольору в області лівого передпліччя має чітко виражені сліди бурого кольору, аналогічні сліди виявлені на спині, по обох сторонах куртки є кишені, на яких виявлена речовина бурого кольору, під час огляду куртки жовто-чорного кольору також виявлені плями бурого кольору (т. 1, а.кп. 140-143); протоколом огляду гаражу в ГК Ветеран, який розташований у м.Павлограді по вул. Шута з фото-таблицею до нього від 11.03.2018 року, згідно з яким, в присутності орендаря свідка ОСОБА_25 були здійснені змиви речовини бурого кольору зі знайдених предметів (т. 1, а.кп. 114-120); висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 , 1988 р.н. № 192 від 11.04.2018 року, згідно якого враховуючи локалізацію та кількість виявлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_11 , йому було спричинено не менше п`яти травматичних дій (т. 2, а.кп. 191-196); висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 , 2013 р.н. № 193 від 11.04.2018 року, з якого вбачається, що враховуючи локалізацію та кількість виявлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_12 , йому було спричинено не менше дев`яти травматичних дій (т. 2, а.кп. 183-188); висновком судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 № 80 від 27.04.2018 року, згідно якого враховуючи кількість та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_8 , більш вірогідно, що їй було заподіяно не менше 10 травматичних дій, виявлені тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, утворилися від дії предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями (т. 3, а.кп. 205-209); висновком комісійної судово-медичної експертизи № 105 від 08.06.2018 року, відповідно до якого на основі даних судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 , комісія експертів додатково зазначила, що характер тілесних ушкоджень (колото-різані рани) обличчя, шиї та верхніх кінцівок свідчить про те, що ці ушкодження виникли від дії предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями, яким міг бути і клинок ножа (т. 3, а.кп. 247-282); протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом до нього від 30.04.2018 року, з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 розповіла детально про події, які мали місце в ніч з 10.03.2018 року на 11.03.2018 року (т. 2, а.кп. 99-104); додатковим висновком судово-медичного експерта № 82д від 02.05.2018 року, відповідно до якого, з урахуванням протоколу слідчого експерименту встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілих: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 могли утворитися у спосіб, який відобразила потерпіла ОСОБА_8 в ході проведення слідчого експерименту від 30.04.2018 року (т. 3, а.кп. 136).
Як вбачається з протоколу отримання зразків для проведення експертизи від 14.03.2018 року в присутності захисника у ОСОБА_7 було відібрано на дактилоскопічну карту відбитки пальців рук та долоні правої руки і згідно добровільних заяв ОСОБА_7 від 11.03.2018 року для проведення експертизи у останнього було відібрано зрізи нігтьових пластин з обох рук, зразки крові, зразки волосся, про що складено відповідні протоколи (т. 2, а.кп. 169).
Згідно висновку судового-медичного експерта імунолога № 458 від 30.03.2018 року на шести марлевих тампонах зі змивами, вилученими під час проведення огляду території домоволодіння АДРЕСА_4 , встановлена наявність крові людини. Враховуючи результати серологічного дослідження сліду крові на марлевому тампоні зі змивом з пральної машинки та групові властивості крові потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах як від кожного окремо так і від усіх разом, оскільки виявлений антиген властивий їх груповим характеристикам крові. Враховуючи результати серологічного дослідження слідів крові на п`яти марлевих тампонах зі змивами та групову властивість крові ОСОБА_7 , не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах від нього, оскільки виявлені антигени характерні його груповій характеристиці крові. Також не виключена можливість домішку крові у зазначених об`єктах, як від ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 (т. 2, а.кп. 200-204).
З висновку судового-медичного експерта імунолога № 455 від 29.03.2018 року вбачається, що на наданих дев`яти марлевих тампонах зі змивами, вилученими під час проведення огляду території домоволодіння АДРЕСА_1 (тобто за місцем проживання ОСОБА_7 ) встановлена наявність крові людини. Враховуючи результати серологічного дослідження слідів крові на двох марлевих тампонах зі змивами та групові властивості крові потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах як від кожного окремо, так і від усіх разом. Враховуючи результати серологічного дослідження слідів крові на семи марлевих тампонах зі змивами (об`єкти № 1, 2, 5-9) та групову властивість крові ОСОБА_7 , не виключена можливість походження крові у зазначених об`єктах від нього. Також не виключена можливість домішку крові у зазначених об`єктах, як від ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 2, а.кп. 209-213).
Згідно висновку судово-медичного експерта імунолога № 453 від 29.03.2018 року на п`яти марлевих тампонах, вилучених під час огляду гаражу та прилеглої території по АДРЕСА_5 встановлена наявність крові людини, яка могла походити від ОСОБА_7 (т. 3, а.кп. 25-27).
Висновком судово-медичного експерта імунолога № 456 від 30.03.2018 року встановлено, що на двох фрагментах скла та на двох фрагментах тканини, вилучених за місцем проживання потерпілої ОСОБА_8 та померлих ОСОБА_11 та малолітнього ОСОБА_12 , встановлена наявність крові людини, яка, враховуючи результати серологічного дослідження та групову властивість крові ОСОБА_7 , могла походити від нього, оскільки виявлені антигени характерні його груповій характеристиці крові. Також не виключена можливість домішку крові у зазначених об`єктах від ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , оскільки один із виявлених антигенів, тобто антиген А, властивий їх груповим характеристикам крові (т. 3, а.кп. 37-40).
Як вбачається з висновку експерта № 275 від 29.05.2018 року за наслідками проведення молекулярно-генетичної експертизи слідів крові на двох фрагментах скла, вилучених при огляді місця події на території домоволодіння АДРЕСА_4 , отримані препарати ДНК чоловічої статевої належності, встановлені їх генотипічні характеристики. Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадання генотипу слідів крові на фрагменті скла з кімнати (об. № 1) з генотипом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ДНК цих слідів крові може походити від ОСОБА_7 з ймовірністю не менше 99,99999994 %. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 0,6·10-19. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,6 чоловіків на 10 квінтильйонів.
Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадання генотипу слідів крові на фрагменті скла під вікном (об. № 2) з генотипом потерпілого ОСОБА_11 .
ДНК цих слідів крові може походити від ОСОБА_11 з ймовірністю не менше 99,999999984 %. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 0,16·10-19. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,16 чоловіків на 10 квінтильйонів (т. 3, а.кп. 151-155).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 388 від 11.04.2018 року в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук ОСОБА_7 (об`єкти №№ 1, 2) встановлено наявність крові та виявлений білок людини. Враховуючи отримані результати дослідження, не виключається походження крові від самого ОСОБА_7 , беручи до уваги групову належність його крові, так і не виключається походження домішку крові в даних об`єктах від потерпілого ОСОБА_11 та (або) потерпілого ОСОБА_12 , та (або) від потерпілої ОСОБА_8 (т. 3, а.кп. 61-64).
Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 386 від 11.04.2018 року в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук потерпілого ОСОБА_12 встановлено наявність крові та виявлений білок людини; також і цитологічних препаратах з об`єктів виявлені клітини середніх та глибоких шарів епідермісу. Враховуючи отримані результати дослідження, не виключається походження крові та клітин виявлених в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук потерпілого ОСОБА_12 (об`єкти №№ 1, 2) від самого потерпілого ОСОБА_12 (т. 3, а.кп. 74-78).
Згідно висновку судово-трасологічної експертизи № 20/3.3/275 від 05.06.2018 року ніж, вилучений 11.03.2018 року в ході огляду АДРЕСА_1 (тобто за місцем проживання ОСОБА_7 ), є ножем господарсько-побутового призначення ножем траппера (т. 3, а.кп. 199-203).
Як слідує з висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 648 МК від 30.05.2018 року предметом дослідження були ніж (умовно позначений під № 1), виявлений під час проведення 11.03.2018 року огляду домоволодіння АДРЕСА_1 (за місцем проживання ОСОБА_7 ) та ніж (умовно позначений під № 2), вилучений по АДРЕСА_4 (за місцем події), а також шматки шкіри ОСОБА_12 .
За наслідком проведення експертизи встановлено, що пошкодження на шматках шкіри з бічної поверхні шиї зліва та з бічної поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_12 є колото-різаними ранами і заподіяні плоским колюче-ріжучим предметом (предметами), із шириною клинка (клинків) протягом поринулої частини не більш 31,8 мм. і 27,9 мм. відповідно, маючого гостре лезо й обух (обухи), товщиною близько 1,7-1,8 мм. Пошкодження на шматках шкіри з бічної поверхні шиї зліва та з бічної поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_12 могли бути заподіяні як одним, так і декількома колюче-ріжучими предметами з аналогічними конструктивними особливостями. Пошкодження на шматках шкіри з бічної поверхні шиї зліва та з бічної поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_12 могли бути заподіяні клинком представленого на експертизу ножа, умовно позначеного № 1 (тобто виявленого за місцем проживання ОСОБА_7 ), і не могли бути заподіяні клинком представленого ножа, умовно позначеного № 2 (тобто вилученого за місцем події) (т. 3, а.кп. 159-167).
Як вбачається з висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 647 МК від 30.05.2018 року предметом дослідження були ніж (умовно позначений під № 1), виявлений під час проведення 11.03.2018 року огляду домоволодіння АДРЕСА_1 (за місцем проживання ОСОБА_7 ) та ніж (умовно позначений під № 2), вилучений по АДРЕСА_4 (за місцем події), а також шматки шкіри та частин органів ОСОБА_11 .
За наслідком проведення експертизи встановлено, що пошкодження на шматку шкіри з передньої поверхні шиї з відповідним йому пошкодженням дуги та пластинки персневидного хряща, першого кільця трахеї і прилягаючих до них зв`язок, та пошкодження на шматку шкіри з заднє-бічної поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_11 є колото-різаними ранами і заподіяні плоским колюче-ріжучим предметом (предметами), із шириною клинка (клинків) протягом поринулої частини не більш 34,1 мм. і 22,6 мм. відповідно, маючого гостре лезо й обух (обухи), товщиною близько 1,8-1,9 мм.
Пошкодження на шматку шкіри з передньої поверхні шиї з відповідним йому пошкодженням дуги та пластинки персневидного хряща, першого кільця трахеї і прилягаючих до них зв`язок, та пошкодження на шматку шкіри з заднє-бічної поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_11 могли бути заподіяні як одним, так і декількома колюче-ріжучими предметами з аналогічними конструктивними особливостями. Пошкодження на шматку шкіри з передньої поверхні шиї з відповідним йому пошкодженням дуги та пластинки персневидного хряща, першого кільця трахеї і прилягаючих до них зв`язок, та пошкодження на шматку шкіри з заднє-бічної поверхні грудної клітки зліва від трупа ОСОБА_11 могли бути заподіяні клинком представленого на експертизу ножа, умовно позначеного № 1 (тобто виявленого за місцем проживання ОСОБА_7 ), і не могли бути заподіяні клинком представленого ножа, умовно позначеного № 2 (тобто вилученого за місцем події) (т. 3, а.кп. 171-182).
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 385 від 11.04.2018 року під час проведення експертизи ножа, виявленого та вилученого в туалеті на території домоволодіння АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання ОСОБА_7 , вбачається, що на клинку та рукоятці ножа (об`єкти №№ 1, 2) встановлено наявність крові та виявлено білок людини. Також на клинку (об`єкт № 1) виявлені одиничні волокна пухкої волокнистої сполучної тканини, клітини та невеликі пласти мезотеліальної тканини. Враховуючи отримані результати дослідження, не виключається походження крові, виявленої на клинку та рукоятці (об`єкти №№ 1, 2) ножа від ОСОБА_7 і не виключається домішок крові в даних об`єктах від потерпілого ОСОБА_11 та (або) потерпілого ОСОБА_12 . Також припускається домішок крові в цих слідах від потерпілої ОСОБА_8 (т. 3, а.кп. 44-49).
Згідно висновку експерта № 276 від 29.05.2018 року за наслідками проведення молекулярно-генетичної експертизи слідів крові на клинку та рукоятці ножа, зразків крові ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 були отримані препарати ДНК, встановлені їх генотипи.
Препарати ДНК, виділені зі слідів з кров`ю на рукоятці ножа, чоловічої генетичної статі. Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадання генотипу слідів з кров`ю на рукоятці ножа з генотипом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ДНК цих слідів може походити від ОСОБА_7 з ймовірністю не менше 99,99999994 %. Частота поширення подібної комбінації генетичних ознак складає 0,6·10-19. Це означає, що вказана комбінація генетичних ознак зустрічається у 0,6 чоловіків на 10 квінтильйонів.
Препарати ДНК, виділені зі слідів крові на клинку ножа, чоловічої генетичної статі, змішані. Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадання змішаного генотипу вказаних слідів з генотипами потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ДНК в цих слідах може походити від потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (т. 3, а.кп. 141-146).
Підстав для того, щоб вважати докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, колегія суддів не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання недопустимими доказами висновку судового-медичного експерта імунолога № 454 від 06.04.2018 року, висновку судово-трасологічної експертизи № 20/4.2/252 від 21.05.2018 року та висновку судово-трасологічної експертизи № 20/4.1/247 від 11.05.2018 року, оскільки як встановлено судом, протокол огляду речей ОСОБА_7 складений до внесення відомостей до ЄРДР, тобто з істотним порушенням вимог КПК України, а тому вказані висновки експертиз не можуть бути прийняті як допустимі докази, оскільки вони є похідними від цієї слідчої дії.
Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції скористався своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України та відмовився давати показання суду та відповідати на питання, разом з тим в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 показав, що того дня він вживав алкоголь в компанії друзів, де випив одну чарку горілки. Згадавши, що його сусід ОСОБА_11 просив його зайти, він зайшов на подвір`я ОСОБА_11 , постукав у двері та ОСОБА_11 пустив його до будинку. Зайшовши до кухні, ОСОБА_7 запитав ОСОБА_11 чи є в нього вдома кава та зробив собі каву. Після цього ОСОБА_7 почав робити бутерброд з ковбасою, під час нарізання якого, він порізався та ОСОБА_11 сказав йому, що він заразився на ВІЛ. Після почутого ОСОБА_7 впав в гнів, повернувся та побачив ніж, взяв ніж та почав наносити ОСОБА_11 удари ножем. ОСОБА_11 вибіг з будинку та ОСОБА_7 побіг за ним. ОСОБА_7 вважає, що можливо на нього здійснив вплив алкоголь, який він вживав. Також обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що потерпіла ОСОБА_8 була одягнута лише в спідню білизну.
Колегія суддів критично оцінює показання ОСОБА_7 , надані ним в суді апеляційної інстанції щодо можливого зараження на ВІЛ, що на його думку і стало причиною його протиправних дій, оскільки сам обвинувачений так і не зміг пояснити, яким чином кров потерпілого ОСОБА_11 могла контактувати з його кров`ю, а тому вказані доводи обвинуваченого розцінюються колегією суддів як позиція захисту.
Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що у перші дні проведення досудового розслідування були встановлені численні випадки дивної внутрішньої поведінки ОСОБА_7 , його висловлювань, тривалих періодів відсутності пам`яті, наявність у нього сторінки на сайті Вконтакте з дуже дивними дописами, зошитів з дивними та незрозумілими відомостями, викладеними власноручно ОСОБА_7 , які на думку сторони захисту ставлять під сумнів наявність психічної повноцінності обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вбачається з висновку додаткової стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 70 від 04.04.2019 року ОСОБА_7 на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час змішаний розлад особистості. Під час інкримінованих йому діянь він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. На теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Під час вчинення протиправних дій 10.03.2018 року ОСОБА_7 у стані патологічного афекту або іншого психічного розладу не перебував.
ОСОБА_7 властиві такі індивідуально-психологічні особливості, як нормальне функціонування пізнавальних процесів, активність, підвищений рівень тривожності, конфліктність, егоцентричність, інтровертованість, конфліктне переживання своєї ідентичності; для мотиваційної сфери характерна загостреність потреби у самоствердженні; відзначається нестійкість настрою і самооцінки, переживання труднощів від нестачі довірчих взаємин, образливість, схильність застрявати на негативних переживаннях, дратівливість і запальність в конфліктних ситуаціях.
Рівень психічного розвитку ОСОБА_7 на момент криміналу відповідав нормам його вікового періоду і не обмежував його здатності до свідомої контрольованої поведінки, а також не обмежував здатності правильно сприймати важливі для справи обставини і давати про них показання. Рівень психічного розвитку ОСОБА_7 відповідає нормам його вікового періоду. Індивідуально-психологічні особливості істотно не вплинули на свідомість і поведінку ОСОБА_7 в кримінальній ситуації, а також не обмежували здатності правильно сприймати важливі для справи обставини і давати про них показання.
ОСОБА_7 в досліджуваній ситуації в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на його свідомість і поведінку, не перебував. Перед вчиненням інкримінованих йому дій був в емоційному стані, що характеризується емоційним напруженням, зниженим настроєм. Цей стан істотно не вплинув на його свідомість і поведінку під час вчинення інкримінованих йому дій.
Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_6 про те, що при проведенні комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 70 від 04.04.2019 року, експертами в односторонньому порядку були порушені встановлені ухвалою суду строки проведення експертного дослідження обвинуваченого ОСОБА_7 , що на думку сторони захисту свідчить про те, що ті цілі та задачі, які ставились при прийнятті судового рішення про призначення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатртичної експертизи, не досягнуті, вичерпні відповіді на питання, що ставились експертам, не отримані, оскільки вказані доводи перевірялись судом першої інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.
Так, з метою роз`яснення висновку додаткової стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 70 від 04.04.2019 року судом першої інстанції були допитані: голова комісії судовий експерт за спеціальністю судово-психіатрична експертиза ОСОБА_31 , який має вищий кваліфікаційний клас, кандидат медичних наук, стаж роботи 36 років та судовий експерт за спеціальністю судово-психологічна експертиза ОСОБА_32 , який має 5 кваліфікаційний клас, стаж роботи 12 років. Вказані судові експерти в повному обсязі підтвердили висновки експертного дослідження № 70 від 04.04.2019 року, роз`яснивши його, та зазначили, що під час проведення експертизи експерти дійшли єдиних висновків, окремих думок членів комісії або незгоди з висновками членів комісії не було.
Зокрема, судовий експерт ОСОБА_31 роз`яснив, що термін проведення судово-психіатричної експертизи становить 30 днів. Проте, якщо експерти вбачають необхідність збільшити такий термін, вони звертаються до слідства чи суду з відповідним клопотанням. В той же час жодного порушення даного терміну або ухвали суду, якою були встановлені граничні строки проведення експертизи, не було, оскільки комісія експертів відповіла на всі питання, які були поставлені судом, в строк, який був достатній для цього, і цей строк не перевищував граничного строку, зазначеного в ухвалі суду, а тому комісією експертів і було прийнято рішення про закінчення експертизи раніше.
Посилання захисника на те, що під час проведення судово-психіатричних експертиз були встановлені окремі розлади психічної діяльності обвинуваченого ОСОБА_7 , які експертами досконально не вивчені та не розтлумачені, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки як вже зазначалося вище, ОСОБА_7 в досліджуваній ситуації в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, що істотно вплинув на його свідомість і поведінку, не перебував. Перед вчиненням інкримінованих йому дій був в емоційному стані, що характеризується емоційним напруженням, зниженим настроєм. Цей стан істотно не вплинув на його свідомість і поведінку під час вчинення інкримінованих йому дій.
Крім того, допитаний в суді першої інстанції судовий експерт психолог ОСОБА_33 роз`яснив обґрунтування своїх висновків та послався на них у змісті досліджуваного висновку експерта; експерт заперечив думку сторони захисту щодо, начебто, суперечливих висновків в експертизі, роз`яснивши, що суперечностей між психологічною характеристикою і психіатричним діагнозом ОСОБА_7 не має. Експерт зазначив, що під час проведення експертизи, зокрема бесіди із ОСОБА_7 , останній повідомив, що деякі речі він не буде казати, оскільки йому порадили адвокати про це не говорити, а те, що сторона захисту вважає провалом в пам`яті обвинуваченого та наявністю у ОСОБА_7 афективних реакцій є лише думкою сторони захисту, що не знайшло свого фахового експертного підтвердження.
Що стосується посилання захисника ОСОБА_6 на те, що висновки суду першої інстанції про достовірність обізнаності ОСОБА_7 про знаходження потерпілої ОСОБА_34 у стані вагітності бездоказовими, оскільки потерпіла сама пояснила, що ОСОБА_7 у будинку у них не бував, відносин з ним вони не підтримували і не спілкувались, то вони є безпідставними.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини щодо перебування потерпілої ОСОБА_8 на 33 тижні вагітності були достеменно відомі ОСОБА_7 , оскільки в момент нападу на ОСОБА_8 остання перебувала в спідній білизні та вмовляла ОСОБА_7 не наносити удари в живіт, форма якого на 33 тижні вагітності у жінки очевидно вказувала ОСОБА_7 на її вагітність. З цих підстав та в сукупності з тим, що ОСОБА_7 є сусідом ОСОБА_8 , враховуючи те, що ОСОБА_7 був знайомий з родиною ОСОБА_35 , колегія суддів не може прийняти до уваги довід сторони захисту про те, що ОСОБА_7 в момент нападу не було відомо про стан вагітності ОСОБА_8 .
Не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про грубі порушення кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування, в тому числі порушення порядку внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, підписання постанови про створення слідчої групи та наказу № 1858 від 19.04.2018 року про створення слідчо-оперативної групи у кримінальному провадженні №0000669 неуповноваженою особою, оскільки вказані доводи перевірялись судом першої інстанції та обґрунтовано визнані неспроможними.
Були предметом перевірки в суді першої інстанції і доводи сторони захисту щодо надання до суду першої інстанції диску невідповідного формату тому диску, на який здійснювався відеозапис з камери спостереження у будинку батьків обвинуваченого ОСОБА_7 , за результатами перевірки яких, останні визнані такими, що не ґрунтуються на вимогах КПК України та суперечать матеріалам кримінального провадження.
Так, ОСОБА_27 , будучи власником домоволодіння АДРЕСА_1 , надав слідчому письмову заяву від 11.03.2018 року, в якій власноруч зазначив, що бажає видати СД-диск з відеозаписом спостереження від 10.03 11.03.2018 року території домоволодіння по АДРЕСА_1 для долучення до провадження, який в подальшому був оглянутий слідчим ОСОБА_36 в присутності потерпілої ОСОБА_8 , про що складено протокол огляду від 01.06.2018 року.
Судом першої інстанції було допитано в якості свідка слідчу ОСОБА_37 , яка повідомила, що носій інформації із записом з камер спостереження, який був наданий ОСОБА_27 слідчому, є компакт диском, який має на англійській мові скорочену абревіатуру CD від слова compact disc. А абревіатура DVD-R - позначає собою формат запису на компакт диску. Тому, на компакт диску можуть бути різні формати запису, як DVD, DVD-R, CD-R тощо.
Перевіряючи вказаний довід сторони захисту суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_27 в своїй заяві вказав лише скорочену назву носія інформації СД-диск, що означає компакт диск та не вказував в заяві формату запису, з яким погоджується і колегія суддів.
Не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про те, що проведений органом досудового розслідування 11.03.2018 року огляд місця події фактично був обшуком, який на підставі ч. 3 ст. 243 КПК України проводиться лише на підставі ухвали слідчого судді, оскільки вказані доводи спростовуються наявністю як письмового дозволу власника домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_27 , так і наявністю ухвали слідчого судді, відповідно до якої, незважаючи на наявність згоди власника, слідчим було отримано дозвіл на проведення огляду вказаного домоволодіння.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що до матеріалів провадження в якості доказів було незаконно долучено ряд матеріалів, а саме диск програми Один за всіх на телеканалі СТБ (ефір від 25.03.2018 року) та покази свідків, які в ході судового засідання не викликались та по суті безпосередньо суду показів не надавали, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки останні спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема технічними записами судових засідань та мотивувальною частиною вироку, з яких вбачається, що вказаний диск програми Один за всіх на телеканалі СТБ (ефір від 25.03.2018 року) безпосередньо в суді першої інстанції не досліджувався та в якості доказу суд на нього не посилався. Що стосується наявності в матеріалах провадження письмових показів свідків, які не допитувались безпосередньо в судовому засіданні, то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України за встановлених у вироку фактичних обставин, є ґрунтовним, підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, які були досліджені з дотриманням вимог закону, детально проаналізовані у вироку та дістали належну оцінку, як кожний окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Разом з тим, перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України та роз`яснень в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, довічне позбавлення волі призначається лише у випадках спеціально передбачених цим Кодексом, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.
Так, у санкції ч. 2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі передбачене як альтернативне покарання, яке застосовується лише в тих випадках, якщо суд не визнає за можливе застосовувати такий його вид, як позбавлення волі на певний строк.
Обставиною, яка зумовлює призначення покарання у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину і особи злочинця. Надзвичайність суспільної небезпеки вчиненого злочину визначається сукупністю усіх зібраних у кримінальному провадженні даних, які стосуються обставин та мотивів вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку надзвичайну небезпеку можуть указувати: множинність, зокрема сукупність, повторність чи рецидив учинених особою злочинів; наявність у вчиненому діянні декількох ознак відповідного складу злочину; відсутність жодної з обставин, які пом`якшують покарання; наявність однієї або декількох обставин, які обтяжують покарання.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, не повною мірою дотримався вищенаведених вимог закону і не врахував, що покарання у виді довічного позбавлення волі є тим видом покарання, що застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключною небезпечністю особи винного.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорій особливо тяжких злочинів, особу винного, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті, за якою його визнано винним, у виді довічного позбавлення волі.
Однак суд першої інстанції не повною мірою взяв до уваги доводи сторони захисту, а також конкретні обставини справи, особу винного, котрий як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду судом першої інстанції визнавав, що його діями було заподіяно смерть потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також спричинено тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , і шкодував про вчинене, задовільно характеризується за місцем проживання та навчання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, його молодий вік та стан здоров`я, а також позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції просила не призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Колегія суддів вважає цілком обґрунтованими доводи апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та потерпілої щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
Так, статтею 66 КК України визначено обставини, які пом`якшують покарання. Однак наведений у цій статті перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я та інше.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції не повною мірою врахував усі обставини в сукупності, а також дійшов помилкового висновку про те, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , - відсутні.
На переконання колегії суддів судом першої інстанції не враховано належним чином те, що за ініціативи обвинуваченого ОСОБА_7 було повністю відшкодовано спричинену потерпілій ОСОБА_8 матеріальну та моральну шкоду, не враховано в повній мірі дуже молодий вік обвинуваченого, якому на момент скоєння кримінальних правопорушень було трохи більше місяця від того віку, який унеможливлював призначення йому покарання, пов`язаного з довічним позбавленням волі. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, має захворювання на ВІЛ, що підтверджується довідкою Медичної частини № 4 Центру охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України у Дніпропетровській та Донецькій областях (т. 2, а.с. 37). Вище вказані обставини, колегія суддів визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що з урахуванням вказаних обставин, обвинувачений ОСОБА_7 заслуговує на те, щоб йому було надано шанс довести своє виправлення та перевиховання в умовах відбування покарання.
З урахуванням зазначених обставин, тяжкості кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, наявності обставин, що пом`якшують покарання повне відшкодування спричиненої потерпілій ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди; молодий вік обвинуваченого; вчинення злочину вперше; наявність захворювання на ВІЛ та обставини, що його обтяжує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка просить не призначати ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, колегія суддів вважає дані обставини такими, що дають підстави для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України із урахуванням положень ст. 66 КК України до 15 років позбавлення волі та призначення остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, змінити.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України, в частині призначення покарання - змінити.
Пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за п.п.1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 115 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 15 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, що тримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: