ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/155/20 Справа № 202/7910/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_7
третьої особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000938,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року клопотання cлідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000938 було задоволено частково.
Накладено арешт на автомобіль «JАС S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 10.08.2018 року ТСЦ 2341, належить ОСОБА_8 , з обов`язковим позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування.
В іншій частині клопотання відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, як вбачається з матеріалів, 17.11.2019 року, в ході проведення огляду місця ДТП був вилучений автомобіль «JАС S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 та його поміщено до території штрафмайданчика Криворізького РВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, який розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг, вул. Каховська, 36.
Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 18 листопада 2019 року вказаний автомобіль визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000938.
Слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого є законним, обґрунтованим таким, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, подане у строки встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України та підлягає задоволенню, оскільки транспортний засіб, вилучений під час огляду 17 листопада 2019 року, має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, тому слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт на вищевказане майно.
В той же, час клопотання слідчого в частині визначення місця подальшого зберігання транспортного засобу на території штраф-майданчика виходить за межі повноважень слідчого судді, а тому задоволенню в цій частині не підлягає.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.11.2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000938 від 18.11.2019 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження № 0000938 від 18.11.2019 шляхом накладення арешту на автомобіль «JAC S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 10.08.2018 ТСЦ 2341, належить ОСОБА_8 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що розгляд клопотання про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження проводився слідчим суддею без участі сторін, судові виклики щодо розгляду клопотання слідчого власник майна не отримував, а також той факт, що ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 28.11.2019 про накладення арешту на майно до цього часу на адресу власника майна не надходила, а про її наявність стало відомо лише під час моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, строк на звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції пропущено з поважних причин.
Зазначає, що вищевказане клопотання слідчого про накладення арешту не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, оскільки не містить всіх необхідних відомостей, передбачених зазначеними статтями, подане до суду з порушенням встановленого строку визначених КПК України, не міститься відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі, не міститься посилань на цивільний позов та його наявність, розмір можливих збитків, спричинених кримінальним правопорушенням, не встановлювався, а також залишено поза увагою, що у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 286 КК України не передбачено застосування заходів кримінально-правового характеру до юридичних осіб, та конфіскації майна чи спеціальної конфіскації для фізичних осіб.
Також вказує, що в клопотанні слідчого наявні лише дані, а саме інформація, що 18.11.2019 автомобіль «ІАС 82», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні № 0000938 визнано речовим доказом, оскільки він зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, тобто механічні пошкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди, що і було відображено в оскаржуваній ухвалі суду, але, на думку апелянта, постанова «про визнання речовим доказом» сама по собі не може слугувати доказом наявності у майна ознак речового доказу. Крім цього, санкція ч. 2 ст. 286 КК України не передбачає спеціальної конфіскації майна, а саме нерухомого майна на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою суду, так як останнє, у разі постановлення обвинувального вироку, згідно із законом підлягає поверненню власнику.
Крім того, вважає, що клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000616 надійшло до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 26.11.2019 року, тобто з порушенням строків визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, але це залишилось поза увагою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 при постановленні ухвали суду від 28.11.2019 року.
Також звертає увагу на те, що автомобіль «JAC S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 був вилучений 17.11.2019 року у ОСОБА_11 , який керував транспортним засобом та не є власником майна. Власник майна, ОСОБА_8 на момент та у місці здійснення дорожньо-транспортної пригоди, під час вилучення належного йому транспортного засобу не перебував. Таким чином, вилучений 17.11.2019 року у ОСОБА_11 транспортний засіб є тимчасово вилученим майном, що належить на праві власності третій особі. Отже, як вважає адвокат, з метою виконання приписів ч. 2 ст. 64-2 КПК України до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту повинен був звертатися виключно прокурор, а не слідчий у кримінальному провадженні за погодженням з прокурором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали апеляцію та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи питання про дотримання скаржником строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власника майна чи його представника, а отже за правилами ч. 3 ст. 395 КПК України строк її апеляційного оскарження для останнього обчислюється з дня отримання копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.
Оскільки наданими матеріалами не спростовуються доводи апелянта про те, що про існування даної ухвали йому стало відомо лише 21 січня 2020 року, колегія суддів вбачає наявність підстав для висновку про поважність причин пропущення апелянтом строку апеляційного оскарження та необхідність його поновлення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що у провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000938, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 18 листопада 2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як убачається з наданих матеріалів, 17.11.2019 року приблизно о 17:50 годині по проїзній частині дороги траси Кривий Ріг - Дніпро, в районі с. Широке Криворізького району м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. рухався автомобіль «JАС S2» р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_11 , 1962 р.н., який під час руху допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , 1968 р.н., який перетинав проїжджу частину дороги у невстановленому місці з права наліво. В наслідок ДТП пішохід ОСОБА_12 госпіталізований до КЗ Криворізька міська клінічна лікарня 2 з діагнозом: ЗГМ, перелом своду черепа, закрита травма грудної клітини, перелом ребер зліва, перелом кісток тазу, перелом гомілки, закрита травма черевної порожнини, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
17.11.2019 року, в ході проведення огляду місця ДТП був вилучений автомобіль «JАС S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 10.08.2018 року, ТСЦ 2341 автомобіль «JАС S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Даний транспортний засіб поміщено до території штрафмайданчика Криворізького РВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області, який розташований за адресою: Дніпропетровська область м. Кривий Ріг, вул. Каховська, 36.
Постановою старшого cлідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 18.11.2019 року автомобіль «JАС S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні № 0000938 визнано речовим доказом, оскільки він зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, тобто механічні пошкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів, враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження убачається наявність достатніх підстав вважати, що дане вищезазначене майно має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, а саме, встановлення обставин кримінального правопорушення, встановлення слідів вчинення кримінального правопорушення та з метою збереження речових доказів, недопущення пошкодження або вилучення з вищезазначеного майна слідів кримінального правопорушення, які мають доказове значення по справі, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказане майно, з чим погоджується й апеляційний суд, оскільки дане рухоме майно відповідає критеріям речового доказу у даному кримінальному провадженні, зазначеним в ст. 98 КПК України, так як є об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків суду.
Також арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання. Апеляційний суд зазначає, що відсутність повідомлення про підозру в кримінальному провадженні, на що є посилання у поданій апеляції, не позбавляє слідчого права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, про що йдеться в ч.3 ст.170 КПК України.
Що стосується посилання апелянта на відсутність заявленого у цьому кримінальному провадженні цивільного позову, а отже й відсутність через це підстав для накладення арешту на вказане майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно зі ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, з урахуванням викладеного, вимоги апелянта в цій частині є наразі завчасними та не підлягають задоволенню.
Доводи ж апеляційної скарги захисника про те, що на автомобілі відсутні жодні ушкодження, отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і автомобіль не містить на собі жодних інших відомостей, які можуть бути використані під час розслідування кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до клопотання слідчого автомобіль є речовим доказом та потрібен для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу та для забезпечення проведення необхідних оглядів за участю відповідних спеціалістів, що узгоджується із положеннями ст.98 КПК України, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ч.5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Також згідно ч.6 ст.173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Як убачається з наданих матеріалів, 17.11.2019 року, в ході проведення огляду місця ДТП був вилучений автомобіль «JАС S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 10.08.2018 року, ТСЦ 2341 автомобіль «JАС S2», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_8 . Клопотання cлідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000938 було складено та направлено до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 18 листопада 2019 року, тобто в межах строку, передбаченого кримінальним процесуальним законом, одержано місцевим судом 26 листопада 2019 року та 28 листопада 2019 року слідчий суддя постановив ухвалу по суті даного клопотання, а тому доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що дане клопотання надійшло до вказаного місцевого суду 26.11.2019 року, тобто з порушенням строків визначених ч. 5 ст. 171 КПК України, але це залишилось поза увагою слідчого судді, є безпідставними та спростовуються наданими матеріалами.
Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і доводи апелянта з приводу того, що з метою виконання приписів ч. 2 ст. 64-2 КПК України до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту повинен був звертатися виключно прокурор, а не слідчий у кримінальному провадженні за погодженням з прокурором з огляду на таке.
Так, відповідно до ч.2 ст. 40 КПК України слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.
Згідно з ч.2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання.
Як витікає з приписів норми ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Статтею 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ч.7 ст. 173 КПК України копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали.
Тобто, виходячи з системного аналізу вищевикладених норм кримінального процесуального закону, убачається, що з будь-яким клопотанням про арешт майна до слідчого судді може звертатися як прокурор, так і слідчий за погодженням з прокурором, а тому в діях сторони обвинувачення не встановлено будь-яких порушень вимог чинного законодавства стосовно складання та подання до суду зазначеного клопотання, на що посилається в своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 .
Таким чином, перевіряючи матеріали, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п. 5 ч.2 ст. 173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається.
У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
У зв`язку з вище вказаним, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити представнику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 - адвокату ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000938 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000938 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4