Справа № 569/2335/20
УХВАЛА

11 лютого 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі
слідчого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання старшого слідчого слідчого відділу Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Красноармійськ, Донецької області, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого : АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
До Рівненського міського суду надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
На обґрунтування клопотання зазначено, що 11 лютого 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке вчинене за наступних обставин.
На початку січня 2020 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленої досудовим розслідуванням особи виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами громадян щодо невизначеного кола осіб.

Для реалізації свого задуму невстановлена досудовим розслідуванням особа розробила план дій, відповідно до якого, з метою заволодіння грошовими коштами осіб шляхом обману, телефонувала на стаціонарні телефони громадян, повідомляла останнім неправдиві відомості щодо потрапляння у ДТП їх знайомих та необхідності термінового надання грошових коштів на лікування та уникнення кримінальної відповідальності.

У подальшому невстановлена досудовим розслідуванням особа повідомляла ОСОБА_5 анкетні дані громадян та адресу, за якою необхідно приїхати та забрати грошові кошти, а в подальшому частину коштів перерахувати на рахунки, вказані невстановленою досудовим розслідуванням особою, а частину залишати собі за виконану роботу щодо отримання коштів від громадян.

Водночас такі дії, об`єднані умислом, спрямованим на заволодіння грошовими коштами громадян, невстановлена досудовим розслідуванням особа планувала здійснювати неодноразово щодо осіб, яких вводила в оману.

Так, 31 січня 2020 року, близько 12 год. 30 хв., невстановлена досудовим розслідуванням особа зателефонувала на стаціонарний телефон № НОМЕР_1 , абонентом якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_3 , представилася працівником поліції та повідомила останній неправдиві відомості щодо потрапляння її внуком у ДТП та необхідності термінового надання йому коштів на лікування та для уникнення кримінальної відповідальності.

У подальшому, 31.01.2020 року, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , маючи єдиний спільний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 550 євро, що на момент вчинення злочину по курсу Національного банку України становило 15108,5 гривень, які вона передала, будучи переконаним у тому, що її внук перебуває у небезпеці, чим потерпілій ОСОБА_6 завдано майнову шкоду в розмірі 15108,5 гривень.

Також, 01 лютого 2020 року, близько 20 год. 00 хв., невстановлена досудовим розслідуванням особа зателефонувала на стаціонарний телефон № НОМЕР_2 , абонентом якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 , представилася працівниками поліції та повідомила останній неправдиві відомості щодо потрапляння її внуком у ДТП та необхідності термінового надання йому коштів на лікування та для уникнення кримінальної відповідальності.

У подальшому, 01.02.2020, близько 20 год. 10 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_4 , діючи повторно, маючи єдиний спільний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із невстановленою досудовим розслідуванням особою, отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 20000 гривень, які вона передала, будучи переконаною у тому, що її внук перебуває у небезпеці, чим потерпілій ОСОБА_7 завдано майнову шкоду в розмірі 20000 гривень.

На думку слідчого, існують підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
У судовому засіданні прокурор просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартоюіз визначенням розміру застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На думку сторони обвинувачення, сукупність вказаних обставин свідчить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам.
ОСОБА_5 проживає на території Донецької області, приїхав в м.Рівне з метою продовження займатись злочинною діяльністю, де і був затриманий, злочини вчиняв систематично.
Існує ризик, що останній буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.
Підозрюваний ОСОБА_5 просив у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Вказав, що кається, має намір відшкодувати шкоду потерпілим. Проживає з працюючими батьками, сестрою та співмешканкою. На виклики слідчого буде з`являтись та сприяє розкриттю злочину. Наміру ухилятись від слідства та суду не має.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про таке.
Слідчим відділом Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000633 від 01 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
11 лютого 2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:

-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;

-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого cуддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.
Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування стадії розслідування, що має місце у цьому випадку суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами певною мірою підтверджується наявність в діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків у даному кримінальному провадженні,вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає, що на даний час ризики, які б давала підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу відсутні.
Так, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, не судимий, проживає з батьками.
Сукупність встановлених у судовому засіданні обставин з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту свідчить, що прокурором доведена наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

Слідчий суддя вважає, що прокурором зазначена вище обставина не доведена, що свідчить про необхідність вирішення питання про можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, який зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Крім того, у силу ст. 177 КПК слідчий суддя зобов`язаний оцінити у сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання; репутацію підозрюваного.
Врахування зазначених обставин у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, пов`язані з перешкоджанням кримінальному провадженню, приводить слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення.
На підставі викладеного, керуючись ст.176-179,182,183,193,194,309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_4 , яке погоджено із прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - відмовити.Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Заборонити ОСОБА_5 залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період доби з 21 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Встановити строк дії ухвали до 11 квітня 2020 року.
Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 11 квітня 2020 року.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання до Головного управління Національної поліції в Донецькій області.
Контроль на виконанням ухвали покласти на прокурора Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подача апеляційної скарги не зупиняє дію ухвали суду.

Слідчий суддя
Рівненського міського суду ОСОБА_1