ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/897/19 Номер провадження 11-кп/814/319/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000148 від 22.05.2018 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз - 13.01.2014 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 13.03.2017 року звільнений по відбуттю строку покарання, - :

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України , -

за участю : прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2019 року ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ст.ст. 121 ч.1, 185 ч.2 КК України і призначено йому покарання:

- по ст. 121 ч.1 КК України у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі;

- по ст. 185 ч.2 КК України у виді 2-х (двох) років позбавлення волі.

В порядку ст. 70 КК України за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 7-ми (семи) років 6-ти (шести) місяців позбавлення волі.

За вироком суду , ОСОБА_6 вчинив злочини за таких обставин.

17.05.2018 року близько 18 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого спілкування з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, через сварку та образи в нецензурній формі зі сторони потерпілого, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_10 один удар правою рукою зжатою в кулак в область носу, далі наніс один удар правою рукою зжатою в кулак в область губ, після чого наніс один удар лівою рукою зжатою в кулак в область грудної клітини посередині та інші удари руками та ногами в область голови та тулубу, яких було не менше п`яти.

Продовжуючи свої протиправні дії, 18.05.2018 року близько 08 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні літньої кухні за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого спілкування з потерпілим ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_10 не менше шести ударів руками зжатими в кулак в область носа та лівої щоки.

Усіма своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_10 наступні тілесні ушкодження: закрита тяжка черепно-лицева травма: перелом правої виличної дуги, зовнішньої стінки правої орбіти, кісток носу, носової перегородки, забій головного мозку тяжкого ступеня з вогнищами контузії в правій та лівій лобних долях, лівій скроневій долі, лівобічна субдуральна гематома (кров під твердою мозковою оболонкою) зі зміщенням серединних структур головного мозку до 7 мм, субарахноїдальний (під павутинну оболонку головного мозку) крововилив, параорбітальні гематоми, забій м`яких тканин з підшкірним крововиливом правої надбрівної області, множинні підшкірні крововиливи і гематоми голови; забій м`яких тканин шиї з підшкірним крововиливом і набряком, множинні підшкірні гематоми, садна тулуба (в тому числі) підшкірні гематоми передньої черевної стінки та в ділянці хребта, садна грудної клітини, спини, садна верхніх та нижніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 235 від 11.09.2018 року та висновку комісійної судово-медичної експертизи № 40 від 01.04.2019 року, по ступеню тяжкості у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення.

Крім цього, ОСОБА_6 , діючи повторно, в кінці травня 2019 року, точної дати та часу не встановлено, правомірно перебуваючи у спальній кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить потерпілому ОСОБА_11 , де тимчасово проживав з останнім, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, таємно викрав пилосос марки «Vico VC-1610», який належить ОСОБА_11 вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи, 500 грн.

З викраденим майном ОСОБА_6 залишив місце вчинення злочину, розпорядившись ним на власний розсуд та заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 500 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Апеляційний розгляд здійснюється за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , який в поданій апеляції просить скасувати вирок суду стосовно нього посилаючись на те , що свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції надавав показання проти нього , які різняться з тими , які були надані ним під час досудового розслідування.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений , в його інтересах адвокат апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав. При цьому уточнили , що обвинуваченим було спричинено лише тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Просили призначити менш суворе покарання.

Прокурор та потерпіла в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення уточненої апеляційної скарги обвинуваченого .

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін , вивчивши матеріали кримінального провадження , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Обставини вчинення злочину , передбаченого ст.185 ч.2 КК України обвинуваченим не оспорюються , не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ст.404 КПК України.

Натомість , доводи апеляційної скарги обвинуваченого , що були уточнені в апеляційному суді , щодо його невинуватості у вчиненні злочину передбаченого ст.121 ч.1 КК України , колегія суддів вважає непереконливими.

Так , в цілому доводи апеляційної скарги обвинуваченого і навіть з уточненнями в судовому засіданні апеляційного суду , зводяться до двох моментів. Перше , що свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції надавав показання проти нього , які різняться з тими , які були надані ним під час досудового розслідування. Друге , що ним не було нанесено такої кількості ударів , від яких могли б настати такі наслідки.

Аналізуючи зазначені доводи апеляційної скарги та відхиляючи їх , колегія суддів виходить з такого.

Статтею 23 КПК України закріплено принцип безпосередності дослідження показань , речей і документів.

Відповідно до ч. 1 ст.23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Колегія суддів погоджується із тим фактом , що в матеріалах кримінального провадження дійсно мається протокол допиту свідка ОСОБА_12 під час досудового розслідування.

Проте , колегія суддів звертає увагу , що вказаний протокол допиту як не був покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_6 , так і не був безпосередньо допитаний ОСОБА_12 судом першої інстанції через його смерть.

Водночас , суд першої інстанції , мотивуючи своє рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину , передбаченого ст.121 ч.1 КК України , послався на протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 .

Із змісту вказаного протоколу судом було встановлено , що ОСОБА_6 наніс потерпілому ОСОБА_10 близько 6 ударів в область голови і після того як він впав ще удар знову в область голови.

З показань обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції , що наведені у вироку , вбачається , що він не заперечує самого факту конфлікту , хоча й викладає його перебіг у вигідному для себе світлі.

Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 підтвердив факт конфлікту , що відбувся між ним та потерпілим ОСОБА_10 , показав і підтвердив факт нанесення ним потерпілому ударів в область голови.

У цьому питанні колегія суддів звертає увагу на висновок комісійної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , на який послався суд першої інстанції. Згідно вказаного висновку , тілесні ушкодження , які визначені експертом як тяжкі за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення , локалізовані в області голови.

В питанні доведення винуватості обвинуваченого суд першої інстанції послався і на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка будучи допитаною в суді першої інстанції пояснювала суду , що після повідомлення про побиття її сина , вона спілкувалась із ОСОБА_12 і він докладно розповів їй про всі обставини побиття її сина саме ОСОБА_6 .

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання , здійснене в усній , письмовій або іншій формі , щодо певного факту , яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу , яка надала первинні пояснення , у виняткових випадках , якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів і можливості зокрема допиту особи, яка надала первинні пояснення .

Згідно з п.1 ч.3 статті 97 КПК суд має право визнати неможливим допит особи , якщо вона відсутня під час судового засідання внаслідок смерті.

Як встановлено судом першої інстанції із довідки Гоголівської сільської ради , свідок ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції правильно послався на показання потерпілої ОСОБА_9 і поклав їх в основу обґрунтування доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 .

Та обставина , що потерпіла ОСОБА_9 є рідною матір`ю потерпілого ОСОБА_10 , жодним чином не дає підстав вважати вказані показання недопустимим доказом.

При цьому , колегія суддів враховує значення показань потерпілої ОСОБА_9 , обставини надання первинних пояснень свідком ОСОБА_12 , які викликають довіру щодо їх достовірності з огляду на те , що вони були надані відразу ж після подій і узгоджується із іншими доказами у справі.

З висновку судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 вбачається , що враховуючи характер виявлених у нього тілесних ушкоджень , вони могли утворитися за обставин вказаних в показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Таким чином , доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведення його винуватості у вчиненні злочину , передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

Не вважає колегія суддів переконливими також і доводи апеляції , що були уточнені в апеляційному суді , щодо необхідності пом`якшення обвинуваченому покарання.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку суду першої інстанції , призначаючи покарання , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину , наслідки , які настали від його дій , посередню характеристику , попередні судимості , обставини , що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так наслідком дій обвинуваченого стало встановлення потерпілому 2 групи інвалідності і фактична досить значна і обтяжлива зміна способу життя.

Обставиною , що пом`якшує покарання за ст.185 ч.2 КК України суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину , а за ст.121 КК таких обставин не встановив.

Обставиною , що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Врахував суд першої інстанції і ту обставину , що обвинувачений має 10 не погашених та не знятих у встановленому законом порядку судимостей і в тому числі за вчинення тяжких насильницьких злочинів.

З урахуванням зазначених обставин суд прийшов до висновку , що обвинувачений має відбувати покарання реально у виді позбавлення волі.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , як на цьому наголошують обвинувачений та адвокат , колегія суддів не знаходить.

Призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону , які були б допущені судом першої інстанції , колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо нього без змін.

Керуючись статтями 404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 вересня 2019 року щодо нього без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

С У Д Д І :

____________ _________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4