Справа № 734/267/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/404/20
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000720 від 19.11.2019 року, за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та прокурора на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козелець Козелецького району Чернігівської області, з базовою загальною середньою освітою, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та перебуваючого у Комунальному некомерційному підприємстві «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради, раніше не судимого,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника - адвоката ОСОБА_6 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року до ОСОБА_7 застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Також ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2020 року виправлено описку шляхом доповнення у вступній частині ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року словосполучення «за участі ОСОБА_7 » та словосполучення «підозрюваного у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України» замість «обвинуваченого у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України».

В мотивувальній частині ухвали Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року виключено частину доказів, зібраних по кримінальному провадженню, та доповнено мотивувальну частину ухвали доказами, зокрема, висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 680 від 17.12.2019 та висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 679/12 від 14.01.2020.

Судом першої інстанції встановлено, що до суду з прокуратури Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000720 від 19.11.2019, відносно ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 19.11.2019 близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи у хворобливому стані, а саме маючи хронічний маячний розлад (F22.8 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), який позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, знаходячись в кабінеті № 6 Козелецького районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), що знаходиться за адресою вул. Ф. Сидорука, б. 9 смт. Козелець, Козелецького району Чернігівської області, на ґрунті неприязних відносин, з метою умисного вбивства ОСОБА_9 , умисно наніс останній сім ударів ножем у різні ділянки тулубу, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді одної колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітки справа, яка проникає в плевральну порожнину, одної колото-різаної рани правої бокової поверхні грудної клітки справа, три колото-різані рани передньої черевної стінки /живота/, дві колото різані рани правого плеча. Тілесне ушкодження у вигляді однієї проникаючої колото-різаної рани задньої поверхні грудної клітки справа за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відноситься до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді інших шести колото-різаних ран, як кожне окремо так і в сукупності, в своєму клінічному перебігу відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я за ознакою тривалості розладу здоров`я. В комплексі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення відносяться до тяжкого ступеню тілесних ушкоджень. Далі, ОСОБА_7 вважаючи, що виконав усі дії, які є необхідними для доведення суспільно-небезпечного діяння до кінця, а саме на умисне вбивство ОСОБА_9 , залишив приміщення кабінету, але діяння не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілу було доставлено до Козелецької районної центральної лікарні, де останній своєчасно надано медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у закінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, яке не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, тобто у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою перекваліфікувати дії його підзахисного з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України та застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, посилаючись на зміст ст 15 КК України, згідно якої замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання, та висновок судово-психіатричного експерта №679/12 від 14.01.2020, яким встановлено, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, то в діях його підзахисного не може бути встановлена суб`єктивна сторона складу злочину умисел чи необережність, а відсутність умислу виключає можливість кваліфікації будь-якого діяння за ст.15 КК України. В даному випадку, на думку апелянта, дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за наслідками кримінального правопорушення, які настали.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності та правильності кваліфікації дій, просив змінити ухвалу суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, змінити перше та четверте речення другого абзацу мотивувальної частини ухвали, виключивши в них посилання на спрямованість умислу дій підозрюваного при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Також просив виключити в резолютивній частині ухвали речення щодо покладення на прокурорів контролю за виконанням ухвали та внести зміни щодо строку оскарження ухвали з семи днів на тридцять днів. Скасувати арешти, накладені ухвалами Козелецького районного суду від 20.11.2019, 21.11.2019, та повернути майно власникам.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор, посилаючись на норми ст.ст. 19, 23, 24 КК України, зазначає, що умисел є елементом суб`єктивної сторони злочину, які встановлюються лише щодо осудної особи. Висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_7 є неосудним, тому посилання суду на спрямованість умислу при вчиненні суспільно небезпечного діяння є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В порушення вимог п.9 ст.100 КПК України, суд не вирішив долю всіх речових доказів та не скасував арешти, накладені ухвалами суду від 20.11.2019 та 21.11.2019.

Суд 1 інстанції помилково зазначив семиденний строк оскарження, що є порушенням ст.395 КПК України, відповідно до якої ухвала про застосування примусових заходів медичного характеру може бути оскаржена протягом тридцяти діб.

Посилаючись на Конституцію України, Закон України «Про прокуратуру», апелянт зазначає, що органи прокуратури не є контролюючими органами або такими, що відповідно до КПК України та Кримінально-виконавчого кодексу України здійснюють виконання вироків або ухвал суду. Тому, посилання суду у резолютивній частині ухвали про покладення контролю за виконанням оскаржуваної ухвали на прокурорів Козелецького відділу Ніжинської місцевої прокуратури є безпідставним.

Позиції інших учасників судового провадження

У запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_9 просить залишити ухвалу суду без змін як законну, а апеляційну скаргу без задоволення як необґрунтовану.

Прокурор у запереченнях на апеляційну скаргу захисника просить залишити її без задоволення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ухвала суду у справі про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам кримінального процесуального закону і крім вирішення питань, передбачених ст.513 КПК України, повинна містити в собі як формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, так і посилання на перевірені в судовому засіданні докази, якими суд обґрунтовує свої висновки і мотиви прийнятого ним рішення по суті, що також передбачено п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та лікування».

З системного аналізу наведених вище норм КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного характеру суд, у кожному випадку, зобов`язаний встановити факт вчинення суспільно небезпечного діяння (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), вчинення його тією особою щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру та дослідити надані сторонами та наявні у справі докази із надання їм юридичної оцінки відповідно до ст.ст.94, 84-89 КПК України. Висновок суду щодо оцінки доказів належить викласти у точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, в порушення цих вимог закону та судової практики, суд 1 інстанції виклав у ній не формулювання суспільно небезпечного діяння, визнаного судом установленим, а зазначив лише обставини, суспільно-небезпечного діяння, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється органом досудового розслідування.

Крім того, викладені в ухвалі висновки суду містять істотні суперечності.

Так, в мотивувальній частині ухвали суд визнав доведеними, що завдаючи тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран, обвинувачений ОСОБА_7 діяв з прямим умислом на заподіяння смерті, усвідомлював суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у виді смерті потерпілої та бажав їх настання, а тому його дії правильно розцінені як злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України. В той же час, далі в мотивувальній частині суд вказав, що ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, що виключає застосування до нього покарання, а тому відносно нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Такі мотиви суду суперечать підставам застосування примусових заходів медичного характеру, визначених ст.503 КК України, а саме: чи щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, чи то до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Зазначені порушення суду 1 інстанції є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та позбавляють апеляційний суд можливості прийняти своє рішення, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне скасувати і ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2020 року, якою внесено виправлення в оскаржувану ухвалу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, скасовуючи судове рішення з вказаних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питань про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а відтак доводи викладені в апеляційних скаргах апеляційним судом не перевіряються.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази у кримінальному провадженні, перевірити доводи викладені в апеляційних скаргах та ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

На підставі викладеного, апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 407, 412, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 18 березня 2020 року про застосування примусових заходів медичного характеру та ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 березня 2020 року про виправлення описки відносно ОСОБА_7 - скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4