Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/481/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 115 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, виділене в окреме провадження кримінальне провадження, № 00014529 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Черкаси, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не працює, , зареєстрований: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за ч.2 ст. 121 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі по 1179 грн. 30 коп.
Цим же ви роком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 та особи матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, а саме вчинення вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб за таких обставин.
26.08.2015, близько 23 год.20 хв., на автомобілі ЗАЗ 110206 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 та особи матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження приїхали в село Лозуватка Шполянського району Черкаської області та проникли в приміщення жилого будинку АДРЕСА_2 , де виявили сплячого в окремій кімнаті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, маючи умисел направлений на вчинення умисного вбивства, на ґрунті особистих неприязних відносин до останнього - умисно нанесли йому заздалегідь пристосованими для вчинення злочину, невстановленими під час проведення досудового розслідування дерев`яними битками чисельних ударів по голові, тулубу та кінцівкам, внаслідок чого ОСОБА_10 перестав чинити опір та втратив свідомість.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 та особи матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, зв`язали ОСОБА_10 та силоміць перетягли його до салону вказаного автомобіля, та вивезли його до ділянки 68-го кілометру автодороги сполученням «Золотоноша - Черкаси - Умань», яка знаходиться поблизу села Миколаївка Смілянського району Черкаської області, де витягли останнього із салону автомобіля та перетягли до захисної лісосмуги, де продовжували наносити ОСОБА_10 чисельні ударі дерев`яними битками по голові та тулубу.
Внаслідок скоєння своїх протиправних дій, ОСОБА_7 спільно з особами матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, спричинили ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді вдавленого перелому кісток склепіння черепу зліва, які у відповідності до висновків судово-медичної експертизи трупа за № 212 від 16.11.2015 року та висновків додаткової судово-медичної експертизи за № 212/5 від 23.11.2015 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Перелому нижньої щелепи справа з крововиливами в м`які тканини навколо перелому, перелому лівої виличної кістки з крововиливами в м`які тканини навколо перелому, визначити ступінь тяжкості яких згідно висновків вказаних судових експертиз, не можливо, адже - не видається можливим прослідкувати їх вплив на стан здоров`я людини. так як труп ОСОБА_10 досліджувався в умовах судово-медичної експертної установи після впливу сильно виражених гнильних змін. Переломів 4, 5, 6 ребер між передньою під пахвиною та середньо - ключичною лініями справа і 8, 9, 10, 11 ребер зліва між задньою під пахвиною та лопатковою лініями з крововиливами навколо них; переломів 1, 7, 8, 9, 10 ребер справа та 6 ребра справа по задній під пахвинній лінії, у вигляді переломів 4, 5, 6, 7 ребер зліва, які у відповідності до вищенаведених висновків судових експертиз відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Крововиливи в м`які тканини правої завушної ділянки, згідно висновків даних судових експертиз відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Внаслідок отримання вище перелічених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 помер на місці скоєння злочину.
Після чого ОСОБА_7 та особи матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, реально усвідомивши, що вони вчинили вбивство ОСОБА_10 , з метою приховування вчиненого ними кримінального правопорушення, знищення слідів злочину та уникнення викриття працівниками правоохоронних органів і подальшого притягнення до кримінальної відповідальності, приховали труп ОСОБА_10 у вказаній лісосмузі, прикопавши його, а також присипавши сміттям та гіллям і з місця вчинення злочину зникли.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 простить скасувати вирок районного суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 та осіб матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, визнати винним у вчиненні злочину передбаченого п. 12 ч .2 ст. 115 КК України та призначити покарання: та призначити йому покарання у виді 14 років позбавлення волі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що обставини в сукупності підтверджують позицію сторони обвинувачення, щодо вчинення обвинуваченим злочину передбаченого п. 12 ч .2 ст. 115 КК України.

В суді апеляційної інстанції прокурор відділу підтримання обвинувачення в суді

ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду з клопотанням, у якою просить застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обґрунтування клопотання зазначила, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, ризики, які були наявні під час обрання запобіжного заходу не зменшилися.

Наявна необхідність застосування запобіжного заходу з метою уникнення ризиків, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, можливої втечі обвинуваченого з метою уникнення подальшого покарання, незаконного впливу на свідків, серед яких є неповнолітні особи, інших підозрюваних.

Заслухавши думку прокурора, яка просила задовольнити клопотання частково та за необхідності обрати більш м`який запобіжний захід, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання, перевіривши матеріали, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню частково.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України обґрунтовується доданими до кримінального провадженнями даними та повинна бути перевірена в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.
Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Разом з тим, необхідно зазначити про те, що ОСОБА_7 раніше вже застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та останній до скасування судом касаційної інстанції вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2017 року відбував покарання за ч.2 ст. 121 КК України.

Також, необхідно зазначити про особу ОСОБА_7 , який офіційно не працює, не одружений, утриманців не має. Зазначене у свою чергу свідчить про відсутність соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Проте, враховуючи те, що ОСОБА_7 офіційно виїздив на заробітки до Польщі, не знав прийняте рішення судом касаційної інстанції та наявності в провадженні апеляційного суду матеріалів кримінального провадження відносно нього, беручи до уваги обставини даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, на даному етапі є дещо надмірним у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Отже, з урахуванням тяжкості злочинів у яких обвинувачується ОСОБА_7 , ступеню їх суспільної небезпечності та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що на час судового слідства, останньому можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у виді домашнього арешту.

При фактичних обставинах цієї справи, серйозності висунутої проти нього підозри, наслідків скоєного та недостатності повних, об`єктивних та достовірних доказів, що обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 183 КПК України, встановлених ризиків та характеризуючих його даних, - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є спів мірним з наявними ризиками у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного права.

З урахуванням даних отриманих під час розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції, їх належної та об`єктивної оцінки, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, останньому слід, застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.
Конкретних об`єктивних та достовірних даних, які б повністю вказували про наявність достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на свободі буде переховуватись від кримінального переслідування або якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню, про що стверджує прокурор, матеріали клопотання не містять.

В контексті застосування на практиці вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції, рішень ЄСПЛ («Бойченко проти Молдови», «Мамедова проти Росії», «Малик проти України», «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Шепель і Пасічник проти України») правових позицій та рекомендацій Верховного Суду по даній категорії справ, ряду об`єктивних обставин, які необхідні для проведення повного та об`єктивного судового слідства, з урахуванням серйозності висунутого проти ОСОБА_7 обвинувачення та його особи, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику переховування ОСОБА_7 від суду та забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, підозрюваному достатньо буде застосувати такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт, в порядку передбаченому ст. 195 КПК України.

За таких підстав, колегія суддів частково погоджується з доводами доводи клопотання прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді ОСОБА_6 про необхідність застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт, вказане не забезпечить належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть їм змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на інших обвинувачених, потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді

ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу необхідно задовольнити частково та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора відділу підтримання обвинувачення в суді

ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР № 00014529 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном 2 місяці, тобто до 07 липня 2020 року, заборонивши йому з 21.00 год. до 07.00 год. наступного дня, залишати місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Строк дії ухвали закінчується 07 липня 2020 року.

На підставі ст. 194 ч.5 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_7 :
-не залишати з 21.00 год. до 07.00 год. наступного дня, постійне місце проживання, а саме АДРЕСА_1 ,
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- здати слідчому на зберігання паспорт громадянина України та паспорт для виїзду з України;

- утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими підозрюваними (обвинуваченими) по даному кримінальному провадженню.

Надати можливість працівникам прокуратури Черкаської області, Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, з метою контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_7 , безперешкодно перевіряти його за місцем проживання, вимагати усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Копію даної ухвали направити до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на процесуального прокурора по даному кримінальному провадженню.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4