Справа № 466/2670/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«06» травня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Червоноград Львівської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, має на утриманні сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимої, зокрема, 03.12.2012 вироком Залізничного районного суду м. Львова за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимою, зокрема, 03.12.2012 вироком Залізничного районного суду м. Львова за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн., на шлях виправлення не стала та знову вчинила умисне корисливе кримінальне правопорушення проти власності.

Так, ОСОБА_4 , 13 вересня 2013 року, близько 18:00 год., перебуваючи у приміщенні офісу, який ОСОБА_4 орендувала для надання маклерських послуг, за адресою: АДРЕСА_2 , під приводом здачі квартири за адресою: АДРЕСА_3 в оренду, з корисливих мотивів, шляхом обману, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_7 в сумі 4 000 гривень, чим заподіяла потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнала повністю та пояснила, що працювала маклером. 13 вересня 2013 року вона зустрілася із потерпілим ОСОБА_8 та запропонувала йому свої послуги як маклера, підшукати для нього квартиру. Для цього вона показала потерпілому квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_9 заплатив їй орендну плату за дану квартиру у розмірі 2 400 грн. та 1600 грн. за маклерські послуги. Вона запропонувала потерпілому квартиру, яка перебувала у її приватній власності. Однак, здавати власну квартиру в оренду та повертати гроші ОСОБА_9 вона не мала наміру. У вчиненому щиро кається та просить її суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченої ОСОБА_4 . Крім повного визнання обвинуваченою своєї винуватості, її винуватість у вчиненні злочину повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0003429.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена та її дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки своїми умисними діями вона заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні виду покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів, враховує наслідки та обставини вчиненого нею злочину.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У цій ситуації, про можливість належної соціалізації обвинуваченої та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, поведінку під час та після вчинення кримінального правопорушення, а саме сприяння слідству та суду в установленні об`єктивної істини, розкаяння у вчиненому, відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання.

Тим паче, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого нею злочину, відсутність обставин, що обтяжує покарання, особу винуватої, яка не перебуває на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, має на утриманні малолітню дитину, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, відшкодування шкоди потерпілому, та приходить до висновку, що їй слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України , у виді штрафу.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не обирався.

Речовий доказ: печатку, яка знаходиться у прозорому поліетиленовому пакеті знищити.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (вісімсот п`ятдесят гривень).

Речовий доказ: печатку, яка знаходиться у прозорому поліетиленовому пакеті знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1