Справа № 946/381/20
Провадження № 1-кс/946/180/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

У своєму клопотанні, слідчий вказує, що у провадженні СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121 від 21.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 21.01.2020 до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_4 , про те, що 21.01.2020 приблизно о 12 годині невідома особа знаходячись поблизу багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 дивізія, та з застосуванням насильства відкрито заволоділа сумкою, у якій знаходився паспорт громадянина України та грошові кошти на суму 534 гривні, які належить заявнику.

Так, 21.01.2020 ОСОБА_5 видав таки предмети та речі: одну грошову купюру номіналом 100 гривень серійний номер СЄ 8847505, одну грошову купюру номіналом 100 гривень серійний номер ЗБ 4822799, одну грошову купюру номіналом 200 гривень серійний номер УГ 8611311, одну грошову купюру номіналом 50 гривень серійний номер УД 8818677, одну грошову купюру номіналом 50 гривень серійний номер РГ 9808796, одну грошову купюру номіналом 10 гривень серійний номер ЮД 3141255, одну грошову купюру номіналом 10 гривень серійний номер ХГ 6169476, одну грошову купюру номіналом 10 гривень серійний номер НЗ 6391674, одну грошову купюру номіналом 5 гривень серійний номер УГ 6317308, одну грошову купюру номіналом 5 гривень серійний номер ЮЖ 7216956, одну грошову купюру номіналом 5 гривень серійний номер ВА 3247987, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія паспорта НОМЕР_1 , свідоцтво про смерть ОСОБА_7 , копії документів, сумка сірого кольору с малюнком у вигляді квітів, які були ним відкрито викрадені шляхом ривку з рук у потерпілої ОСОБА_4 , для долучення до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу.

Як посилається слідчий у своєму клопотанні, оскільки вказані грошові купюри та сумка мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, виникла необхідність накласти арешт на вказане майно.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд справи без їх участі.

Особа, яка добровільно видала майно, у судове засідання не з`явилася, проте надала слідчому судді заяву про розгляд клопотання за її відсутністю.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Ізмаїльського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на таке майно:

одну грошову купюру номіналом 100 гривень серійний номер СЄ 8847505,

одну грошову купюру номіналом 100 гривень серійний номер ЗБ 4822799,

одну грошову купюру номіналом 200 гривень серійний номер УГ 8611311,

одну грошову купюру номіналом 50 гривень серійний номер УД 8818677,

одну грошову купюру номіналом 50 гривень серійний номер РГ 9808796,

одну грошову купюру номіналом 10 гривень серійний номер ЮД 3141255,

одну грошову купюру номіналом 10 гривень серійний номер ХГ 6169476,

одну грошову купюру номіналом 10 гривень серійний номер НЗ 6391674,

одну грошову купюру номіналом 5 гривень серійний номер УГ 6317308,

одну грошову купюру номіналом 5 гривень серійний номер ЮЖ 7216956,

одну грошову купюру номіналом 5 гривень серійний номер ВА 3247987,

паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серія паспорта НОМЕР_1 ,

свідоцтво про смерть ОСОБА_7 ,

копію документів,

сумку сірого кольору з малюнком у вигляді квітів, які 21.01.2020 видав ОСОБА_5 для долучення до матеріалів кримінального провадження у якості речового доказу та які були ним відкрито викрадені 21.01.201920 шляхом ривку з рук потерпілої ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1