ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_11
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003848 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:
-11.01.2016 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;
-21.06.2016 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі.
обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року:

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;
- за ч. 2 ст. 187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши до відбуття 7 років позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, одного місяця позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року, до відбуття 7 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з дати набрання вироком законної сили.
Зараховано в строк відбуття призначеного покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 18 жовтня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_8 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначивши до відбуття 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна на підставі ст. 98 КК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено відраховувати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винним за наступних обставин.
Так, 19.09.2016 року близько о 18 годин 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись біля ТЦ «Мост Сіті Центр», розташованого за адресою м. Дніпро вул. Глінки, 2 разом з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_8 , побачив раніше незнайомого малолітнього потерпілого ОСОБА_14 , 2003 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна, скоюючи злочин повторно, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні кримінального правопорушення, направленого на відкрите викрадення чужого майна, разом із неповнолітнім співучасником злочину ОСОБА_8 , стали слідкувати за раніше незнайомим малолітнім потерпілим ОСОБА_14 до буд. АДРЕСА_3 .
Після чого неповнолітній ОСОБА_7 разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 , знаходячись навпроти буд. 36 по вул. Дарвіна у м. Дніпро, підійшли до потерпілого ОСОБА_14 та почали вимагати у останнього негайної передачі мобільного телефону, на що потерпілий ОСОБА_14 відповів відмовою. Однак, неповнолітній ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_7 , бажаючи довести злочин, направлений на заволодіння майном потерпілого до кінця, діючи згідно відведеної йому ролі у скоєнні кримінального правопорушення, з корисливих мотивів, з метою подавити волю потерпілого до можливого опору, наніс малолітньому потерпілому ОСОБА_14 один удар кулаком в область живота, чим заподіяв останньому фізичний біль, тим самим застосував насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Подавив таким чином волю малолітнього потерпілого ОСОБА_14 до можливого опору, неповнолітній ОСОБА_7 разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, відкрито відібрали з руки потерпілого ОСОБА_14 мобільний телефон марки NOUS NS3 imel1 НОМЕР_1 imel2 НОМЕР_2 темно-синього кольору вартістю 1899, 05 гривен, зі вставленою сім карткою мобільного оператора «МТС» НОМЕР_3 , яка не має для потерпілого матеріальної цінності, та вставленою SD карткою пам`яті, об`ємом 32 GB, вартістю 237,41 гривен, тим самим спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 2136,46 гривен.
Після чого неповнолітній ОСОБА_7 спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_7 , вчинив злочин, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_8 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Продовжуючи злочинну діяльність, 21.09.2016 приблизно о 23 годині 10 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи в парку ім. Т.Г. Шевченка в м. Дніпро з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_8 , побачив раніше незнайомих потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та, реалізуючи раптово виниклий умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно, згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, підійшов до потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , висунувши вимогу віддати мобільний телефон, грошові кошти та інші цінності, при цьому погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, а саме: шляхом демонстрації предмету за зовнішніми ознаками схожого на ніж, який потерпілі розцінювали як реальну загрозу їх життю та здоров`ю.
В цей час ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, підійшов до потерпілого ОСОБА_15 з лівого боку, при цьому погрожуючи застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме, шляхом піднесення предмету за зовнішніми ознаками схожого на ніж до шиї останнього, з метою підтвердження серйозності вимоги ОСОБА_8 віддати мобільний телефон, грошові кошти та інші цінності.
Після чого ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості заволодів мобільним телефоном марки ««Meizu M3S»», вартістю 3135 гривень 02 копійки, чим завдав майнову шкоду ОСОБА_15 , на вищевказану суму, після чого заволодів мобільним телефоном марки «Lenovo P780», вартістю 1542 гривні, та грошовими коштами в розмірі 700 гривень, чим спричинив майнової шкоди ОСОБА_16 , на загальну суму 2242 гривні.
Після чого ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та з викраденим майном зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_7 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_8 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_7 разом з неповнолітнім ОСОБА_8 , 23.09.2016 року близько о 00 годин 30 хвилин, знаходячись на вул. Січеславській Набережній навпроти перехрестя вул. Січеславської Набережної та вул. Європейської в м. Дніпро, будучи особами які раніше вчинили розбій, побачили раніше незнайомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 , 1999 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 , разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 , підійшли до потерпілого ОСОБА_17 , де ОСОБА_7 , бажаючи подавити волю останнього до можливого опору, використовуючи предмет, схожий на ніж, а ОСОБА_8 - предмет, схожий на електрошокер, погрожуючи ними потерпілому ОСОБА_17 , з корисливих мотивів, стали вимагати передати їм мобільний телефон та грошові кошти, таким чином погрожуючи застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_17 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, став тікати від неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Однак ОСОБА_7 , діючи спільно з ОСОБА_8 , посеред перехрестя доріг вул. Січеславської Набережної та вул. Європейської в м. Дніпро, наздогнав потерпілого та штовхнув його у спину. Від даного поштовху потерпілий ОСОБА_17 впав на асфальтове покриття дороги. В цей час неповнолітній ОСОБА_8 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, вдарив потерпілого електричним струмом за допомогою предмету, схожого на електрошокер в область підборіддя та в область живота, а ногою в область обличчя, а неповнолітній ОСОБА_7 , в цей час, наніс потерпілому один удар ногою в область живота, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: двох саднин в виличній області ліворуч, на підборідді ліворуч та трьох слідів від саднин по долонній поверхні обох кистей у їх основи, по передній поверхні правого колінного суглобу у верхнього полюсу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. Від вказаних ударів неповнолітній потерпілий ОСОБА_17 втратив свідомість, таким чином неповнолітній ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_8 , застосував насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Подавив таким чином волю неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 до можливого опору, скориставшись тим, що потерпілий втратив свідомість, ОСОБА_7 , разом зі співучасником злочину ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, шляхом розбійного нападу, викрали з карманів штанів чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_17 , а саме: мобильный телефон и марки «Sony Xperia С2305», чорного кольору, вартістю 2000 гривен, в якому знаходилася сім карта мобильного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_4 , яка для потерпілого немає матеріальної цінності, тим самим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 2000 гривен.
Після чого неповнолітній ОСОБА_7 спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_7 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_8 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_7 разом з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_8 та невстановленим співучасником злочину, 23.09.2016 року у період часу з 03 години 00 хвилин до 04 годин 00 хвилин, знаходячись біля пам`ятника ОСОБА_18 , розташованого на Січеславській Набережній навпроти перехрестя вул. Січеславської Набережної та вул. Володимира Мономаха в м. Дніпро, побачили раніше незнайомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_19 , 1999 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особами які раніше вчинили розбій, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 , разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 та невстановленим співучасником, підійшли до потерпілого ОСОБА_19 де бажаючи подавити його волю до можливого опору, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , використовуючи два предмети, схожі на ножі, погрожуючи ними потерпілому ОСОБА_19 , з корисливих мотивів, стали вимагати передати їм та невстановленому співучаснику мобільний телефон та грошові кошти, які знаходилися у потерпілого, таким чином погрожуючи застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_19 .
В цей час невстановлений слідством співучасник злочину знаходився в безпосередній близькості від неповнолітніх співучасників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та спостерігав за оточуючим середовищем, щоб у разі появи сторонніх громадян або працівників правоохоронних органів попередити співучасників злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та уникнути можливого затримання.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_19 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, передав співучасникам злочину ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленому співучаснику злочину своє майно, а саме: мобільний телефон марки HTC Desire 326G темно-синього кольору, с бірюзовою стрічкою по осі корпусу та буквами на задній кришки, imel1 НОМЕР_5 imel2 НОМЕР_6 вартістю 2251,53 гривен, в якій знаходилися 2 сім карти мобільного оператора «Лайф» НОМЕР_7 та «Київстар», які не мають для потерпілого матеріальної цінності, карта пам`яті mikro SD, об`ємом 16 GB, вартістю 153,50 гривен та грошові кошти у сумі 500 гривен.
Після чого ОСОБА_7 , діючи з єдиним умислом, направленим на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, за попередньою змовою групою осіб зі співучасником злочину ОСОБА_8 та невстановленим співучасником, наніс потерпілому ОСОБА_19 один удар ногою в обличчя справа, спричинив останньому фізичний біль, а співучасник розбійного нападу ОСОБА_8 вдарив потерпілого електричним струмом за допомогою предмету, схожого на електрошокер в область шиї, спричинив останньому фізичний біль, таким чином застосувавши насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Подавив таким чином волю потерпілого до можливого опору, ОСОБА_7 діючи спільно з неповнолітнім ОСОБА_8 та невстановленим співучасником злочину, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_19 шляхом розбійного нападу, став вимагати передати йому куртку та футболку, які були вдягнені на потерпілому.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_19 , реально сприймаючи погрози ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , побоюючись за своє життя та здоров`я, передав співучасникам злочину ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленому співучаснику злочину своє майно, а саме: куртку та футболку, які не представляють для потерпілого матеріальної цінності.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 , спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 , невстановленим співучасником злочину та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду на загальну суму 2905,03 гривен.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_7 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_8 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, неповнолітній ОСОБА_7 разом з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_8 та невстановленим співучасником злочину, 23.09.2016 року близько 04 годині 20 хвилин, знаходячись біля пам`ятника ім. ОСОБА_20 розташованого на Січеславській Набережній в м. Дніпро, неподалік від нічного клубу «Ріо», , побачив раніше незнайомого неповнолітнього потерпілого ОСОБА_21 , 1999 року народження та, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особами які раніше вчинили розбій, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 разом зі співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 та невстановленим співучасником злочину, підійшли до потерпілого ОСОБА_21 , та бажаючи подавити його волю до можливого опору використовуючи два предмети, схожі ножі та погрожуючи ними потерпілому ОСОБА_21 , стали вимагати від останнього передачі мобільного телефону та грошових коштів, таким чином погрожуючи застосуванням насилля, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Подавив таким чином волю малолітнього потерпілого ОСОБА_21 до можливого опору, ОСОБА_7 , разом зі співучасником злочину ОСОБА_8 , та невстановленим співучасником злочину, з корисливих мотивів, будучи особою яка раніше вчинила розбій, шляхом ривка вихватив з руки потерпілого чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_21 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» Iphone 4s, з вбудованою пам`яттю 16 gb, вартістю 2300 гривен, який знаходився у чохлі, який для потерпілого не представляє матеріальної цінності, та в якому знаходилась сім карта мобильного оператора «МТС» номером НОМЕР_8 , яка для потерпілого не представляє матеріальної цінності.
В цей час невстановлений слідством співучасник злочину знаходився в безпосередній близькості від неповнолітніх співучасників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та спостерігав за оточуючим середовищем, щоб у разі появи сторонніх громадян або працівників правоохоронних органів попередити співучасників злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та уникнути можливого затримання.
Після чого неповнолітній ОСОБА_7 , спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 , невстановленим співучасником злочину та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши неповнолітньому потерпілому ОСОБА_21 матеріальну шкоду на загальну суму 2300 гривен.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_7 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_8 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 з раніше знайомим неповнолітнім ОСОБА_8 25.09.2016 приблизно о 04 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 3 на площі Успенській в м. Дніпро, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, будучи особами які раніше вчинили розбій, вступили у попередню змову, розподіливши між собою ролі у скоєнні кримінального правопорушення.
Після чого ОСОБА_8 , згідно відведеній йому ролі у скоєнні злочину підійшов до малознайомих потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , зупинившись перед ними та висунув вимогу віддати мобільні телефони, при цьому погрожуючи застосувати фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я, шляхом демонстрації предмету за зовнішніми ознаками схожий на пістолет, та, бажаючи, щоб у потерпілих склалось враження, що у разі не виконання вимог, погроза буде реалізована, здійснив один постріл у повітря, вгору. Після вказаних дій, ОСОБА_8 розуміючи, що погроза застосування предмета схожого на пістолет не подавила волю потерпілих та не змусила їх віддати йому мобільні телефони, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою яка раніше вчинила розбій, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, відкрито дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на ніж, та шляхом його демонстрації почав погрожувати потерпілим ОСОБА_22 та ОСОБА_23 його застосуванням. Потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , розцінюючи погрозу застосування предмету за зовнішніми ознаками схожого на ніж, як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, почали тікати від ОСОБА_8 .
Подавив таким чином волю потерпілої до можливого опору, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , наздогнав потерпілу ОСОБА_22 та відкрито, шляхом ривку, заволодів її мобільним телефоном марки «Lenovo А6000», вартістю 2459 гривень 18 копійок, чим завдав майнову шкоду ОСОБА_22 , на вищевказану суму.
Далі ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою припинення дії потерпілої, спрямованої на повернення її майна, дістав предмет за зовнішніми ознаками схожий на пістолет та зробив три постріли в сторону потерпілої ОСОБА_22 , в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_22 тілесні ушкодження у вигляді вогнепальної непроникаючої рани зовнішнього носу праворуч, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
В цей час співучасник злочину ОСОБА_7 , згідно відведеної йому ролі у скоєнні злочину, знаходився в безпосередній близькості від ОСОБА_8 та спостерігав за оточуючим середовищем, щоб у разі появи сторонніх громадян або працівників правоохоронних органів попередити співучасника злочину ОСОБА_8 , та уникнути можливого затримання.
Після чого, неповнолітній ОСОБА_7 , спільно із співучасником злочину неповнолітнім ОСОБА_8 та викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_22 матеріальну шкоду на загальну суму 2459 гривень 18 копійок.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_7 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
Вказаними діями неповнолітній ОСОБА_8 , вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), а також з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

В апеляційних скаргах :

- прокурор просить вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27.02.2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати. Ухвалити новий вирок, в якому зазначити про наявність обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини - рецидив злочинів, в іншій частині залишити вирок без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий: 11.01.2016 року - Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 21.06.2016 року - Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, що, на думку прокурора, не було враховано судом першої інстанції при ухваленні вироку, однак врахування таких обставин при ухваленні судового рішення могло істотно вплинути на висновки суду при призначенні покарання.
- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що всі викладені факти у вироку суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки він особисто не вимагав у потерпілої ОСОБА_24 жодних грошових коштів та мобільний телефон, не вчиняв щодо неї ані фізичного, ані психологічного тиску, оскільки погано себе почував.
Вказує на те, що не знав про наміри ОСОБА_8 вчиняти будь-які злочинні дії по цьому епізоду, що, на його думку, підтверджує й те, що слідчі експерименти за участі потерпілих та обвинувачених з приводу даних обставин мають відмінності між собою.

- обвинувачений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_10 просять вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 змінити та призначити останньому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
В обґрунтування своїх вимог, які є абсолютно ідентичними, апелянти посилаються на те, що на час вчинення інкримінованих ОСОБА_8 дій відносно потерпілих обвинувачений був неповнолітньою особою, психіка якої ще перебувала у процесі становлення, він не мав життєвого досвіду, за допомогою якого мав би можливість більш ретельно вибирати собі друзів та товаришів для проведення вільного часу, а тому опинився під впливом та контролем більш дорослого та раніше неодноразово судимого ОСОБА_7 .
Вважають призначене судом ОСОБА_8 покарання занадто жорстким, оскільки останній раніше не судимий, вчинив злочини, будучи неповнолітнім, добровільно та у повному обсязі відшкодував шкоду потерпілим, визнав свою вину та щиро розкаявся, активно співпрацював із судом під час судового слідства, надав суду правдиві пояснення щодо вчинених злочинів, а також ОСОБА_8 тяжко хворий на ВІЛ інфекцію, на даний час проходить щоденну медичну терапію. Звертають увагу, що суд цинічно вказав у вироку, що на сьогоднішній день в Україні проблема ВІЛ інфекції є не новою і набула певного поширення, а тому не взяв до уваги дану обставину. Вказують, що навіть прокурор під час судового розгляду дійшов до висновку про можливість застосування щодо нього ст. 75 КК України, але судом першої інстанції були проігноровані як доводи прокурора, так і сторони захисту в цій частині.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинувачених заперечував.
Обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник та законний представник, кожен окремо, підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити, щодо апеляцій прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишили вирішення цього питання на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник та законний представник, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги ОСОБА_7 та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляції прокурора, питання щодо апеляції обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника залишили на розсуд суду.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Так, суд першої інстанції провів судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.
Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, та провівши апеляційний розгляд, вважає, що висновок суду про наявність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, є цілком законним та обгрунтованим.
Як свідчать наявні в кримінальному провадженні докази, у показаннях, даних під час судового розгляду справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину у скоєнні інкримінованих злочинів визнали частково, але, незважаючи на це, суд цілком законно дійшов висновку, з яким повністю погоджується й колегія суддів, що вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у повному обсязі знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства доказів, а заперечення захисту та обвинувачених проти звинувачення детально розглядалися судом першої інстанції і були обгрунтовано та вмотивовано спростовані наведеними у вироку доказами.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 злочинів та дав їм правильну юридичну оцінку.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні зазначених злочинів за вказаних у вироку обставин та кваліфікація їх дій за ознаками ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях потерпілих, свідків та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих поясненнях перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Визнаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні інкримінованих злочинів, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, вина у скоєнні інкримінованих обвинуваченими злочинів підтверджується й показами останніх під час судового розгляду.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судових засіданнях, надав пояснення, що вони з ОСОБА_8 давно знайомі. 19.09.2016 року ОСОБА_8 попросив проїхати з ним на якусь зустріч, на що ОСОБА_7 погодився та запросив з собою знайомих братів ОСОБА_25 . Коли вони вчотирьох виходили з ТЦ «Мост Сіті», то побачили раніше незнайомого їм потерпілого і ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_7 пограбувати його, на що останній погодився, і при цьому вони не повідомляли про свої наміри братам ОСОБА_25 . Вони пройшли за потерпілим деякий час, після чого наздогнали його, ОСОБА_8 представився поліцейським і під приводом перевірки телефону щодо його можливого викрадення попросив надати йому телефон потерпілого. Потерпілий спочатку відмовлявся, але потім показав телефон і ОСОБА_7 взяв його та відійшов у бік. ОСОБА_8 в цей час завів потерпілого в покинуту будівлю, де наказав залишатись до приїзду поліції. В ході спілкування ОСОБА_8 побачив шприц на підлозі і погрожував потерпілому зараженням від шприца, а також вдарив потерпілого один раз в живіт. Після цього вони з того місця пішли, телефон продали на автовокзалі приблизно за 1 000 гривень, які поділили порівну з ОСОБА_8 .
Також пояснив, що в ніч 21.09.2016 року, близько 01-00 годин він разом з ОСОБА_8 і ОСОБА_26 йшли по парку ім.. Шевченко, який був пустий, коли побачили раніше не знайомих потерпілих ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . ОСОБА_8 підійшов до них, а через деякий час до них підійшов і ОСОБА_7 і почув, що ОСОБА_8 вимагає, щоб потерпілі передали йому телефони, золото та гроші. При цьому, чи був ніж у ОСОБА_8 , обвинувачений не пам`ятає, а в нього був кастет, який має лезо, схоже на ніж, однак він цим кастетом не погрожував. Хлопець намагався встати, однак ОСОБА_7 пхнув його зі словами: «Сядь» і той сів. Через деякий час він знову намагався встати, і ОСОБА_8 вдарив його, після чого потерпілі віддали свої телефони, грошові кошти в сумі близько 700 гривень, і обвинувачені покинули місце вчинення злочину, телефони продали, а гроші поділили між собою.
За епізодом розбійного нападу 23.09.2016 року ОСОБА_7 в судовому засіданні визнав себе винним та пояснив, що він разом з ОСОБА_8 в ту ніч йшли по вул.. Набережна, коли побачили двох молодих людей, які очевидно йшли з клубу, так як були п`яні і з браслетами клубу на руках. Оскільки в обвинуваченого сів телефон, він підійшов до хлопців попросити зателефонувати, але останні відмовили, що послугувало причиною для конфлікту, в ході якого ОСОБА_8 дістав електрошокер і натиснув на кнопку. Хлопці почали агресивно висловлюватись в бік обвинувачених, і ті пішли на них, однак вони відразу розбіглись і почали тікати. ОСОБА_7 погнався за потерпілим і, наздогнавши його, вдарив, від чого той впав. В цей час підбіг ОСОБА_8 , який вдарив потерпілого електрошокером, а ОСОБА_7 забрав з кишені телефон і гаманець, в якому було мало грошей. Можливо обвинувачений і бив лежачого потерпілого, однак якщо таке і мало місце, то виключно з метою перевернути його. Телефон вони продали, а виручені кошти поділили.
З приводу інкримінованого злочину відносно потерпілого ОСОБА_19 обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні частково визнав себе винним у його вчинені та пояснив, що в ту ніч він з ОСОБА_8 йшли по вул.. Набережній з кафе 1001 ніч і помітили потерпілого, який голосно говорив і був чимось невдоволений. Вони поцікавились, що сталось, але він грубо відповів, і у них виник умисел на його пограбування. Вони трохи пройшлись з потерпілим і попросили його віддати телефон, однак той заперечив і почав виражатись в їх бік в грубій формі, однак через деякий час все ж віддав телефон ОСОБА_8 . Далі в ході бесіди потерпілий вів себе зухвало і ОСОБА_7 вдарив його ногою в обличчя, після чого змусив його зняти куртку і футболку, які хотів забрати собі, однак передумав і залишив їх на місці. Потім ОСОБА_8 вдарив потерпілого електрошокером, і вони з місця вчинення злочину зникли. Ножами вони потерпілому не погрожували, а також з ними був третій хлопець, який їм не знайомий, а просто перехожий, який хотів бути присутнім при пограбуванні, однак жодних дій не вчиняв.
Далі, згідно показів обвинуваченого, після розбою відносно ОСОБА_19 , в ту ж ніч ОСОБА_7 з ОСОБА_8 побачили потерпілого ОСОБА_21 , який йшов і фотографувався на свій телефон. З ними також був третій хлопець, який був і при епізоді відносно ОСОБА_27 , однак він ніякої участі не приймав і куди він потім подівся обвинувачений не знає. ОСОБА_7 з ОСОБА_8 підійшли до потерпілого і почали погрожувати ножами, вимагаючи телефон. Потерпілий зразу віддав телефон ОСОБА_8 і просив його не бити, так як мав травму на голові. Вони не нанесли йому жодного удару. Коли ОСОБА_7 взяв телефон, то намагався зламати iCloud телефону, однак потерпілий повідомив, що не знає пароля. Після цього вони з місця вчинення злочину зникли, продавши телефон за 1000-1400 гривень та поділивши гроші навпіл.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні частково визнав себе винним у скоєнні злочину щодо потерпілого ОСОБА_14 та пояснив, що з ОСОБА_7 він знайомий тривалий час. В той день, 19.09.2016 року вони з ОСОБА_7 та двома його друзями, яких обвинувачений не знає, та які є братами, виходили з ТЦ «Мост Сіті», коли побачили малолітнього потерпілого. Вони вирішили піти за ним і дійшли до вул.. К. Лібнехта, при цьому вони про пограбування не домовлялись. В якийсь момент ОСОБА_7 сказав братам наздогнати потерпілого і вдарити, що вони й зробили. Коли вони тримали потерпілого. до них спочатку підійшов ОСОБА_8 , а потім ОСОБА_7 . ОСОБА_8 з одним з братів взяв потерпілого під руки і повели на вул.. Дарвіна до закинутого будинку. Коли вони стояли біля будинку, ОСОБА_7 почав погрожувати потерпілому, при цьому у ОСОБА_7 при собі був ніж. ОСОБА_8 та брати стояли поряд, однак вони не погрожували. Потерпілий віддав свій телефон ОСОБА_7 , і вони, щоб втекти, вирішили завести потерпілого в закинутий будинок, що й зробили, де один з братів вдарив потерпілого в живіт, і вони всі втекли. При цьому ОСОБА_8 не бив потерпілого, шприцом йому не погрожував і поліцейським не представлявся. Телефон вони продали на залізничному вокзалі за 1 100 гривень, а гроші поділили на чотирьох.
Свою вину у вчиненні розбійного нападу 21.09.2016 року ОСОБА_8 визнав частково та пояснив, що в ту ніч він разом з ОСОБА_28 і ОСОБА_26 йшли по парку ім.. Шевченко, коли побачили раніше не знайомих потерпілих і вирішили забрати їх телефони. Вони з ОСОБА_7 одночасно підійшли до потерпілих, і ОСОБА_7 почав погрожувати ножем потерпілому, а ОСОБА_8 спочатку мовчки стояв біля дівчини, а через деякий час також почав словесно погрожувати потерпілим. При цьому кастета у ОСОБА_7 не було, в його руках був саме ніж довжиною леза близько 10 см. Хлопець не хотів віддавати телефон і намагався встати, на що ОСОБА_8 вдарив його і той віддав свій телефон ОСОБА_7 , а після нього зразу ж дівчина також віддала телефон ОСОБА_7 . Крім того у потерпілих ОСОБА_7 забрав грошові кошти близько 700-800 гривень. В ході цих подій ОСОБА_7 також один раз вдарив потерпілого, однак точно подій обвинувачений не пам`ятає.
Також обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що 23.09.2016 року о 00-30 вони з ОСОБА_7 йшли по вул.. Набережній, коли побачили двох випивших хлопців. ОСОБА_7 попросив подзвонити з їх телефону, так як у нього телефон розрядився, однак хлопці почали погрожувати ОСОБА_7 . Тоді ОСОБА_8 підійшов до них, дістав шокер і натиснув кнопку. Хлопці розбіглись в різні боки і ОСОБА_7 догнав одного з них, пхнув ногою, від чого той впав. До потерпілого підійшов ОСОБА_8 , який вдарив потерпілого один раз електрошокером та раз ногою, а ОСОБА_7 дістав з кишені телефон, гроші, банківські карти. Після чого вони з місця злочину зникли, телефон продали, а гроші поділили.
Стосовно вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_19 обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні частково визнав себе винним та пояснив, що в ту ніч близько 4-00 ранку вони з ОСОБА_7 знаходились біля пам`ятника ОСОБА_29 на вул.. Набережной, де побачили потерпілого ОСОБА_19 і вирішили забрати в нього телефон. Вони підійшли до потерпілого, дістали ножі і почали погрожувати йому, на що той віддав телефон. Після цього ОСОБА_7 забрав у потерпілого куртку і футболку, однак через деякий час одяг він повернув потерпілому. Також обвинувачений пояснив, що він міг демонструвати потерпілому електрошокер, однак точно не бив ним потерпілого.Телефон вони продали на залізничному вокзалі, а гроші поділили.
Також ОСОБА_8 пояснив в судовому засіданні, що після розбою відносно ОСОБА_19 вони з ОСОБА_7 на тій же набережній побачили раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_21 , підійшли до нього і погрожуючи ножами висунули вимогу віддати телефон, що він відразу і зробив, передавши їм iPhone. Вони потерпілого не били. Також обвинувачений пояснив, що з ними був третій чоловік, якого вони не знають, він був неподалік, спостерігав за ними, однак жодних дій не вчиняв і куди подівся потім ОСОБА_8 не знає.
З приводу розбійного нападу 25.09.2016 року обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину визнав частково та пояснив, що події тієї ночі пам`ятає погано. Вони з ОСОБА_7 перебували в нічному клубі, де познайомились з потерпілими. Через деякий час вони вийшли з клубу, і ОСОБА_7 стало зле, а тому він присів. Далі обвинувачений подій не пам`ятає, може лише повідомити, що забрав у потерпілої ОСОБА_22 сумку, витяг з сумки мобільний телефон, скоріш за все марки Lenovo, та викинув сумку. Після цього він забрав ОСОБА_7 і вони почали йти звідти, однак потерпіла за ними гналася, а тому обвинувачений не озираючись та не цілячись двічі вистрілив в неї з пневматичного пістолету, який мав при собі. Викрадений телефон вони продали, а гроші поділили порівну.
Крім цього суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку і свідчення:
- потерпілого ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснив, що 19.09.2016 року близько 18-30 години він йшов додому до вул.. Січових Стрільців, коли до нього підійшли чотири незнайомих чоловіка. Один з них, як стало відомо пізніше ОСОБА_8 , пред`явив посвідчення працівника поліції, побачивши яке потерпілий почав тікати від чоловіків ,так як їх поведінка здалася підозрілою і він злякався. Однак його наздогнав інший чоловік, як стало відомо пізніше ОСОБА_7 , який його затримав. Підійшли інші троє і ОСОБА_8 вдарив його один раз рукою в живіт від чого потерпілий впав, а два невідомих чоловіка підняли його й повели по вулиці, питаючи де він живе чи навчається. Через деякий час без будь-якої причини ОСОБА_8 знову сильно вдарив його в живіт, а ОСОБА_7 вихопив з рук мобільний телефон та почав просити ввести пароль на що потерпілий відмовився. Після цього вони пішли на вул.. Червону, де були доки не взламали його телефон. Після цього його повели до нежитлової будівлі, завели в неї і там ОСОБА_8 підняв шприц та погрожував ним, наказав підняти руки після чого він вдарив потерпілого в живіт три рази від чого останній впав та не зміг піднятись. Нападники сказали йому не виходити з будівлі 40 хв., а самі вийшли, однак коли пройшло 10 хвилин і біль стих потерпілий пішов додому, де розповів про все матері.
- свідка ОСОБА_30 , який в судовому засіданні пояснив, що 19.09.2016 року біля 16-00 годин він разом з братом ОСОБА_31 гуляли разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в центрі міста. ОСОБА_7 помітив потерпілого та запропонував відібрати в нього телефон. Потерпілий помітивши їх почав тікати на що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 наказали ОСОБА_32 наздогнати потерпілого, що він і зробив. Потім до потерпілого підійшов ОСОБА_8 вдарив його в живіт, дістав документи з кишені, представився поліцейським та повів потерпілого до перехрестя, де ОСОБА_7 , застосовуючи разом з ОСОБА_8 погрози, а ОСОБА_8 наносячи удари в тулуб потерпілого, взяв телефон останнього. Свідок та його брат в цей час знаходились неподалік та участі у грабежі не приймали. Після цього вони вчотирьох покинули місце злочину та поїхали на вокзал де продали телефон, а гроші поділили ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Свідок же з братом були вимушені за ними їздити, так як у них не було коштів.
- свідка ОСОБА_33 про те, що 19.09.2016 року він, його брат ОСОБА_34 , ОСОБА_7 з ОСОБА_8 гуляли у центрі міста Дніпропетровська де ОСОБА_7 запропонував забрати телефон у потерпілого, якого він побачив на вулиці, на що свідок з братом не погодились, однак були вимушені йти за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які йшли за потерпілим, так як не мали грошей на проїзд додому. В якийсь момент ОСОБА_8 наказав свідкові бігти за потерпілим і свідок, виконав його наказ, так як боявся його. Наздогнавши потерпілого свідок зупинив його, ОСОБА_8 підійшов до потерпілого та наніс декілька ударів в його тулуб. Далі до потерпілого підійшов ОСОБА_7 з шприцом у руках та сказав йому, щоб той віддавав телефон інакше він його заразить ВІЛ-інфекцією. ОСОБА_7 забрав телефон та сказав, що потрібно втікати, і всі побігли в бік автовокзалу, після чого викликали таксі та всі разом поїхали додому.
Також свідок ОСОБА_31 в судовому засіданні пояснив, що 21.09.2016 року він зустрівся з обвинуваченому і вони відпочивали в сауні, а коли близько 00-00 годин вийшли з сауни, то ОСОБА_8 запропонував викрасти у когось телефон. Свідок почав відговорювати його, але він не послухав. Вони йшли через парк ім.. Шевченка, де помітили потерпілих і ОСОБА_7 з ОСОБА_8 підійшли до них, дістали піку, почали залякувати потерпілих і забрали телефон і сережки. Свідок не приймав у цьому участі і спостерігав здалеку, а тому може не бачив певних деталей. Після того, як обвинувачені забрали речі потерпілих, вони втекли звідти.
- потерпілого ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що 21.09.2016 близько 22 години 00 хвилин, він гуляв разом з потерпілою ОСОБА_16 в парку ім.. Шевченко, де вони сиділи на лавочці неподалік від шахових столиків. Близько 23-00 годин вони помітили, що по дальній алеї йдуть троє молодиків. Один з них підійшов до них і попросив закурити, на що потерпілий повідомив, що вони не палить. Після цього цей хлопець, як з`ясувалось пізніше ОСОБА_8 витягнув розкладний ніж довжиною леза 8 см. і висунув вимогу віддати цінності, гроші та телефони. Потерпілі почали з ним спілкуватись, сподіваючись, що ці вимоги можна не виконувати, однак ОСОБА_8 спочатку сказав, що «відітне волосся», а потім сказав, що «всіх порішить». В цей час до них підійшов ОСОБА_7 , який був одягнений у спортивному костюмі, а третій хлопець залишився осторонь і фактично спостерігав за навколишньою обстановкою. У ОСОБА_7 був надітий на пальцях руки ніж довжиною леза 4 см. і ОСОБА_7 також висунув вимогу передати ціні речі. ОСОБА_35 дістала з гаманця близько 700 гривень, які передала ОСОБА_36 та повідомила, що більше нічого не має, однак ОСОБА_7 сказав, що ще є мобільний телефон. Він також перевірив рукою наявність ланцюжка на шиї потерпілого. Після цього висунули вимогу ОСОБА_16 зняти кільця з пальців. Вона сказала, що це біжутерія та передала їх ОСОБА_8 , ОСОБА_37 передав кільця ОСОБА_7 , а той повернув їх потерпілій. ОСОБА_7 підставив ніж до шиї потерпілого і повторно висунув вимогу віддати мобільний телефон. Потерпілий віддав їм свій телефон марки «Meizu», а ОСОБА_16 не хотіла віддавати. Після цього до потерпілого підійшов ОСОБА_8 , який наказав встати і коли потерпілий встав ОСОБА_8 вдарив його кулаком в обличчя в область губи з лівого боку. Після цього ОСОБА_16 віддала свій мобільний телефон марки «Lenovo».
- потерпілої ОСОБА_16 з приводу того, що 21.09.2016 близько 23 годині 00 хвилин, вона разом з потерпілим ОСОБА_15 перебувала у парку культури та відпочинку імені Т. Г. Шевченка на лавочці неподалік від центрального входу, коли звернула увагу не те, що по алеї, яка знаходиться паралельно та далі від тієї алеї, на якій вони сиділи, йшли три чоловіки. Два з них відділились і один, як з`ясувалося пізніше ОСОБА_7 , підійшов до них і попросив закурити, на що ОСОБА_15 відповів, що не палить. Відразу підійшов ОСОБА_8 з ножем в руці, довжиною леза близько 9 см., який висунув вимогу передати їм телефони і грошові кошти. Потерпілі почали розмовляти з обвинуваченими, намагаючись заговорити їх щоб не віддавати нічого, однак обвинувачені продовжували погрожуючи вимагати телефони та грошові кошти. В ході розмови вони помітили обручку на пальці потерпілої і висунули вимогу віддати її. Потерпіла зняла обручку і передала ОСОБА_8 , той подивився і передав ОСОБА_7 , який також подивився і повернув її потерпілій. Вони продовжували наполягати, щоб потерпілі віддали телефон і гроші. При цьому ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_15 і наказав йому встати що той і зробив. Потерпіла дістала з сумочки гаманець і передала ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 700 гривень, а той передав їх ОСОБА_7 . Оскільки потерпіла не віддавала телефон, то ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_15 і вдарив його. Потерпіла злякалась і віддала свій телефон. Нападники пішли по алеї в тому ж напрямі в якому вони йшли. Третій чоловік просто стояв осторонь. Освітлення було добре і потерпіла їх добре запам`ятала.
- потерпілого ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що 23.09.2016 близько 00-30 годин він разом зі своїм товаришем ОСОБА_38 повертався з нічного клубу «Ріо» по вулиці Набережній в бік Дніпропетровського державного цирку в тверезому стані. В районі приміщення прокуратури, в місці яке добре освітлене ліхтарями, до них підійшло двоє раніше не знайомих хлопців, як з`ясувалось пізніше, це були обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на обличчях яких до носа були одягнені пов`язки. У ОСОБА_7 на ногах були кросівки, сині джинси та темно-синя спортивна куртка, а ОСОБА_8 був у темних брюках та камуфляжній куртці чи кофті. Потерпілий знаходився зліва від друга, а ОСОБА_7 стояв напроти потерпілого. Пава зі словами: «Давайте телефони та гроші, або…» дістав ніж темного кольору довжиною леза близько 7 см., а ОСОБА_8 дістав електрошокер, сумісний з ліхтариком. Потерпілий з товаришем відповіли відмовою і почали тікати, побігши в бік цирку, при цьому товариш перебіг дорогу і побіг в напрямку річки, а потерпілий продовжував бігти по вулиці, однак через 30-40 метрів його наздогнали та штовхнули в спину, від чого потерпілій впав на землю на лівий бік. В цьому місці було добре освітлення. Коли він хотів піднятись, то ОСОБА_8 , який стояв зліва від потерпілого, наніс йому один удар електрошокером в праве підборіддя, а потім один удар ногою в праве підборіддя, а ОСОБА_7 наніс не менше двох ударів ногою в живіт, від чого потерпілий знепритомнів, а коли прийшов до тями, то відчув, що з кишень його штанів витягують телефон та гаманець в якому були грошові кошти сумою до 200 гривень та пластикові банківські картки. Після цього нападники почали вимагати повідомити пін-код від картки, однак потерпілий відповів відмовою і ОСОБА_7 вдарив його ногою в живіт, а ОСОБА_8 вдарив його електрошокером в живіт. Після цього нападники пішли геть. Весь цей час потерпілий чув позад себе голос якоїсь сторонньої особи, однак точно сказати цього не може. В цей час, як стало відомо пізніше, товариш викликав поліцейських і через 2-3 хвилин під`їхав наряд патрульної поліції.
- свідка ОСОБА_39 з приводу того, що 22.09.2016 він відпочивав разом з ОСОБА_17 , в нічному клубі «Ріо» і після 00-00 годин вони вирішили повертатися додому. Вони йшли по вулиці Набережній Перемоги в бік Центрального мосту в районі місцевої прокуратури. В цей час до них підійшло двоє хлопців, на обличчях яких були маски. Вони попросили зателефонувати, на що свідок з потерпілим відмовили. Після цього один з цих хлопців, як згодом з`ясувалося обвинувачений ОСОБА_7 витяг ножа-картку з довжиною леза близько 8 см., а ОСОБА_8 електрошокер і висунули вимогу віддати гроші. ОСОБА_38 та ОСОБА_17 почали тікати. При цьому свідок перебіг проїжджу частину дороги і побіг до мосту, а ОСОБА_17 , побіг по тому боці вулиці, де вони йшли. Коли свідок переконався, що за ним не женуться він викликав поліцію. Коли вони знайшли ОСОБА_17 той вже був пограбований. У нього було здерте обличчя та долоні. Після цього свідка викликали до поліції, для дачі свідчень.
- потерпілого ОСОБА_19 , який в судовому засіданні пояснив, що 23.09.2016 року приблизно о 4-00 годині він повертався з клубу «Ріо» по вулиці Набережній в бік Дніпропетровського державного цирку в тверезому стані, розмовляючи по телефону марки «НТС» синього кольору з блакитною полосою на корпусі. Коли він закінчив розмову і поклав телефон в кишеню, до нього підійшли троє раніше не знайомих йому хлопців, серед яких були ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які стали перед потерпілим, а третій став за ними і нічого не говорив та не робив. ОСОБА_8 в руці тримав розкладний ніж, а ОСОБА_7 в руці тримав щось схоже на кастет, який має лезо. Вони приставили леза до грудей потерпілого і запропонували відійти в невідомому напряму. Потерпілий не зміг відмовити, так як злякався і відійшов з дороги, де нападники висунули вимогу передати їм телефон та гроші. Потерпілий злякався за своє життя та здоров`я і передав їм свій мобільний телефон марки «НТС», в якому було дві сім-карти та карта пам`яті, а також грошові кошти в сумі 500 гривень купюрами номіналом по 100 гривень. Один з нападників перевірив наявність ланцюжка у потерпілого. Після цього нападники наказали спуститися до річки і ОСОБА_19 пішов. Коли він спустився на декілька сходинок і повернувся, то вище, над ним, стояли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_7 в цей час наніс йому удар ногою в праву частину обличчя зі словами: «треба освіжити пам`ять» і в цей час ОСОБА_8 засліпив потерпілого ліхтарем та відразу наніс удар в підборіддя електрошокером. Після цього нападники висунули вимогу передати їм куртку і футболку, що потерпілий і зробив. Потім нападники почали розбирати телефон і перемовлятись один з одним, при цьому вони зняли маски, які були у них на обличчях , говорячи, що потерпілий все одно їх не запам`ятає. Вони викинули сім-карти з телефону, а потім запропонували приймати з ними участь в пограбуваннях, щоб повернути свої речі, на що потерпілий відмовився. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вивели ОСОБА_19 на вулицю, повернули йому куртку та футболку і сказали йти не оглядаючись назад, що потерпілий і зробив.
- потерпілої ОСОБА_23 , яка пояснила, що 25.09.2016 року вона разом з ОСОБА_22 відпочивали в нічному клубі з 3-00 години ранку, в якому близько 4-00 познайомились з обвинуваченими. Під час перебування в клубі вони випили два легких коктейлі, а тому не були в стані алкогольного сп`яніння. Близько 5-00 годин ОСОБА_8 запропонував змінити клуб і всі погодились. Вони вийшли з клубу і ОСОБА_8 сказав, що йому треба зняти гроші з банкомату, а тому вони всі вирушили за ОСОБА_8 . Однак до банкомату вони не дійшли і, на думку потерпілої, їх спеціально завели, щоб пограбувати. Зненацька ОСОБА_7 начебто стало погано і вони зупинились. В цей час ОСОБА_8 почав виражатися нецензурною лайкою в їх бік, повідомляючи, що вони намагались "розвести" його на коктейлі та почав вимагати передати йому мобільні телефони на що отримав відмову. Він підходив то до ОСОБА_40 , то до потерпілої. В якийсь момент він витягнув ніж і приставив його до живота ОСОБА_41 , але зрозумівши, що це неефективно, дістав пістолет та здійснив постріл вгору. Потерпіла попросила ОСОБА_7 заспокоїти ОСОБА_8 , однак той не відреагував. Потерпілі почали тікати, при чому ОСОБА_22 побігла в один бік, а потерпіла в інший. Потерпіла намагалась зателефонувати в поліцію, однак їй це не вдалось. В цей час вона через дорогу побачила як ОСОБА_8 забрав у ОСОБА_22 сумку, дістав з неї телефон, а сумку чи то викинув, чи то повернув ОСОБА_42 , яка продовжувала йти за ним та просити повернути телефон. Потерпіла повідомила, що вона викликала поліцію і обвинувачені почали тікати, а ОСОБА_22 побігла за ними. В цей момент ОСОБА_8 почав стріляти в їх бік, здійснивши три постріли та попавши в ніс ОСОБА_22 від чого з носу пішла кров. Потерпіла вважає, що хоча ОСОБА_7 нічого й не робив, вони очевидно були в зговорі, так як ОСОБА_7 на її прохання припинити пограбування не реагував.
- потерпілої ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні пояснила, що 25.09.16 вона з ОСОБА_23 . Відпочивали в нічному клубі "МуленРуж" де вони випили пару коктейлей. Там вони познайомились з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 і близько 4-30 обвинувачені запропонували змінити місце. Вони всі вийшли з клубу і пішли до банкомату за пропозицією ОСОБА_8 , якому начебто треба було зняти гроші. Однак до банкомату вони не дійшли, так як на пл. Демяна Бідного ОСОБА_7 стало погано і вони всі зупинились. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 відійшли, переговорили, про щось, після чого ОСОБА_7 знову присів, а ОСОБА_8 почав нецензурно виражатись в адресу потерпілих і вимагати телефони. Через деякий час ОСОБА_8 звернувся безпосередньо до потерпілої і, погрожуючи словесно, дістав пістолет і вистрілив вгору. Незважаючи на це потерпіла відмовилась передати йому телефон, а тому ОСОБА_8 витягнув ніж і пішов в бік потерпілої. Вона реально злякалась і почала тікати від нього в бік Нового Центру, однак відразу за рогом ОСОБА_8 наздогнав її, схопив за сумку, вирвав її, дістав з неї телефон потерпілої Леново А 6000, сумку кинув на землю. Потерпіла підгняла смуку і пішла за ОСОБА_8 , який йшов за ОСОБА_7 і весь час просила повернути телефон. ОСОБА_23 повідомила, що вона викликала поліцію і обвинувачені розвернулись і побігли в бік вул. Успенської. Вона побігла за ними, прохаючи повернути телефон, однак ОСОБА_8 вистрілив в неї з пістолета три рази, попавши їй кулею в ніс.
Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі та свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених у зазначених злочинах, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Із матеріалів кримінального провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочинів, у вищевикладених показаннях не вбачається, а деякі розбіжності в зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду. Тому колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції будь-яких порушень законодавства під час відправлення ним правосуддя у даному кримінальному провадженні. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та його захистом, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданих апеляціях.
В даному випадку колегія суддів згодна з судом першої інстанції з приводу того, що різниця в показаннях обвинувачених, потерпілих та свідків не є настільки суттєвою, щоб дійти до висновку про те, що хтось з них говорить неправду, так як з моменту події до допиту вказаних учасників кримінального провадження пройшло два роки, що є тривалим часом, протягом якого деталі події природно стираються з пам`яті, тим паче, що кожен з учасників цих подій спостерігав за їх розвитком зі свого місця знаходження і деякі моменти міг не бачити, або ж сприймати виключно суб`єктивно, разом з цим всі ці показання підтверджують обставини, викладені саме в обвинувальному акті.
Так, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що певні показання потерпілих і свідків стосовно фактичних обставин вчинених злочинів він сприймає, однак не має права на них посилатись чи класти їх в основу вироку, оскільки такі дії не інкриміновані обвинуваченим, а суд позбавлений права виходити за межі висунутого обвинувачення прямою забороною закріпленою в ст. 337 КПК України.
Також вищезазначений висновок суду підтверджується і даними досліджених в судовому засіданні документів, у тому числі:
- протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 19.09.2016 року (т.1 а.с.4), з якого вбачається, що ОСОБА_43 подала заяву про те, що 19.09.2016 року в період з часу 18-30 до 20-00 за адресою: вул. Червона, 60 А невідома особа відкрито заволоділа мобільним телефоном NOUS NS3 sim НОМЕР_3 , а також копією чека на придбання цього телефону (т. 1 а.с. 25);
- протоколом слідчого експерименту від 28.11.2016 року (т.2 а.с. 203-207), проведеного за участі потерпілого ОСОБА_14 в ході якого останній показав механізм скоєного відносно нього кримінального провопорушення, що мало місце 19.09.2016 року близько 19:00 години. Так, потерпілий ОСОБА_14 показав, що він вийшов на вул. Леніна, та пішов у напрямку пр. Карла Маркса. Перейшовши на другий бік тротуару, по алеї пішов у напрямку перехрестя вул. Карла Лібкнехта. Дійшовши до вул. Карла Лібкнехта повернув на вул. Карла Лібкнехта та став підійматися у гору по вказаній вулиці у напрямку перехрестя вул. Дарвіна та вул. Карла Лібкнехта. Також потерпілий ОСОБА_14 коли йшов у гору по вказаній вулиці помітив, як за ним йшли група невідомих йому хлопців у кількості 4-х осіб. Далі, знаходячись поблизу перехрестя, до нього наблизився невідомий йому хлопець повної статури , який представився співробітником поліції, та став говорити Тімошину, що той підозрюється у крадіжці мобільного телефону. Після чого потерпілий намагався втекти, але його наздогнали та хлопець повної статури наніс йому удар кулаком в область живота. Після чого повів його на вул. Дарвіна, де вони дійшли до будинку АДРЕСА_3 , де невідомий йому хлопець повної статури ще раз вдарив кулаком у живіт. Від даного удару потерпілий зігнувся та присів, при цьому державши свій мобільний телефон у руці, який почав забирати хлопець худої статури. Після чого невідомі особи відібрали мобільний телефон з руки потерпілого, та повели далі по вулиці Дарвіна до перехрестя вулиці Червоній, продовжуючи залякувати потерпілого. Дійшовши до перехрестя вулиці Червоної та вулиці Дарвіна повернули на вулицю Червону та стали йти у верх по вулиці до недобудованої будівлі, розташованої поблизу будинку 60А , де завели потерпілого у недобудовану будівлю та продовжили його залякувати;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.10.2016 року (т.1 а.с. 31-34), в ході якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка відібрала у нього 19.09.2016 року мобільний телефон та протоколом пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2016 року (т.1 а.с. 86-89) в ході якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав особу ОСОБА_8 , як особу, яка наносила йому удари та залякувала;
- висновком судово-товарознавчої експертизи №2558 від 21.10.2016 року (т.1 а.с. 68-72), з якого вбачається, що станом на 19.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «NOUS NS3» темно-синього кольору; SD картки пам`яті Аpacer, об`ємом 32 G складає 2 136,46 грн.;
- протоколами про прийняття заяв про вчинення злочину від потерпілих від 21.09.2016 року (т.3 а.с.5, 6), в яких останні повідомили про те, що 21.09.2016 близько 23:30 знаходячись в парку імені Т.Г. Шевченко невідомі особи відкрито заволоділи грошима та мобільними телефонами, а належність потерпілим мобільних телефонів ««Meizu M3S»» та «Lenovo P780» підтверджується копіями коробки з них (т. 3 а.с. 22, 59);
- протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 04.10.2016 року (т.3 а.с. 82-86, 87, 91 ), в ході яких потерпілі ОСОБА_15 і ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_8 , який вчинив відносно них розбійний напад та аналогічними протоколами від 25.10.2016 (т.3 а.с. 121-123, 124-125) в ході яких потерпілі ОСОБА_15 і ОСОБА_16 впізнали ОСОБА_7 , який вчинив відносно них розбійний напад;
- висновками судово-товарознавчої експертизи №4883-16 та №4884-16 від 10.10.2016 року (т.4 а.с. 25-29, 34-38) про те, що станом на 21.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Meizu M3S» складає 3 135,02 гривень, а мобільного телефону марки «Lenovo P-780» складає - 1 542 гривень;
- висновком судово-медичної експертизи №4310е від 21.11.2016 року, з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: 2-х саднин в виличній області ліворуч, на підборідді ліворуч та 3-х слідів від саднин по долонній поверхні обох кистей у їх основи, по попередній поверхні правого колінного суглобу у вернього полюсу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, що могли утворитись незадовго до його огляду.(т. 2 а.с. 109);
- протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 03.11.2016 року (т.2 а.с.64), з якого вбачається повідомлення ОСОБА_17 про те, що 22.09.2016 року близько 23:30, знаходячись біля нічного клубу «РІО» за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 27 невідома особа під погрозою фізичного розправи заволоділа мобільним телефоном «SONY», гаманцем з грошовими коштами та банківськими картками;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2016 року (т.2 а.с. 85-88) і від 08.11.2016 року (т.2 а.с. 94-97), в ході яких потерпілий ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_8 , який завдав удару електорошокером та наносив удар ногою, та впізнав ОСОБА_7 , який погрожував йому ножем та наніс декілька ударів в живіт, від яких потерпілий знепритомнів;
- протоколом слідчого експерименту від 28.11.2016 року (т.2 а.с.208-211), проведеного за участі потерпілого ОСОБА_17 , в ході якого останній на перехресті вул. Європейської та вул. Січеславської Набережної показав механізм скоєного відносно нього злочину у ніч 23.09.2016 року. Так, потерпілий показав, що він разом зі своїм другом ОСОБА_44 повертався з нічного клубу «Ріо», розташованого на набережної р. Дніпро, де до них підійшли двоє невідомих хлопців, один з них повної статури ОСОБА_45 , тримаючи у руці електрошокер, хлопець худорлявої статури ОСОБА_7 , тримаючи у руці ніж стали погрожувати їм, та вимагати видати їм мобільні телефони та грошові кошти. Після чого ОСОБА_17 разом з ОСОБА_44 стали від них тікати, але вказані хлопці наздогнали потерпілого ОСОБА_17 та збили його з ніг. ОСОБА_17 намагався встати, але хлопець повної статури, застосував електрошокер потерпілому в обличчя, після чого застосував електрошокер в праву область живота. Далі хлопець повної статури завдав один удар ногою в область обличчя, а другий хлопець худорлявої статури завдав удар ногою в область живота. Від даних ударів потерпілий ОСОБА_17 знепритомнів. Коли він прийшов до тями та побачив як у нього з лівої кишені штанів витягнули мобільний телефон і марки «Sony» С2305, чорного кольору, з сірою кнопкою з боку, в якому знаходилися сім карта мобільного оператора «Київстар» за НОМЕР_4 , а з правої кишені забрали гаманець, в якому знаходились банківські карти «Приватбанку» і «Індустріал банку». Після чого хлопець худорлявої статури питав у нього паролі від банківських карток, але потерпілий йому не сказав. Після чого хлопець худорлявої статури, ще раз завдав декілька ударів ногою по обличчю, і другий хлопець щільної статури завдав удари по обличчю. Після чого він знову знепритомнів і прийшовши до тями, побачив перед собою співробітників патрульної поліції;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2016 року (т.2 а.с. 212-213), відповідно до якого свідок ОСОБА_38 , впізнав особу ОСОБА_8 , який вимагав разом із ОСОБА_7 мобільний телефон та гроші та ОСОБА_7 , який вимагав разом із ОСОБА_8 мобільний телефон та гроші;
- висновком судово-товарознавчої експертизи №2873 від 25.11.2016 року (т.2 а.с 188-193), з якого вбачається, що станом на 23.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Sony Xperia C2305», чорного кольору складає 2 000 грн.;
- протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 25.09.2016 року (т.2 а.с.4), згідно якого ОСОБА_19 повідомив, що 23.09.2016 року близько 04:10 біля нічного клубу «РІО» за адресою: м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна невідомі особи, під погрозою фізичної розправи заволоділи грошовими коштами в сумі 520 гривень та мобільним телефоном «HTC» emei НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ;
- протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 04.11.2016 року (т.2 а.с. 36-39) і від 08.11.2016 року (т.2 а.с. 47-50), в ході яких потерпілий ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_8 , який відібрав у нього мобільний телефон, погрожував ножем та завдав удару електорошокером, а також ОСОБА_7 , який погрожував йому та спричинив тілесні ушкодження неподалік нічного клубу «РІО»;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.11.2016 року (т.2 а.с. 53-58) за участі потерпілого ОСОБА_19 біля пам`ятника ОСОБА_46 за адресою: вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі напроти перехрестя вул. Січеславської Набережної та вул. Володимира Мономаха, де потерпілий вказав механізм скоєного відносно нього кримінального правопорушення, що мало місце у ніч 23.09.2016 року у ніч в період часу з 03:00 години до 05:00 години ранку. Так, до нього підійшли раніше невідомі йому три хлопця з закритою нижньою частиною обличчя. Після чого невідомі йому хлопці худої та повної статури дістали свої ножі та стали ними йому погрожувати. При цьому вимагати від потерпілого віддати їм його мобільний телефон. Після чого хлопець повної статури забрав з руки потерпілого його мобільний телефон марки HTC Desire 326 F темно-синього кольору та хлопці повели його до сходів, які ведуть до тротуару та огорожі річки. Там вказані хлопці, стали його залякувати та хлопець худорлявої статури наніс йому удар ногою по обличчю, а хлопець повної статури вдарив його струмом електрошокеру в ліву частину шиї. Після чого вказані хлопці відвели його до паркану, де зняли з нього куртку та футболку, а потім повернули та стали залякувати потерпілого, щоб він не звертався до поліції;
- протоколом огляду мобільного телефону марки «HTC Desire 326G Dual Sim Blue» синього кольору від 03.10.2016 року (т.2 а.с. 13), яким встановлено, що його видав громадянин ОСОБА_47 в приміщенні магазина « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , що опосередковано підтверджує показання обвинуваченого ОСОБА_8 про продаж телефону на залізничному вокзалі, а копії коробки з вказаного телефону та чеку (т. 2 а.с. 8, 9) підтверджують його належність потерпілому;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2016 року (т.2 а.с. 199-202), яким встановлено, що свідок ОСОБА_47 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,, які продали йому мобільний телефон марки «HTC»;
- висновком судово-товарознавчої експертизи №2873 від 25.11.2016 року (т.2 а.с 188-193), з якого вбачається, що станом на 23.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону HTC Desire 32 G темно-синього кольору, с бірюзовою стрічкою по осі корпусу складає 2 251,53 грн., а карти пам`яті micro SD, об`ємом 16 GB - 153,50 гривень;
- протоколом про прийняття заяви про вчинення злочину від 23.09.2016 року (т.1 а.с.100), з якого вбачається повідомлення ОСОБА_21 про те, що 23.09.2016 близько 04:20 за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, в районі пам`ятника «імені В.Ф. Маргелову» невідома особа, під погрозою насильства, небезпечним для життя відкрито заволоділа мобільним телефоном «Iphone 4S» білого кольору sim НОМЕР_8 ;
- протоколом слідчого експерименту, проведеного 12.11.2016 року (т.1 а.с. 141-146) з потерпілим ОСОБА_21 біля пам`ятника «В.Ф. Маргелову» за адресою: вул. Січеславська Набережна в м. Дніпрі напроти буд. 15а вул. Січеславської Набережної, де потерпілий пояснив та показав, що у ніч 23.09.2016 року близько 04:00 години ранку на тротуарі Набережної до нього підійшли раніше невідомі йому три хлопця з закритої нижньою частиною обличчя. Після чого невідомі йому хлопці худої та повної статури дістали свої ножі та стали ними погрожувати, приставивши до тіла потерпілого, вимагаючи віддати їм грошові кошти та мобільний телефон. Після чого невідомий хлопець худорлявої статури забрав з правої руки ОСОБА_21 його мобільний телефон марки «Аpple» Iphone 4S, а хлопець повної статури обхватив його своєю рукою та повів до сходів, які ведуть до пам`ятника ОСОБА_46 . Там нападники стали його залякувати, щоб він не звертався до поліції;
- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 04.11.2016 року (т.1 а.с. 123-126) та від 08.11.2016 року (т.1 а.с. 135-138), згідно яких потерпілий ОСОБА_21 вказав на ОСОБА_8 , який погрожував йому ножем, а в ході пред`явлення особи для впізнання 08.11.2016 року потерпілий ОСОБА_21 впізнав ОСОБА_7 , який погрожував йому предметом, схожим на ніж;
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 2873 від 25.11.2016 року (т.2 а.с 188-193), з якого вбачається, що станом на 23.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Аpple» Iphone 4S, з вбудованою пам`яттю 16 gb складає 2 300 грн.;
- протоколом прийняття заяв про вчинення злочину від 25.09.2016 року (т.3 а.с.140), згідно якого ОСОБА_22 повідомила про те, що 25.09.2016 близько 04:30 знаходячись за адресою: вул. Д. Бідного, дві невідомі особи, відкрито, з погрозами застосування ножа заволоділи мобільним телефоном марки «Lenovo» sim НОМЕР_9 .
- протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 04.10.2016 року і 25.10.2016 року (т.3 а.с. 179-181, 182-184, т. 4 а.с. 14-16), в ході яких потерпілі ОСОБА_23 і ОСОБА_22 впізнали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які вчинили відносно потерпілих розбійний напад.
- висновком судово-медичної експертизи №4148е від 31.10.2016 року (т.4 а.с 56-57), відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_22 виявлене тілесне ушкодження у вигляді: вогнепальної непроникаючої рани зовнішнього носу праворуч, яке могло утворитися від дії тупого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути додаткові фактори при пострілі, можливо з пневматичного знаряддя, не задовго до надходження її до медичного закладу і вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні;
- висновком судово-балістичної експертизи №08/3.2-676 від 14.11.2016 року (т.4 а.с 65-67), яким встановлено, що чужорідне тіло, вилучене 27.09.2016 року з крила носу ОСОБА_22 під час проведення операції в КЗ «Синельниківська ЦРЛ «ДОР» , є сферичною кулею калібру 4,5 мм. (ВВ), яка призначена до стрільби із гладкоствольної пневматичної зброї калібку 4,5 мм (ВВ) та до категорії бойових припасів не відноситься.
- висновком судово-товарознавчої експертизи №4863-16 від 07.10.2016 року (т.4 а.с 43-47), з якого вбачається, що станом на 25.09.2016 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Леново А 6000» складає 2 459,18 гривень, а копія коробки з телефону (т. 3 а.с. 163), надана потерпілою підтверджує факт наявності у неї цього телефону до вчинення відносно неї розбою.
Що ж стосується інших зазначених судом доказів у їх сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, на що є посилання в поданих апеляціях.
Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Суд першої інстанції належним чином дослідив ці та інші докази по справі, виклав їх зміст у вироку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності.
Не знаходить суд апеляційної інстанції й підстав для того, щоб визнати спроможними доводи обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу наявності підстав для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у зв`язку з не визнанням останнім вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за епізодом вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , оскільки зібрані у своїй сукупності докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, поза розумним сумнівом вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєння даного злочинного діяння. До того ж місцевий суд цілком вірно зазначив з цього приводу, що ОСОБА_7 міг мати зацікавленість у встановленні непричетності до цього злочину, в той час як потерпілі чітко вказали, що останній почувався не настільки погано, щоб зупинити ОСОБА_8 , а неодноразове вчинення аналогічних дій з обвинуваченим ОСОБА_8 щодо інших потерпілих підтверджує той факт, що ОСОБА_7 приймав участь і у вчиненні вказаного злочину.
Таким чином, колегією суддів в даному випадку не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, а тому немає й підстав додатково з`ясовувати ще якісь обставини, які не мають значення для встановлення істини у справі, що не дає підстав вважати, що у даному випадку допущена суттєва неповнота судового розгляду, у зв`язку з чим апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягають задоволенню.
Доводи ж прокурора про те, що суд першої інстанції у вироку, в порушення вимог п.1 ст.67 КК України, не зазначив обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 рецидив злочинів, зважаючи на наявні у нього не зняті та не погашені судимості, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку, оскільки прокурор призначене обвинуваченому покарання не оскаржує, а зазначаючи лише про те, що врахування даних обставин при ухваленні судового рішення могло істотно вплинути на висновки суду при призначенні покарання, не просить призначити більш суворе покарання, а у даному конкретному випадку наявність у ОСОБА_7 судимостей була врахована судом як обставина, яка негативно характеризує особу винного.
Так, відповідно до п.3 ст.65 КК України та ППВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд зобов`язаний врахувати в першу чергу, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Згідно ч.2 ст.67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати рецидив злочину, обставиною, що обтяжує покарання. Тобто, відносити рецидив до обтяжуючих обставин, це право суду, а не обов`язок, яке дозволяє визначитись із тим, які саме обставини можуть і не враховуватись при призначенні покарання як обставини, що його обтяжують.
До того ж, відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року N 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. З огляду на це судом першої інстанції й не було встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
До того ж, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, і в даному випадку, з огляду на те, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зазначена прокурором обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутня, суд першої інстанції, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, ухвалив законне та обгрунтоване судове рішення.
Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника з приводу надмірної суворості призначеного покарання та наявності підстав для призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Норми ст. 65 КК наділяють суд правом вибору у визначених законом межах однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності у виді заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує узяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Так, призначаючи покарання, суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Як витікає з приписів статті 103 КК України при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. При призначенні покарання неповнолітньому за сукупністю злочинів або вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі не може перевищувати п`ятнадцяти років.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 414 КПК насамперед передбачає з`ясування питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, наведена в санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК є тяжкими, скоєні проти власності, а так само проти життя та здоров`я особи, дані про особу обвинуваченого, обставини вчинення злочинів, які вирізняються зухвалістю та застосуванням зброї, його активну роль у вчинені злочинів, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем навчання характеризується позитивно, на момент ухвалення вироку обвинуваченим частково відшкодовано шкоду потерпілим, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: «Змішаний розлад поведінки та емоцій», однак згідно висновків судово-психіатричних експертів № 252 від 10.11.2019 та № 262 від 18.11.2016 (т. 4 а.с. 94, т. 2 а.с. 168) обвинувачений ОСОБА_8 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності чи іншим хворобливим станом психіки в період часу, які відноситься до інкримінованих йому дій не страждав і на час проведення експертизи не страждає. Виявляє не соціалізований розлад поведінки і в період часу, який відноситься до інкримінованих йому дій і на день проведення експертиз розуміє значення своїх дій і може ними керувати.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 66 КК України місцевий суд визнав вчинення злочину неповнолітнім, часткове добровільне відшкодування шкоди та наявність тяжкої хвороби на день ухвалення вироку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 відповідно до ст. 67 КК України судом встановлено не було.
Також суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 страждає на тяжку хворобу, а саме, СНІД IV клінічної стадії, виражена іммуносупрессія, орофарінгеальний кандидоз, цитомегаловірусна інфекція в стадії загострення, полінейропатія, хронічний єрозивний гастродоуденит, виразкова хвороба ДПК IV стадії, вегето-судинна дистонія змішаного типу. (т. 2 а.с. 72)
Крім того суд врахував, що обвинувачений виховувався дідусем і бабусею, мама ж приділяла йому увагу фактично проживаючи не з ним, батьківського виховання обвинувачений не знав. Стосунки в сім`ї доброзичливі і обвинувачений забезпечений всім необхідним. Даних про оточення його друзів обвинувачений не надав і судом таких даних не встановлено.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що каяття, висловлене ОСОБА_8 в судовому засіданні, не є щирим, а активного сприяння розкриттю злочинів не було з боку обвинуваченого, оскільки останній жодного разу не давав показань слідчому і на початку судового розгляду також відмовлявся давати показання суду, що не можна кваліфікувати як активне сприяння розкриттю злочинів.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про безпідставне не врахування судом у якості пом`якшуючої покарання обставини щире каяття обвинуваченого не знайшли свого підтвердження як в матеріалах кримінального провадження, так і під час апеляційного розгляду, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обгрунтовано не взяв до уваги у даному конкретному випадку вказану обставину, передбачену п.1 ч.1 ст. 66 КК України, під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки в його поясненнях та діях не вбачається відвертого осуду своєї поведінки, щирого жалю з приводу вчиненого, а тому неможливо визнати його каяття таким, що є щирим в розумінні ст. 66 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 187 КК України відповідно до положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях цих статей, без конфіскації майна, оскільки такий вид покарання до неповнолітніх застосовано бути не може, і саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених злочинів, конкретним їх обставина та даним про особу обвинуваченого.
Разом із тим, наявність у ОСОБА_8 ряду тяжких захворювань вплинула на розмір призначеного обвинуваченому покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, але не є підставою для звільнення останнього від його відбування відповідно до ст. 75 КК України, у зв`язку з чим апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисту є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України. За таких обставин вважати, що обвинувачених необгрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у зазначених злочинах відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку, проявів упередження щодо обвинувачених як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.
Під час досудового слідства та при розгляді провадження в суді першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, проведені необхідні експертизи, допитані всі особи, показання яких мають істотне значення для провадження, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив в цьому кримінальному провадженні законне та обгрунтоване рішення, а тому доводи поданих апеляційних скарг у даному випадку є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з цим, серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.
З цією вимогою кореспондуються положення ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення рішення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції повинен вирішити питання, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Це питання вирішується судом незалежно від того, чи реалізували учасники кримінального провадження право заявити клопотання про визначення грошового розміру процесуальних витрат, оскільки це входить до предмету доказування у кримінальному провадженні (п. 3 ст. 91 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави. При цьому суд, враховуючи майновий стан обвинуваченого, за власного ініціативою або за його клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.
Частиною 2 ст. 122 КПК України регулюється порядок здійснення залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ.
Відповідно до п. 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01.07.1996, науково - дослідницькі установи судової експертизи проводять судову експертизу по кримінальних справах і справах про адміністративні правопорушення за рахунок засобів, передбачених у державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.
У ч. 2 ст. 124 КПК визначено обов`язок стягнення з обвинуваченого витрат, пов`язаних із залученням експертів, який реалізується в окремій нормі щодо їх розподілу при ухваленні вироку.
Так, згідно з п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого. Відповідно до ст. 126 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.
При цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.
Крім того, згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року у справі, в якій засуджено декількох осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.
Таким чином, відповідно до положень глави 8 КПК України встановлено принцип дольової відповідальності при стягненні процесуальних витрат відповідно до положень глави 8 КПК України. У тому разі, якщо винуватими буде визнано декілька осіб, суд зобов`язаний визначити, в якому розмірі повинні бути стягнені ці витрати з кожного, враховуючи при цьому ступінь вини та майновий стан засуджених.
Проте в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська, ухвалюючи щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувальний вирок, не визначив розмір процесуальних витрат, які мають бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях, вказавши у резолютивній частині вироку, що судові витрати на користь держави слід стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 солідарно.
Так, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зокрема є, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Статтею 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
За вимогою п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції має можливість змінити вирок суду першої інстанції у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Згідно ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
З огляду на викладене, оскільки під час перегляду даного кримінального провадження вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в повному обсязі знайшла своє підтвердження, а призначене місцевим судом покарання цілком відповідає тяжкості вчинених злочинів та особам обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року підлягає зміні лише в частині стягнення процесуальних витрат з обвинувачених у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки в даному випадку це не є підставою для погіршення становища останніх.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення чи його зміну в цілому, не встановлені.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, в частині розподілу процесуальних витрат - змінити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових товарознавчих експертиз в розмірі: 107,50 гривень (т. 1 а.с. 67), 122,50 гривень (т. 2 а.с. 187), 88,10 гривень (т. 4 а.с. 24), 88,10 гривень (т. 4 а.с. 33), 88,10 гривень (т. 4 а.с. 42) та витрати на проведення судової балістичної експертизи в розмірі 263,88 грн. (т. 4 а.с. 64).
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судових товарознавчих експертиз в розмірі: 107,50 гривень (т. 1 а.с. 67), 122,50 гривень (т. 2 а.с. 187), 88,10 гривень (т. 4 а.с. 24), 88,10 гривень (т. 4 а.с. 33), 88,10 гривень (т. 4 а.с. 42) та витрати на проведення судової балістичної експертизи в розмірі 263,88 грн. (т. 4 а.с. 64).
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4