Справа № 304/332/20 Провадження № 1-кс/304/107/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні його клопотання, погоджене прокурором ОСОБА_3 , на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000126 від 15 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, українця, громадянина України, раніше судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000126 від 15 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб. Клопотання мотивує тим, що 15 березня 2020 року слідчим відділом Перечинського ВП внесено відомості до ЄРДР № 0000126 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_3 , близько 02.30 год 15 березня 2020 року на належному йому автомобілі марки «Форд Мондео», прибули до с. Т.Ремета Перечинського району Закарпатської області, де, припаркувавши свій автомобіль, викрали з автомобіля марки «ІВЕКО», р/н НОМЕР_1 , що знаходився на узбіччі дороги біля будинку № 38 по вулиці Центральній, пластмасову каністру, ємністю 6 л, з дизельним паливом, яку помістили до свого автомобіля. Після того, за допомогою заздалегідь підготовлених засобів, які привезли із собою, а саме пластмасової каністри, ємністю 20 л, та резинового шлангу, намагалися викрасти дизельне паливо з паливного баку вказаного автомобіля, наповнивши каністру майже повністю, однак не довели злочин до кінця, оскільки їх помітив потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_4 , який припинив їх протиправну діяльність та викликав працівників поліції. Того ж дня підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України. Слідчий вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту потерпілого, свідків, огляду місця події та пред`явлення речей для впізнання. Також слідчий зазначає, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_4 , який є раніше судимою особою, з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування/суду, усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення даного злочину незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта, іншого підозрюваного шляхом їх підкупу або залякування; вчинити інші кримінальні правопорушення, існування яких обґрунтовується зокрема тим, що ОСОБА_4 офіційно ніде не працює, не одружений, має незадовільний матеріальний стан та відповідно може вчинити аналогічні злочини, неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, оскільки притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Так, 11 травня 2018 року на підставі ст. 82 КК України ОСОБА_4 було змінено покарання за вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 185, 186 КК України, з позбавлення волі на виправні роботи строком на 2 роки 6 місяців та 1 день. Однак підозрюваний, перебуваючи на волі, відбуваючи зазначене покарання, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин. Крім цього, слідчим СВ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в рамках якого 08 листопада 2019 року йому було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Також слідчий зазначає, що у органу досудового розслідування є вагомі підставі вважати про причетність ОСОБА_4 до іншого злочину, оскільки в ході слідчих дій ОСОБА_9 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні № 0000115 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, впізнала належну їй електродриль, що у свою чергу 15 березня 2020 року була вилучена з належного ОСОБА_4 автомобіля марки «Форд Мондео». Також слідчий просить слідчого суддю врахувати те, що ОСОБА_4 у подальшому зможе перешкоджати досудовому розслідуванню з метою уникнення від покарання, оскільки не сприяє розкриттю злочину та відмовляється від дачі показань. Крім цього вагомим є ризик впливу на потерпілого та свідків, оскільки ОСОБА_4 був виявлений безпосередньо на місці вчинення злочину, а органу досудового розслідування необхідно провести ряд експертиз, які на даний час, через незалежні від такого обставини, не можуть бути проведені у зв`язку з особливою процедурою відбору біологічних зразків, а відтак підозрюваний зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи переховуватися від органу дізнання/суду, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є цілком виправданим. На підставі наведеного слідчий просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_6 подане клопотання підтримали повністю та просили його задовольнити, посилаючись на обставини викладені у ньому. Прокурор просив визначити підозрюваному заставу у розмірі сто прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки йому також оголошено підозру за ч. 3 ст. 185 КК України.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив, вважаючи, що підозра прокурором не обґрунтована, оскільки стороною обвинувачення навіть не визначено суми завданих збитків, а відтак є вірогідність того, що за інкриміноване ОСОБА_4 діяння передбачена адміністративна, а не кримінальна відповідальність. Також зазначив, що при тому, що у автомобілі підозрюваного було виявлено електродриль, а потерпілий ОСОБА_8 про її викрадення не заявляв, підозрюваному ставлять у провину і її викрадення. На сьогоднішній час у іншому кримінальному провадженні ОСОБА_4 виконує всі покладені на нього обов`язки, а відтак застосовувати відносно нього будь-який запобіжний захід взагалі не має потреби. Крім того незрозумілим для захисника є розмір застави, про який просить прокурор, оскільки такий її розмір не передбачений чинним кримінальним процесуальним законом за підозрою у вчиненні злочину середньої тяжкості, а посилання прокурора щодо оголошення ОСОБА_4 підозри за ч. 3 ст. 185 КК України прийняте до уваги бути не може, оскільки дане клопотання подане в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 повністю підтримав позицію свого захисника та додатково зазначив, що до вказаної події взагалі не причетний, оскільки лише проїжджав зазначений населений пункт та зупинився на узбіччі, оскільки ОСОБА_7 відійшов по потребі, а він розмовляв по телефону. Крім цього послався на те, що умови запобіжного заходу, застосованого відносно нього у іншому провадженні, не порушував.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2020 року о 02.57 год надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: Перечинський район с.Т.Ремета, вул. Центральна, № 38, відбувається бійка, близько восьми чоловік, за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які в подальшому доставлені до Перечинського ВП (а. с.25).

З протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15 березня 2020 року вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_4 , просить прийняти міри до невідомих осіб, яких він того дня близько 02.30 год застав під час вчинення крадіжки дизельного палива з належного йому автомобіля марки «ІВЕКО», р/н НОМЕР_1 , який було припарковано на узбіччі біля його домогосподарства (а. с. 26-27). Вказане також підтверджується протоколом допиту ОСОБА_8 в якості потерпілого від 15 березня 2020 року (а. с. 37-39).

Того ж дня матеріали досудового розслідування за повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000126 (а. с. 7-8), а ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України (а. с. 10-14) та повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення (а. с. 15-18).

Протоколом огляду місця події від 15 березня 2020 року встановлено, що об`єктом огляду являється ділянка місцевості в селі Т.Ремета по вулиці Центральній біля будинку №38 на узбіччі, де припарковано автомобіль марки «ІВЕКО», білого кольору, р/н НОМЕР_1 , з причепом. З правої сторони автомобіля знаходиться паливний бак, кришка на якому відкручена та знаходиться зверху на баку, а на землі пластмасова каністра, синього кольору, ємністю 20 л, яка майже повністю заповнена рідиною з різким запахом, схожою на дизельне паливо. Крім того на землі знаходився забруднений ґрунтом шланг, а також куртка, камуфляжного забарвлення та матерчата шапка, чорного кольору, металевий розвідний ключ, пара матерчатих рукавиць, ліхтарик синього кольору та кришка від зазначеної вище пластмасової каністри. Всі вказані речі було вилучено працівниками поліції. Також під час проведення вказаного огляду на відстані 70 м від вказаної вантажівки в напрямку с. Сімер Перечинського району на вулиці І.Франка на узбіччі вулиці в порядку зростання номерів припарковано автомобіль марки «Форд Мондео», сірого кольору, р/н Чеської Республіки НОМЕР_2 (а. с. 28-31).

Також матеріалами клопотання підтверджується, що 15 березня 2020 року було проведено огляд автомобіля марки «Форд», сірого кольору, р/н Чеської Республіки НОМЕР_2 , під час якого у автомобілі виявлено та вилучено предмет, схожий на кастет та ніж, чотири різні ключі, три мобільні телефони, поліетиленовий пакет білого кольору, дві маски типу «балаклави», металічну деталь до рушниці та металічну фомку, матерчату сумку зі зв`язками різних ключів, матерчату сумку з кусачками та зажимом всередині такої, пластмасовий п`ятилітровий бутель, в середині якого знаходилася рідина, схожа на дизельне паливо, електричну дриль, а також пластмасовий синій ящик. Зазначені речі, а також сам автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію НОМЕР_3 було вилучено працівниками поліції (а. с. 32-36).

Крім цього, матеріали клопотання містять повідомлення від 17 березня 2020 року про підозру у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000115 від 09 березня 2020 року (а. с. 49-52).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011 р).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р, § 57).

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя враховує, що підозра у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими доказами, а саме: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15 березня 2020 року, повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 15 березня 2020 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 15 березня 2020 року, протоколами огляду місця події від 15 березня 2020 року, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 від 15 березня 2020 року, письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 15 березня 2020 року, а також іншими дослідженими в судовому засіданні матеріалами.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує наявність ризиків, зокрема переховування, впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, а також ризик перешкоджанню кримінального провадження іншим чином. Так, ризик переховування підозрюваного підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, через що підозрюваний, усвідомлюючи неминучість призначення відносно нього покарання у виді позбавлення волі, може намагатись ухилитись від кримінальної відповідальності. Крім того, ризик переховування від органу досудового розслідування суд оцінює у світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки підозрюваного ОСОБА_4 (особливості його поведінки, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування) і приходить до висновку, що ризик переховуватися залишається досить актуальним зважаючи на особистість підозрюваного та тяжкість ймовірного покарання.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, є неодруженим, не має постійного місця роботи та джерела прибутку, що може спонукати його вчиняти інші корисливі злочини. Також слідчий суддя приймає до уваги те, що на розгляді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області відносно ОСОБА_4 знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 3 та ч. 5 ст. 186 КК України, розгляд у яких на даний час не завершено.

Щодо доводів сторони обвинувачення про можливе перешкоджання кримінальному провадженню та впливу на потерпілого і свідків слідчий суддя зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань, за якою після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду потерпілі та свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

За таких обставин слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором доведено існування ризиків впливу на потерпілого та свідків принаймні до моменту безпосереднього отримання судом їх показань та дослідження їх судом.

З приводу ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином суд враховує те, що підозрюваний ОСОБА_4 жодним чином кримінальному провадженню не сприяє, а також те, що 17 березня 2020 року йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину (ч. 3 ст. 185 КК України).

Посилання захисника на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки прокурором наведено достатні та переконливі докази, з яких вбачається, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, та в сукупності дають достатні правові підстави для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_4 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім цього, за допомогою застосування до ОСОБА_4 такого заходу забезпечення кримінального провадження як запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного слід застосувати вказаний запобіжний захід строком на 60 днів, а саме до 13 травня 2020 року включно.

В той же час, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою, слідчий суддя вважає за можливе, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом. У пункті 1 частини 5 статті 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості визначається у розмірі від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя, з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого підозрюється. При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави, достатньої для забезпечення підозрюваним ОСОБА_4 обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя враховує як характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, кількість та ступінь ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, так і дані про особу підозрюваного, та виходячи з вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, вважає, що розмір застави, враховуючи його майновий та сімейний стан, відсутність постійного місця роботи, обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, вважає, що достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків буде передбачений цим Кодексом розмір у вигляді двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слід покласти відповідні обов`язки.

Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з положеннями ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 183, 186, 193, 194, 196-198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором ОСОБА_3 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000126 від 15 березня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 15 травня 2020 року (включно) із визначенням застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 42 040 (сорок дві тисячі сорок) грн.

В разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

4) докласти зусиль до пошуку роботи;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у разі внесення застави та невиконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, застава буде звернута в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 15 травня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1