Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/189/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 123 (103) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2019 року в об`єднаних кримінальних провадженнях № 0000171 від 28.11.2012 року та № 0003531 від 20.12.2015 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Капітанівка Новомиргородського району Кіровоградської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме з 25 вересня 2012 року по 02 жовтня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України та виправдано з підстав недоведеності вчинення ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії його підзахисного з ч.2 ст. 121 на ч.1 ст. 119 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті, вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема зазначає про відсутність у матеріалах кримінального провадження, належних та допустимих доказів, які б з об`єктивністю свідчили про умисел ОСОБА_8 на спричинення потерпілому ОСОБА_9 саме тяжких тілесних ушкоджень, оскільки згідно висновку судово-медичної експертизи №442 від 16.01.2016 року смерть ОСОБА_9 настала в результаті здавлення та набряку головного мозку, який утворився внаслідок комплексу його внутрішньочерепних змін мозку, а також висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 442/1 від 11.02.2016 року, згідно якого виявлені тілесні ушкодження могли виникнути в результаті не менш ніж 12-13 травматичних дій локального характеру, а смерть ОСОБА_9 могла настати як майже одразу так і через певний проміжок часу, необхідний для здавлення та набряку мозку, що виключає наявність у діях ОСОБА_8 з об`єктивної та суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Таким чином, на думку сторони захисту матеріали кримінального провадження не містять достатніх та об`єктивних доказів, які з достовірністю свідчили про те, що ОСОБА_8 завдаючи один удар потерпілому ОСОБА_9 в область підборіддя мав намір заподіяти йому тяжке тілесне ушкодження, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст.119 КК України, як вбивство з необережності.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, і таке, що спричинило смерть потерпілого при слідуючих обставинах.
Так, 19 грудня 2015 року близько 18.00 години, ОСОБА_8 , під час спільного розпиття алкогольних напоїв разом з ОСОБА_9 за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_2 , умисно, з неприязні, наніс ОСОБА_9 , який сидів за столом, один удар рукою в обличчя, в результаті якого останній втратив рівновагу та впав на підлогу.
Після цього ОСОБА_8 , розуміючи, що внаслідок стану алкогольного сп`яніння та вад здоров`я, ОСОБА_9 не може чинити йому опір, користуючись фізичною перевагою, взяв останнього зі спини під руки та витяг з будинку за територію даного домоволодіння та реалізуючи протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , руками та ногами наніс останньому удари в область обличчя, тулубу та кінцівок.
Після цього ОСОБА_8 , розуміючи, що ОСОБА_9 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень не здатний піднятися, затягнув ОСОБА_9 до будинку та залишив на невизначений час на підлозі, де останній помер.
В результаті протиправних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 були нанесені тілесні ушкодження у виді :саден лівого кульшового суглобу, лівого плеча, лівого ліктя, лівого надпліччя, спини,які несуть ознаки легких тілесних ушкоджень, як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб; переломів ребер справа та зліва в кількості 5-ти , які несуть ознаки середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як викликаючи тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу та черепно-мозкової травми: садна обличчя, синці обличчя, внутрішньочерепної (субдуральна) гематома, субарахноїдальні крововиливи, які в комплексі згідно висновку судово-медичної експертизи № 442 від 16.01.2016 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Розуміючи наслідки своїх дій, ОСОБА_8 за руки витяг тіло ОСОБА_9 з будинку та затягнув його до приміщення літньої кухні (флігелю), що знаходився на території домоволодіння, де роздягнув останнього та спалив його одяг.
Цим же вироком, ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст.115 КК України та виправдано із-за недоведеності вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.

Вирок суду в цій частині захисником в апеляційному порядку не оскаржується.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд у зв`язку з невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, а також необ`єктивність та неповноту судового розгляду.

Захисник-адвокат ОСОБА_7 дані вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 підтримав та просив суд їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 121 КК України.

Висновки суду ґрунтуються на достатніх і допустимих доказах, в тому числі даних:

- протоколу огляду місця події від 20.12.2015 року, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_2 було знайдено труп ОСОБА_9 з чисельними тілесними ушкодженнями. (т.4 а.п.9-14);

- висновку судово-медичної експертизи від 16.01.2016 № 442, згідно якого на тілі ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: саден лівого кульшового суглобу, лівого плеча, лівого ліктя, лівого надпліччя, спини. Вказані ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів (предмету), несуть ознаки легких тілесних ушкоджень, як викликаючи скороминучий розлад здоров`я на термін до 6 діб, за давністю можуть складати до 1-ї доби до моменту смерті та в прямому причинному зв`язку із нею не знаходяться; переломів ребер справа та зліва в кількості 5-ти. Вказані ушкодження могли виникнути від дії тупих твердих предметів (предмету), несуть ознаки середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як викликаючи тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу та за давністю можуть складати до 3-х діб до моменту смерті та в прямому причинному зв`язку з смертю не знаходяться; черепно-мозкові травми: садна обличчя, внутрішньочерепна (субдуральна) гематома, субарахноїдальні крововиливи. Вказаний комплекс ушкоджень міг виникнути від дії тупих твердих предметів, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Смерть ОСОБА_9 настала від здавлення головного мозку гематомою в комплексі з набряком мозку, який розвинувся внаслідок комплексу внутрішньочерепних змін мозку. Також виявлені ознаки атеросклеротичного коронарокардіосклерозу, однак зважаючи на характер смерті, дане захворювання не знаходиться в прямому причинному зв`язку з нею. При судово-токсикологічній експертизі у внутрішньочерепній гематомі від трупу виявлений етиловий спирт в концентрації, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння (том 4 а.п. 28-38);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 23.12.2015 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 , під час проведення якого ОСОБА_8 показав та розказав, як і при яких обставинах він наніс удар потерпілому ОСОБА_9 в область підборіддя, внаслідок чого останній через деякий час помер (т.4 а.п.96-103);
- висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 442/2 від 20.02.2016 року, згідно якого внутрішньочерепні ушкодження, а також деякі зовнішні ушкодження (як то синець підборіддя) могли утворитися і в результаті одного удару долонею руки у підборіддя, за умови що такий удар був здійснений основою долоні з достатньою силою. Однак зважуючи на кількість виявлених ушкоджень , можна казати, що вони в своїй сукупності не могли утворитися в результаті 1-го удару долонею руки в підборіддя потерпілого. Тілесних ушкоджень в проекції тіла грудини, які б могли б вказувати на непрямий масаж серця в якості реанімаційного заходу, виявлено не було. Відповідно до даних слідчих експериментів за участі підозрюваного ОСОБА_8 , останній здійснював непрямий масаж серця потерпілому ОСОБА_9 , натискаючи двома долонями в область середини тіла грудини. Однак такий механізм не підтверджується наявністю тілесних ушкоджень в даній ділянці та не пояснює механізм утворення виявлених переломів ребер. Синці та перелом 2-х ребер зліва, що були виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_9 могли виникнути від локальних травматичних впливів зазначеними раніше предметами в перпендикулярному, або близькому до такого напрямку. Перелом 3-х ребер справа за своїм механізмом є непрямими, тобто виникли за механізмом згину, що вказує на те, що дані переломи утворились при прикладанні сили поза місцем утворення цих переломів. Садна, що були виявлені на тілі потерпілого, могли утворитись при тангенціальному впливі зазначеними раніше предметами. Тілесні ушкодження, що входять у склад черепно-мозкової травми могли виникнути в результаті не менше ніж 3-4-х травматичних впливів. Переломи 3-х ребер справа могли виникнути в результаті не менше ніж 1-го травматичного впливу. Переломи 2-х ребер зліва могли виникнути в результаті не менше ніж 1-го травматичного впливу. Садно лівого надпліччя могло виникнути в результаті не менш ніж 1-го травматичного впливу. Садно лівого плеча могло виникнути в результаті не менш ніж 1-го травматичного впливу. Садно лівого ліктя могло виникнути в результаті не менше ніж 1-го травматичного впливу. Садно лівого кульшового суглобу могло виникнути в результаті не менше ніж 1-го травматичного впливу. Садно хребтової лінії могло виникнути в результаті не менше ніж 1-го травматичного впливу. Садно лівої лопаточної лінії в верхній частині могло виникнути в результаті не менш ніж 1- го травматичного впливу. Садно лівої задньопахвової лінії могло виникнути в результаті не менш ніж 1- го травматичного впливу. Садна , що були виявлені на трупі потерпілого ОСОБА_9 , могли утворитися в результаті впливу з переважним механізмом тертя. Синці, переломи ребер зліва могли утворитись від впливу з переважним механізмом удару, який міг супроводжуватись компонентом тиснення. Переломи ребер справа могли виникнути від впливу з переважним механізмом стискання.
Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, правдивість показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 під час досудового розслідування перевірені судом першої інстанції, а доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_8 наносячи один удар потерпілому ОСОБА_9 в область підборіддя не мав умислу наносити тяжкі тілесні ушкодження, обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколи огляду місця події, слідчих експериментів, висновки судово-медичних експертиз, пояснення експерта в судовому засіданні а їх сукупність такою, що доводить причетність ОСОБА_8 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та настання смерті останнього внаслідок отримання таких ушкоджень.

На спростування доводів захисника про відсутність у ОСОБА_8 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , колегія суддів відмічає, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень і причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. (ст. 24 КК)

Крім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини зумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Суб`єктивне ставлення винного до наслідків його дій, яке є визначальним при відмежуванні умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині від убивства з необережності, необхідно оцінювати не лише виходячи з показань винного, а з урахуванням сукупності всіх доказів: показань свідків, потерпілих про характер дій винного, знарядь вчинення злочину, причини припинення злочинних дій, поведінка винного після цього, а також ставлення до наслідків, висновків судово-медичної експертизи про локалізацію і характер тілесних ушкоджень.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення по даній категорії справ, якщо особа бажала заподіяти потерпілому будь-які тілесні ушкодження, в тому числі й ті, що фактично настали, але при цьому не бажала смерті, хоча мала б її передбачити, такі дії охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, за встановлених судом першої інстанції фактичних обставин даної справи, дії ОСОБА_8 мали умисний, активний характер, були протиправними, між цими діями та їх наслідками існував прямий причинний зв`язок, а саме наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, які були спричинені потерпілому ОСОБА_9 в результаті умисних ударів в область голови та тулуба, що призвело до його смерті.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 не мав умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень і що смерть потерпілого ОСОБА_9 настала з необережності, колегія судів вважає безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, про що змістовно та обґрунтовано зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 № 442/1 від 11.02.2016 року, згідно якої виявлені тілесні ушкодження могли виникнути в результаті не менш ніж 12-13 травматичних дій локального характеру. Тілесні ушкодження, що були спричиненні прижиттєво, могли утворитися одномоментно або на протязі незначного проміжку часу одне від одного. Смерть ОСОБА_9 могла настати як майже одразу, так і через певний проміжок часу, необхідний для розвитку здавлення та набряку мозку. Виявленні ушкодження у своїй сукупності не притаманні для утворення при паданні на площині з положення стоячи. (том.4 а.п.107-109)

Також, колегія суддів зазначає, що умисний характер дій обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить і його поведінка після вчинення злочину, так як ОСОБА_8 не повідомив поліцію про вчинений злочин, а навпаки намагався приховати сліди злочину, спаливши одяг потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_8 відмічає, що конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виник з неприязні під впливом алкоголю, місце події, спосіб нанесення, кількість, характер і локалізація чисельних тілесних ушкоджень (садна лівого кульшового суглобу, лівого плеча, лівого ліктя, лівого надпліччя, спини, переломи ребер справа та зліва в кількості 5-ти, черепно-мозкова травма: садна обличчя, внутрішньочерепна (субдуральна) гематома, субарахноїдальні крововиливи), а також причина смерті потерпілого ОСОБА_9 , у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_8 умисно, наносячи удари руками та ногами в область голови та тулуба потерпілого, усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення ударів ногами та руками в голову у виді спричинення тяжкого тілесного ушкодження, та підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_8 на спричинення ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження.

Надмірна сила акцентованих ударів ногами та руками в область голови та тулубу, їх раптовість та цілеспрямованість свідчать про те, що ОСОБА_8 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода.

Тобто, ОСОБА_8 діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел, прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у цьому випадку за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких він помер.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції наявних у матеріалах справи письмових доказів, констатуються захисником формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце реєстрації, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, осудний.

Обставини, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання судом не встановлені.

Обставиною, яка обтяжує ОСОБА_8 покарання є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Враховуючи, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, його особи, який вчинив, умисне, тяжке, кваліфіковане, кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що під час перегляду вироку місцевого суду істотного порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 415 КПК України, не встановлено, а тому підстав для призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції не вбачає.

Відтак, підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 грудня 2019 року в об`єднаних кримінальних провадженнях № 0000171 від 28.11.2012 року та № 0003531 від 20.12.2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України - залишити без зміни.

Обвинуваченого ОСОБА_8 взяти під варту негайно в залі Кропивницького апеляційного суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з 27 лютого 2020 року.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4