Справа № 761/8127/20
Провадження № 1-кс/761/5267/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Першого управління організацій досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 02.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 24.02.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У провадження слідчого судді 16.03.2020 р. надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого першого слідчого відділу Першого управління організацій досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 02.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 24.02.2020 року.
В обґрунтування скарги заявник зазначає про те, що постанова про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 є незаконною, невмотивованою та необґрунтованою, оскільки в порушення ст.110 КПК України не містить належного обґрунтування винесеного процесуального рішення, відсутнє мотивування щодо незавдання моральної шкоди заявнику. У зв`язку чим, просить скасувати постанову як незаконну та необґрунтовану.
Адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про здійснення розгляду скарги без його участі, доводи скарги підтримав, просив задовольнити.
Слідчий першого слідчого відділу Першого управління організацій досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином.
У відповідності до вимог ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у його відсутність.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Як встановлено в судовому засіданні, першим слідчим відділом Першого управління організацій досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань здійснюється розслідування у кримінальному провадженні №0000236 від 24.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.343 КК України.
Відповідно до вимог ч.1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
У відповідності до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст.93 Кримінального процесуального кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках потерпілого.
Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Так, слідчим суддею встановлено, що 02.03.2020 року слідчим першого слідчого відділу Першого управління організацій досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000236 від 24.02.2020 року.
Так, слідчий у своїй постанові посилався на те, що у заяві ОСОБА_4 та клопотанні адвоката ОСОБА_3 відсутні об`єктивні, очевидні та достатні підстави вважати, що заявнику завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів заявника, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні.
Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.
Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Незважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнанні потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000236, чим порушив його законні права та інтереси та усунув від участі у кримінальному провадженні.
За таких обставин, постанова слідчого першого слідчого відділу Першого управління організацій досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 02.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 24.02.2020 року, підлягає скасуванню, а подана скарга підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.
Скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Першого управління організацій досудових розслідувань центрального апарату Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 02.03.2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000236 від 24.02.2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя