У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

за участю секретаря ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4

на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року у відношенні

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Врадіївка, Врадіївського району, Миколаївської області, відбуває покарання у Державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)»

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні подання державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати, задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення незаконним. Зазначає, що він працює прибиральником їдальні установи та сумлінно ставиться до праці. Завжди виконує разові доручення по благоустрою установи. Вказує, що за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці отримав 7 заохочень. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Зазначає, що після звільнення має намір працевлаштуватися.

Просить врахувати, що він не вживає наркотичні засоби, та на думку апелянта, він заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Мотивуючи рішення про відмову у задоволенні подання Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» про звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку, що за час відбування покарання в установі виконання покарань №14 м. Кіровограда, засуджений характеризувався негативно, допустив порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Суддя місцевого суду дійшов висновку, що вказане стягнення хоча й погашене, однак свідчить про те, що поведінка засудженого під час відбування покарання не була сумлінною.

Крім того, засуджений неодноразово судимий, та незважаючи на непогашені судимості, продовжував злочинну діяльність, не має сталих соціальних зв`язків, вживає наркотичні засоби, злочини вчиняв за відсутності засобів до існування.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Засуджений ОСОБА_4 повідомлений про дату та час розгляду поданої ним апеляційної скарги, заяву про бажання брати участі при апеляційному розгляді не подавав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого ОСОБА_4 , обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційній суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Висновок суду першої інстанції про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що засуджений ОСОБА_4 не став на шлях виправлення.

З цими висновками апеляційний суд погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_4 засуджений вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 23.11.2015 р. за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 21.01.2016 р. відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28.08.2015 р. по 23.12.2015 р. включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З 21.06.2016 р. засуджений відбуває покарання у державній установі "Снігурівська виправна колонія (№5)". Початок строку 28.08.2015 р., кінець строку 02.11.2021 р.

На даний час ОСОБА_4 відбув більше двох третин призначеного йому покарання.

Як вбачається з матеріалів судового провадження та особової справи, ОСОБА_4 на виробництві установи не працевлаштований.

Також встановлено, що за час відбування покарання в установі виконання покарань №14 м. Кіровограда засуджений характеризувався негативно, допустив порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Вказане стягнення хоча й погашене, однак свідчить про те, що поведінка засудженого під час відбування покарання не була сумлінною.

Крім того, засуджений неодноразово судимий, незважаючи на непогашені судимості, продовжував злочинну діяльність, не має сталих соціальних зв`язків, злочини вчиняв за відсутності засобів до існування.

Такі відомості негативно характеризують ОСОБА_4 , та з урахуванням негативної характеристики ОСОБА_4 під час відбування покарання, вказують на неможливість його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні подання державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7