Дата документу 17.12.2019 Справа № 314/2293/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/2293/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1959/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)».

Прокурор Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2019 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням задоволено та замінено останньому невідбуту частину покарання, призначеного йому за вироком Приазовського районного суду Запорізької області від 26 травня 2011 року, що складає 4 роки 5 місяців 12 днів, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на той же строк.
Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відповідно до ст.57 КВК України доручено забезпечити переведення засудженого відповідно до ст.88 КВК України.
Згідно з положеннями ст.72 КК України, постановлено зарахувати 1 день позбавлення волі, який відповідає 2 дням обмеження волі, з моменту винесення ухвали до застосування покарання у виді обмеження волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що з поданих доказів вбачається, що засуджений став на шлях виправлення, а тому наявні підстави для заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням згідно зі ст.82 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при вирішенні клопотання засудженого ОСОБА_6 судом не враховано, що останній 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи та 2 рази правами начальника соціально-психологічної служби за правопорушення, які полягали у порушенні розпорядку дня, самовільній зміні спального місця, вживання спиртних напоїв.

Окрім того, засуджений має 7 заохочень, 3 з яких отримав у 2019 році, тобто безпосередньо перед настанням пільги передбаченої ст.82 КК України, що свідчить про відсутність активної форми поведінки. Засуджений не бере участь у роботах із благоустрою установи.

Згідно з ухвалою, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» ОСОБА_6 надійшла заява про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням згідно з положеннями ст.82 КК України.
В судовому засіданні захисник засудженого та сам засуджений на заяві наполягали, просили суд замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням обмеженням волі.
Представник адміністрації колонії в судовому засіданні покладався на суд.
Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти заміни засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні клопотання; засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і вважали, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України, особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Відповідно до положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, даних вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України, не дотримався.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину.

За час відбування покарання засуджений 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи і 2 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення соціально-психологічної служби. І хоча ці стягнення є погашеними та знятими, вони характеризують поведінку засудженого ОСОБА_6 за увесь час відбування покарання.

Крім того, з наданих матеріалів встановлено, що засуджений ОСОБА_6 працював в установі відбування покарання лише протягом 8 місяців у 2018 році, а у 2019 році взагалі не працював, хоча праця засудженого і сумлінне ставлення до неї є способом доведення того, що засуджений став на шлях виправлення.

Також, згідно з характеристикою, виданою начальником ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)», ОСОБА_6 у благоустрої установи, в організації виховних заходів участі не бере та не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня та вдосконалення навичок, не бере участь у роботі самодіяльних організацій.

Комісією установи 31 жовтня 2016 року ОСОБА_6 відмовлено в можливості застосування до нього ст.101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення, а 15 травня 2019 року відмовлено в можливості застосування до нього ст.82 КК України з таких самих підстав.

Засуджений під час відбування покарання перебував на профілактичному обліку як схильний до втечі.

В скоєному злочині вину визнає, але не щиро - з метою отримання поблажливості від адміністрації установи.

Адміністрація колонії вважає, що засуджений характеризується посередньо.

З врахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що дані про поведінку засудженого ОСОБА_6 в цілому та його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не тільки за час, що безпосередньо передував розгляду клопотання, свідчать про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому достатніх підстав для задоволення його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням немає.

Оскільки суд першої інстанції при розгляді клопотання не з`ясував належним чином всі обставини, що підлягають з`ясуванню, та не врахував положення закону, яким визначено підстави та порядок заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали - про відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2019 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням задоволено, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4