Справа № 751/3306/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/385/20
Категорія - ч. 1 ст. 126 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2020 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, громадянки України, з вищою освітою, не працюючої, заміжньої, має на утриманні малолітню дитину, не судимої, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої

адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2020 року: ОСОБА_6 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 850 грн. (восьмистам п`ятдесяти) гривням.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальні збитки в розмірі 5000 грн.., у відшкодування моральної шкоди 5000 грн., витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Питання речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 травня 2018 року приблизно о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у тренажерній залі ТОВ «Десна АКВА СПОРТ» за адресою: проспект Перемоги, буд. 34 у м. Чернігові, на ґрунті неприязних відносин схопила лівою рукою за волосся ОСОБА_10 та потягнула на себе, після цього умисно нанесла їй два удари долонею правої руки в область голови, а саме по потилиці, чим завдала останній фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачена ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить вирок місцевого суду скасувати та закрити відносно неї кримінальне провадження з підстав, передбачених ст. 284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та вважає, що показання потерпілої щодо больових відчуттів у момент завдання їй ударів є суперечливими, оскільки не підтверджені висновком СМЕ, яким ніяких тілесних ушкоджень не було встановлено, тому вважає, що вирок суду не може ґрунтуватися на суперечливих показах, не підтверджених свідками.

Також не погоджується із сумами цивільного позову, оскільки вважає, що потерпіла знову ввела суд в оману, подавши цивільний позов слідчому, а інший у судовому засіданні, тоді як судом не було вирішено питання можливості прийняття позову. При цьому вважає, що з цивільних позовів вбачається, що оцінку ремонтних робіт телефону зробила некваліфікована особа, а сам ремонт зроблено іншою особою і вважає, що оцінка такого ремонту значно завищена. Так само вважає недоведеною суму моральної шкоди.

Стосовно витрат на правову допомогу, апелянт вважає, що відповідно до ст. 228 КПК України цивільний позов може стосуватися виключно матеріальної та моральної шкоди, питання ж процесуальних витрат регулюється іншими нормами. Однак суд, у порушення таких норм вирішив цивільний позов, стягнувши витрати на правову допомогу, не перевіривши їх належність та допустимість доказів, оскільки частина з них стосується оскарження рішення слідчого щодо зупинення провадження по справі, до чого остання не має відношення, тому вважає, що не має відшкодовувати такі витрати.

Не погодившись із поданою апеляційною скаргою, потерпіла ОСОБА_10 подала заперечення, з проханням залишити апеляційну скаргу без задоволення з підстав необґрунтованості.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, представника потерпілої та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинуваченою ставиться питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з наявністю підстав для закриття провадження, передбачених ст. 284 КПК України без конкретизації яких саме.

У судовому засіданні суду як першої так і апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнала частково, не заперечуючи того факту, що за вказаних у вироку обставин, схватила потерпілу за волосся та нанесла два удари по голові, однак фізичного болю вона їй на завдала, внаслідок чого згодна була на часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Попри невизнання обвинуваченою вини, її показання та доводи апеляційної скарги в повній мірі спростовуються зібраними у кримінальному провадженні іншими доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_10 суду першої інстанції показала, що 01 травня 2018 року у денний час вона знаходилась у тренажерній залі ТОВ «Десна АКВА СПОРТ» за адресою: проспект Перемоги, буд. 34 у м. Чернігові, де тренувалась на «біговій доріжці» на швидкості, коли до неї підбігла ОСОБА_11 , яку до цього вона не знала, та спочатку схопила її лівою рукою за волосся, а правою завдала два три удари по голові, від чого вона відчула біль у місці ударів. А тоді, коли обвинувачена тягнула її за волосся, вона не встигла вимкнути доріжку, втрималась на ній, не впавши, але відчула дуже сильний різкий біль у спині. Дії обвинуваченої супроводжувались криком, нецензурною лайкою та погрозами та припинив їх тренер. Крім того, під час завдання побоїв обвинуваченою у неї був мобільний телефон «іPhone 5s gold», який впав, у зв`язку з чим був пошкоджений та не вмикався, вартість його ремонту склала 5000 гривень.

З приводу нанесених ударів вона зверталася до лікарів, тілесних ушкоджень не було, але вона мала погане самопочуття та відчувала біль у спині.

Такі показання потерпілої у повній мірі узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , даними у суді першої інстанції, яка була присутня під час подій у спортивній залі та стала свідком того, як до потерпілої, яка займалася на біговій доріжці, підбігла обвинувачена та однією рукою потягнула за волосся, а другою спричиняла удари в голову, при цьому висловлюючи погрози та нецензурну лайку. Все припинилось, коли підійшов тренер. У потерпілої було червоне обличчя, вона скаржилась, що болить голова.

Також обставини подій узгоджуються із протоколом огляду речей від 05.05.2018 року з доданим оптичним диском DVD-R «Artex» з відеозаписом з камер відеоспостереження, розташованих всередині тренажерної зали «Десна АКВА СПОРТ», яким зафіксовано обставини подій у такій послідовності як показали потерпіла, свідок ОСОБА_12 та не заперечує сама обвинувачена (а.п. 132-134, том 1).

Під час слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_10 , остання підтвердила та продемонструвала обставини нанесення їй побоїв та фізичного болю обвинуваченою (а.п. 76, 157-160, том 1). Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 , підтвердила та продемонструвала обставини спричинення ОСОБА_10 побоїв та фізичного болю ОСОБА_6 01.05.2018 року на території тренажерної зали (а.п.150-153, том 1).

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Судом першої інстанції дії обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв та вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими посилання обвинуваченої в апеляційній скарзі щодо відсутності доказів завдання фізичного болю потерпілій, так як її показання з даного приводу не знайшли підтвердження у висновку експерта, оскільки висновок суду про наявність чи відсутність такого у потерпілої від дій обвинуваченої, як ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 ч. 1 КК України, має ґрунтуватися виключно на доказах, досліджених у судовому засіданні, оскільки наявність чи відсутність такої кваліфікуючої ознаки знаходиться за межами повноважень експертів.

Крім того, такі доводи знайшли оцінку у вироку суду першої інстанції, який

зазначив, що передбачений ст. 126 КК України злочин не спричиняє порушення анатомічної цілості тканин або нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, чим і відрізняється від завдання тілесних ушкоджень, але повинен обов`язково викликати фізичний біль. Тоді як у судовому засіданні достеменно доведено завдання обвинуваченою потерпілій ударів та тягання за волосся, що природно викликають фізичний біль. З такими доводами місцевого суду погоджується і колегія суддів, внаслідок чого вважає доводи апеляційної скарги про протилежне, необґрунтованими та покликаними на уникнення покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченій, суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалася, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, 2019 року народження, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, враховано судом і відсутність пом`якшуючих або обтяжуючих обставин та досудову доповідь органу пробації, який зазначив, що виправлення обвинуваченої можливе без позбавлення або обмеження волі, внаслідок чого, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_6 в межах санкції статті, за якою вона притягується до відповідальності у виді штрафу.

Колегія суддів погоджується з тим, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 126 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, вчинений він 01 травня 2018 року, тобто строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності на час розгляду справи в апеляційній інстанції сплинув.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що після вчинення зазначеного кримінального правопорушення обвинувачена ухилялася від слідства або суду, або вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього кодексу.

Таким чином, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного вироком суду покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Разом з тим, згідно п. 10 ст. 56 КПК України потерпілий, протягом кримінального провадження, має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.

Суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої врахував, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення доведена в повному обсязі, при вирішенні питання її розміру, судом враховано глибину душевних страждань потерпілої, характер негативних наслідків і обставини, за які отримано переживання у зв`язку із злочинними посяганнями обвинуваченої.

На думку колегії суддів, стягнута з обвинуваченої та користь потерпілої моральна шкода у розмірі 5000 грн. ґрунтується на вимогах розумності та справедливості і підстав для її зменшення не вбачається.

Стосовно суми матеріальної шкоди, стягнутої судом у розмірі 5000 грн., то така сума підтверджується рахунком-фактурою № 210120-002 від 21.01.2020 року, квитанцією про сплату відповідної суми, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.01.2020 року ФОП ОСОБА_13 та копією свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_13 і витягу з Єдиного державного реєстру відповідно до якого дана особа серед інших видів діяльності, займається ремонтом комп`ютерів і периферійного устаткування (том 1, а.п. 219-223), а тому підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої. Доводи апелянта про можливість проведення ремонту телефону за меншу суму не підтверджуються наявними даними.

Що стосується витрат на правову допомогу, то такі витрати також документально підтверджені договором про участь представника у кримінальному провадженні від 31.12.2020 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та актом здачі-приймання виконаних робіт із розрахунком витрат на оплату послуг адвоката від 28.01.2020 року (том 1, а.п. 225-227).

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Главою 8 КПК України визначено процесуальні витрати у кримінальному провадженні, ст. 120 КПК України до них віднесено витрати на правову допомогу, частиною 2 даної статті передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, відповідач.

У разі ухвалення обвинувального вироку, відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

В даному випадку, суд стягнув такі витрати на правову допомогу, підтверджені документально, розглянувши дане питання як одну із вимог поданого цивільного позову та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення вказаної суми із обвинуваченої на користь потерпілої, з чим погоджується і колегія суддів.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону та порушень прав обвинуваченої, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду.

Разом з тим, враховуючи, що строки давності притягнення ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126 КК України закінчились 01.05.2020, тобто до набрання вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.02.2020 законної сили, а тому, виходячи із загального правила про те, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні злочину, суд ухвалює обвинувальний вирок і звільняє від відбування покарання у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ст. 373 КПК), колегія суддів вважає необхідним змінити вирок суду та звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 і п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, частково задовольнивши таким чином апеляційну скаргу обвинуваченої.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 лютого 2020 року, відносно ОСОБА_6 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 850 грн. (восьмистам п`ятдесяти гривням) у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4