Справа № 367/2172/20
Провадження №1-кп/367/714/2020
УХВАЛА
Іменем України
про повернення
25 травня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 06.02.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000223 по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд Республіки Узбекистан, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, відносно якого 15.08.2019 р. до Цюрупинського районного суду Херсонської області скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні з обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженця м. Самарканд, Республіки Узбекистан, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, відносно якого 15.08.2019 р. до Цюрупинського районного суду Херсонської області скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні з обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 185 КК України, в якому йому було обрано запобіжний захід у виді застави,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ташкент, Республіки Узбекистан, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 21.08.2009 року Київським районним судом м. Сімферополя за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 311 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців (на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 2 роки); 04.05.2011 року Залізничним районним судом м. Сімферополя за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців (звільненого від відбування покарання на підставі амністії),

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в:

З Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до суду надійшов обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні.

В судовому засіданні прокурор заявила про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Потерпілий підтримав думку прокурора.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_11 притримались такої ж думки.

Захисник ОСОБА_8 заперечував, проти призначення обвинувального акту до розгляду, тому що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору. Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали таку думку свого захисника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта повинен додаватися реєстр матеріалів досудового розслідування.

Суд вважає, що до обвинувального акту не додано належний реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки доданий до обвинувального акту документ з назвою «Реєстр матеріалів досудового розслідування» не містить вказівки до якого кримінального провадження він відноситься.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт, суд дійшов до висновку, що він містить суперечності і не відповідає вимогам КПК України, виходячи з такого.

Так, спочатку, як при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, так і при формулюванні обвинувачення, зазначено, що 06.02.2020 р., приблизно о 10-25 год, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло, прибули до будинку АДРЕСА_5 , де ОСОБА_9 відповідно до розподілених ролей залишився стояти біля вхідних дверей під?їзду, щоб в разі появи сторонніх осіб повідомити про це ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , а останні шляхом підбору ключів проникли до приміщення квартири АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 2 000,00 грн. та ювілейну монету Австралії з написом «One dolar» вартістю 227,04 грн. Однак, коли направились до виходу з квартири, їх було помічено потерпілим ОСОБА_6 , який повернувся до свого місця проживання.

В подальшому зазначено, що ОСОБА_9 відповідно до розподілених ролей, з метою втечі з місця скоєнні злочину, з корисливих мотивів, діючи відкрито, шляхом застосування насильства, небезпечного для здоров?я потерпілого в момент заподіяння, здійснив розприскування газу із газового балону «Терен-4» в бік потерпілого та з місця скоєння злочину зникли.

Таким чином, існує суперечність, з якої не можливо визначитись яка саме злочинна домовленість була між обвинуваченими, на що вона була направлена: на таємне викрадення майна, чи все-таки на розбійний напад. І яка роль виділялась ОСОБА_9 , слідкувати за появою сторонніх осіб і повідомити про це ОСОБА_11 і ОСОБА_10 чи здійснити напад на потерпілого із застосуванням насильства.

Якщо ж така домовленість була, то з якою метою ОСОБА_9 повинен був здійснити напад, з метою заволодіння майном чи з метою втечі з місця скоєння злочину.

Не зважаючи на звинувачування обвинувачених у розбійному нападі, не вказано чи все-таки було завдано потерпілому фізичну шкоду, а якщо так, то якої тяжкості. Якщо фізичної шкоди не було завдано, то чи могла речовина подразнюючої дії з газового балону завдати насильство, що є небезпечним для його життя чи здоров?я.

Зазначене вище вказує на відсутність належного формулювання обвинувачення, що може вказувати на відсутність складу того чи іншого злочину.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

У судовому засіданні прокурор також заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, оскільки такий строк спливає, а ризики, які було враховано при обранні такого запобіжного заходу, не відпали.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора.

Захисники заперечували проти клопотання прокурора, оскільки прокурором не надано доказів наявності ризиків, на які вона посилається у своєму клопотанні. Захисник ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_11 на особисте зобов?язання, а в разі неможливості зменшити розмір застави. Захисник ОСОБА_8 просив змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на домашній арешт, а також зменшити розмір застави його підзахисним ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Обвинувачені підтримали позицію та клопотання своїх захисників.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 29.05.2020 р., але суд не взмозі призначити наступне судове засідання до цієї дати.

ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого корисливого насильницького злочину. На даний час звинувачується у скоєнні злочину в той час, коли є обвинуваченим у кримінальному провадженні переданому 15.08.2019 р. до Цюрупинського районного суду Херсонської області з обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 185 КК України, не має офіційної постійної роботи, не одружений, має на утриманні неповнолітнього сина.

Отже, враховуючи, що будучи під кримінальним переслідуванням за умисні корисливі злочини, він звинувачується у скоєнні нового злочину, існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе впливати на потерпілого по справі, експертів та свідків, оскільки він звинувачується у скоєнні насильницького злочину.

Наявність зазначених ризиків спонукає суд продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаних вище ризиків.

У зв?язку із цим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про зміну виду запобіжного заходу, оскільки інший вид запобіжного заходу не зможе нівелювати зазначені вище ризики.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 29.05.2020 р., але суд не взмозі призначити наступне судове засідання до цієї дати.

ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого корисливого насильницького злочину, не має офіційної постійної роботи, не одружений. На даний час звинувачується у скоєнні злочину в той час, коли є обвинуваченим у кримінальному провадженні переданому 15.08.2019 р. до Цюрупинського районного суду Херсонської області з обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.ч. 3, 5 ст. 185 КК України, в якому йому було обрано запобіжний захід у виді застави.

Отже, враховуючи, що будучи під кримінальним переслідуванням за умисні корисливі злочини, він звинувачується у скоєнні нового злочину, існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, враховуючи, що ОСОБА_10 не має міцних соціальних зв?язків, постійного місця проживання на не окупованій частині України, існує ризик того, що він зможе ухилятись від суду.

Також існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе впливати на потерпілого по справі, експертів та свідків, оскільки він звинувачується у скоєнні насильницького злочину.

Наявність зазначених ризиків спонукає суд продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаних вище ризиків.

У зв?язку із цим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про зміну виду запобіжного заходу, оскільки інший вид запобіжного заходу не зможе нівелювати зазначені вище ризики.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_11 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 29.05.2020 р., але суд не взмозі призначити наступне судове засідання до цієї дати.

ОСОБА_11 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого корисливого насильницького злочину, не має офіційної постійної роботи, не одружений. На даний час звинувачується у скоєнні злочину в той час, коли мав непогашені судимості за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі із застосуванням насильства.

Отже, враховуючи, що маючи непогашені судимості за умисні корисливі злочини, він звинувачується у скоєнні нового злочину, існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, враховуючи, що ОСОБА_11 не має міцних соціальних зв?язків, постійного місця проживання на не окупованій частині України, існує ризик того, що він зможе ухилятись від суду.

Також існує ризик того, що, перебуваючи на волі, він зможе впливати на потерпілого по справі, експертів та свідків, оскільки він звинувачується у скоєнні насильницького злочину.

Наявність зазначених ризиків спонукає суд продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаних вище ризиків.

У зв?язку із цим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання про зміну виду запобіжного заходу, оскільки інший вид запобіжного заходу не зможе нівелювати зазначені вище ризики.

Суд не знаходить підстав для зменшення розміру встановленого судом альтернативного виду запобіжного заходу у виді застави, оскільки суду не надано доказів наявності для цього обставин.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 315 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 06.02.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000223 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 днів.

Відмовити у задоволенні клопотань захисників про зміну виду запобіжного заходу.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 25.05.2020 р. по 23.07.2020 р. включно.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 01.06.2020 р. о 08 год 30 хв.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області на протязі семи днів з дня проголошення ухвали, а засудженим з дня отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2