Справа № 487/2208/19
Провадження № 1-кс/487/724/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 року місто Миколаїв
Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 28.12.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 11.01.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва 21.01.2020 року зі скаргою, в якій просив скасувати у зв`язку з необґрунтованістю постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 28.12.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 11.01.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, пояснивши, що оскаржувана постанова є передчасною, а досудове слідство проведено не повно. Всі документи щодо виконання ухвал Корабельного районного суду міста Миколаєві від 07.03.2017 року та від 19.07.2018 року є недостовірними та оформлені з чисельною кількістю описок та неточностей. На теперішній час матеріали кримінального провадження №0000192, в межах якого слідчим ОСОБА_5 було допущено умисне невиконання ухвал суду щодо організації допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , надіслано до Жовтневого районного суду Миколаївської області з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України; чергове судове засідання по справі призначено на 13.05.2020 року.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце її розгляду був повідомлений.
Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000012, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, згідно ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; розумність строків, тощо.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У кримінальному провадженні, за змістом ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, в тому числі: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України , за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).
Збирання доказів регламентовано ст. 93 КПК України, за змістом якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Згідно 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Судом встановлено, що ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.01.2019 року по справі №487/8470/18 (провадження 1-кс/487/17/19) було частково задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано керівника органу досудового розслідування Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві ОСОБА_3 від 07.12.2018 року (вх.№19), в частині відомостей про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
У зазначеній заяві від 07.12.2018 року, зареєстрованій у ТУ ДБР у м. Миколаєві 07.12.2018 року за вх.№19, ОСОБА_3 порушено питання про притягнення до кримінальної відповідальності слідчого Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 за злісне невиконання ухвал суду від 07.03.2017 року та 19.07.2018 року.
Згідно ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєві від 07.03.2017 року по справі №488/831/17 (провадження №1-кс/488/57/17) було зобов`язано слідчого СВ Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області провести повторний допит свідка ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_3 з метою вирішення питань, порушених скаржником у заяві.
Згідно ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєві від 19.07.2018 року по справі №488/707/17 (провадження №1-кс/488/697/18) було зобов`язано слідчого СВ Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області провести повторний допит свідка ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_3 з метою вирішення питань, порушених скаржником в його заяві у строк до 20 серпня 2018 року включно.
На виконання ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.01.2019 року по справі №487/8470/18 (провадження 1-кс/487/17/19) до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2019 року були внесені відомості за кримінальним провадженням №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Згідно витягу, короткий виклад обставин, що може свідчити про вчинення кримінального правопорушення: ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва №487/8470/18 від 03.01.2019 року зобов`язано службову особу Територіального управляння Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 07.12.2018 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.
В ході досудового розслідування було встановлено, що Корабельним ВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000192 від 03.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
З 07.06.2018 року досудове розслідування вказаного кримінального провадження здійснювалося групою слідчих Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області у складі: ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , старшим групи є ОСОБА_5 .
На виконання ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєві від 07.03.2017 року по справі №488/831/17 (провадження №1-кс/488/57/17) про проведення повторного допиту свідка ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_3 з метою вирішення питань, порушених скаржником у заяві, слідчим Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 було вжито заходи щодо допиту сказаного свідка.
Зокрема, згідно рапорту від 22.06.2018 року слідчого Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 зазначено, що в ході телефонної розмови зі свідком ОСОБА_6 , яка відбулася 19.06.2018 року, останній зазначив про можливість прибуття на допит після 10.10.2018 року.
Крім того, згідно корінця повістки, повістка про виклик ОСОБА_6 на 10.10.2018 року була вручена слідчим його дружині, що передбачено ст.ст. 135-136 КПК України.
Згідно рапорту від 10.10.2018 року слідчого Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 зазначено, що ОСОБА_6 на виклик слідчого для допиту 10.10.2018 року не з`явився.
Крім того, на виконання ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєві від 19.07.2018 року по справі №488/707/17 (провадження №1-кс/488/697/18) про проведення повторного допиту свідка ОСОБА_7 в присутності ОСОБА_3 з метою вирішення питань, порушених скаржником в його заяві, у строк до 20 серпня 2018 року включно, слідчим СВ Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 було надано доручення про проведення слідчих (розшуковик) дій в порядку ст. 40 КПК України (вих.№3841-18 від 20.07.2018 року), було доручено працівникам Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області у строк до 31.07.2018 року встановити місцезнаходження та зобов`язати явкою для допиту в якості свідка ОСОБА_7 .
Відповідно до рапорту о/у Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 від 27.07.2018 року в ході проведення оперативно-розшукових заходів на виконання вказаного доручення не виявилось можливим встановити місце мешкання та місце перебування вказаної особи.
Згідно доручення слідчого Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. 40 КПК України (вих.№4124-18 від 05.08.2018 року) було доручено працівникам Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області у строк до 17.08.2018 року встановити місцезнаходження та зобов`язати явкою для допиту в якості свідка ОСОБА_7 .
Відповідно до рапорту о/у Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 на виконання вказаного доручення в ході проведення оперативно-розшукових заходів не виявилось можливим встановити місце мешкання та місце перебування вказаної особи.
Доручення в порядку ст. 40 КПК України для встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 надавались слідчим Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 також 29.01.2019 року, 13.05.2019 року та 07.10.2019 року.
Згідно допиту свідка ОСОБА_6 від 12.11.2019 року, останній пояснив, що він неодноразово викликався слідчим на допит засобами телефонного зв`язку та не зміг з`явитися у зв`язку із перебування за межами Миколаївської області; повістка про виклик ОСОБА_6 також була вручена його дружині, яка не змогла довести до його відома викладені у повістці відомості по незалежним від неї причинам.
Частиною 2 ст. 382 КК України передбачена відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 вказаного Кодексу, полягає в одному з таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльність (невиконання). І саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акту - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.
Однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.
Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.
Злочин, передбачений ч. 2 ст. 382 КК України, є триваючим злочином, оскільки особа, будучи зобов`язаною рішенням суду, яке набрало законної сили, вчинити певні дії, умисно утрималася від їх учинення, тобто об`єктивна сторона злочину полягає у формі протиправної бездіяльності, яка тривала протягом певного періоду часу.
Зазначене відповідає постанові Верховного Суду від 14.05.2019 року по справі №319/841/16к (провадження №51-819км18).
Обов`язковою умовою настання відповідальності за невиконання судового рішення є наявність у цьому рішенні вимоги зобов`язального чи забороняючого характеру. Причому така вимога повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно було доведено відповідний обов`язок за рішенням суду.
Залежно від характеру такої вимоги невиконання судового рішення може проявлятися у бездіяльності зобов`язаної особи щодо здійснення передбачених законом або визначених судом заходів, спрямованих на виконання цього рішення, або ж у вчиненні дій, які прямо заборонені у самому судовому рішенні. Стосовно ж відповідного обов`язкового припису, який міститься у судовому рішенні, то він може вимагати як певної одноразової дії, так і багаторазового виконання чи тривалого у часі утримання від вчинення певних дій.
Для встановлення факту умисного невиконання судового рішення має важливе значення з`ясування питання про наявність реальної можливості його виконати.
За ознаками суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 382 КК України, характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.
Зазначене відповідає постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року по справі №554/10478/15-к (провадження №51-9155км18).
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012 після проведення необхідних слідчих чий, в тому числі допиту ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , досліджень процесуальних документів з матеріалів кримінального провадження №0000192, було встановлено, що слідчим Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 виконувались всі можливі дії, спрямовані на виконання ухвал Корабельного районного суду міста Миколаєві від 07.03.2017 року по справі №488/831/17 (провадження №1-кс/488/57/17) та від 19.07.2018 року по справі №488/707/17 (провадження 1-кс/488/697/18). Тобто, в діях слідчого Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, а саме: прямий умисел.
З огляду на викладене, у зв`язку із встановленням відсутності в діях слідчого Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, слідчим правомірно була винесена постанова про закриття кримінального провадження відповідно до пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України.

Згідно ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами КПК України. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.
Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставин кримінального провадження, оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України, містить зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 28.12.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 11.01.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, задоволенню не підлягає.
Приходячи до вказаного висновку слідчий суддя враховує, що матеріали кримінального провадження №0000192 в межах якого, на думку ОСОБА_3 , слідчим ОСОБА_5 було допущено умисне невиконання ухвал суду щодо організації допиту свідків, наразі, згідно пояснень скаржника, надіслано до Жовтневого районного суду Миколаївської області з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України; чергове судове засідання по справі призначено на 13.05.2020 року. Згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо; показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Отже, враховуючи стадію кримінального провадження, перевірка належності, допустимості та достовірності як письмових документів за даним кримінальним провадженням, так і показів свідків, віднесена до компетенції суду, який розглядає справу. Крім того, посилання скаржника на фальсифікацію слідчим протоколів допитів свідків та документів, пов`язаних з організацію виконання ухвал Корабельного районного суду міста Миколаєва від 07.03.2017 року та 19.07.2018 року мають характер припущення. При цьому, згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. В цілому доводи ОСОБА_3 свідчать про незгоду з проведеним відносно нього досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за його обвинуваченням, матеріали якого на теперішній час спрямовані до суду. Не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження і доводи ОСОБА_3 про необхідність цього у зв`язку із не допитом слідчим свідка ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_3 згідно ухвали Корабельного районного суду міста Миколаєва від 30.05.2019 року, оскільки відомості щодо невиконання вказаної ухвали слідчим до ЄРДР внесені не були та в установленому законом порядку з матеріалами кримінального провадження №0000012 не об`єднувались. Про вказані обставини ОСОБА_3 , згідно наданих у судовому засіданні пояснень, був обізнаний, бездіяльність слідчого з цього приводу не оскаржував, оскільки вважав це недоцільним. За такого, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови за наведеними ОСОБА_3 доводами.
Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 62 Конституції України, ст. 382 КК України, ст. ст. 2, 3, 7, 9, 91-94, 110, 214, 284, 303-307, 309, 370, 372, 376 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 від 28.12.2019 року про закриття кримінального провадження, відомості про яке 11.01.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 02.04.2020 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1