Номер провадження: 11-сс/813/1144/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року, постановлену за результатами розгляду клопотання слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеси, громадянина України, з повною загальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, у кримінальному провадженні №000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2019 року,

установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Слідчий СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше 5 років, та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п.1-5, ч.1 ст.177 КПК України, а саме:

- згідно п.1 ч.1 ст.177 КПК України у зв`язку з відсутністю постійного джерела доходу, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, у підозрюваного є можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки підозрюваний усвідомлює, що санкція ч.2 ст. 263 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк від двох до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років;

- згідно п.2 ч.1 ст.177 КПК України, є ризик, що ОСОБА_7 матиме можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- згідно п.3 ч.1 ст.177 КПК України ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх залякування з метою зміни ними показів в подальшому так, як жодного свідка не допитано у судовому засіданні за правилами судового розгляду;

- згідно п.4 ч.1 ст.177 КПК України ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме повідомити невстановленій досудовим розслідуванням особі інформацію про стан досудового розслідування кримінального провадження з метою уникнення його від кримінальної відповідальності;

- згідно п.5 ч.1 ст.177 КПК України є ризик вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, за вчинене ним вже кримінальне правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, у кримінальному провадженні №000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2019 року,тазастосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 02.08.2020 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, оскільки:

- підозра, висунута ОСОБА_7 є необґрунтованою, так як телескопічний кийок він придбав законим шляхом в інтернет-крамниці, на сайті якої маються висновки про те, що такі телескопічні кийки не є холодною зброєю;

- прокурором в судовому засіданні місцевого суду взагалі будь-які ризики належним чином не доведені;

- слідчим суддею не надано належної оцінки тому, що слідчим та прокурором належним чином досудове розслідування не проводилось, не виконані вимоги ст. 276-278 КПК України та не повідомлено ОСОБА_7 про підозру;

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, надав заяву про розгляд справи без його участі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку захисника, який не заперечував проти розгляду справи за відсутності прокурора, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при обґрунтуванні наявності ризиків, а також обґрунтованості підозри, у повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги захисника є надуманими і суперечать фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням кримінального правопорушення та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України. Обставини, що дають підстави органу досудового розслідування підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення обґрунтовуються дослідженими доказами.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що приблизно у квітні місяці 2019 року, він на Інтернет сайті «Рitbio», придбав телескопічний кийок, який в подальшому, діючи умисно та розуміючи протиправний характер своїх дій, став носити при собі, з метою особистої самооборони без передбаченого законом дозволу. 18.06.2018 року, приблизно о 18 годин 30 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку 13-а по вулиці Ільфа та Петрова, в місті Одесі, зупинений працівниками БПОП ГУ НП в Одеській області, у складі автомобільного патруля «Скіф 802», де в ході проведення поверхневого огляду сумки, належної ОСОБА_7 , на підставі ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію», у останнього виявлений телескопічний кийок, який у присутності понятих вилучений слідчо оперативною групою Таїровського ВП Київського ВП в місті Одеса Головного Управління Національної поліції в Одеській області. Вилучений у ОСОБА_7 телескопічний кийок відноситься до категорії контактної холодної зброї ударно-дробильної дії.

19.06.2019 року за даним фактом слідчим відділом Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 , внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001380, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_7 та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду місця події від 18.06.2019 року з фото таблицею до нього; висновком експерта від 16.07.2019 року за № 404-Б; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 27.07.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 29.07.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 30.07.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 30.07.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 30.07.2019 року; протоколом огляду відеозапису від 05.07.2019 року з фото таблицею то нього та іншими матеріалами клопотання в сукупності.

Апеляційний суд звертає увагу, що на теперішній час здійснюється досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, проводяться слідчі та інші процесуальні дії для встановлення обставин події, проте зібрані по справі докази є достатніми для висновку поза розумним сумнівом про наявність на теперішній час обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання, повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 слідчий суддя не врахував таких обставин.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або арешту на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк від двох до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Апеляційний суд вважає, що доказів переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування чи суду матеріали клопотання не містять.
Так, згідно матеріалів клопотання, 13.08.2019 року підозрюваному ОСОБА_7 , з метою виклику, для подальшого повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, було здійснено телефонний дзвінок, на його абонентський номер мобільного оператора ТОВ «Лайфселл», зазначений останнім в поясненні від 18.06.2019 року, але той, був вимкнутий, в зв`язку з чим, послугою «Укрпошта», на адресу за якою зареєстрований та за адресою, за якою проживає підозрюваний ОСОБА_7 , було направлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, разом з повістками, про виклик, для проведення за його участю слідчих дій, але станом до останнього часу, підозрюваний ОСОБА_7 , проігнорував зазначені повістки та не прибув, до Таїровського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, за для проведення за його участю слідчих дій, при цьому не повідомивши, про поважні причини своєї не явки. Крім того, 14.08.2019 року до СКП Таїровського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області, в порядку передбаченому ст.40 КПК України, було надано доручення, щодо встановлення місця знаходження підозрюваного ОСОБА_7 , на що, надійшов рапорт оперуповноваженого СКП Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_18 , який в своєму рапорт повідомляє, що з метою встановлення місця знаходження підозрюваного ОСОБА_7 , ним було відвідана адреса реєстрації та проживання, але останнього там, встановити, не виявилось можливим.
Враховуючи наведене, слідчий вважав, що ОСОБА_7 в зв`язку з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, став вчинювати дії, щодо уникнення кримінальної відповідальності.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками слідчого та слідчого судді виходячи з наступного.
Під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).
Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду.
При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.
Разом з тим, згідно матеріалів кримінального провадження, підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, у кримінальному провадженні №000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2019 року, було складено 12.08.2019 року (а.п.43-45).
Згідно з ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України, відповідно до норм якої письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Отже, у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (глава 11 КПК України, ст. 135, 136), тобто шляхом надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою (ч.1 ст.135 КПК); у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК).
При цьому згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 09.09.2019 року (а.п.61) ОСОБА_7 перетнув державний кордон України 07.08.2019 року та на час надання відповіді до України не повертався.
Таким чином, на час складання підозри (12.08.2019 року), ОСОБА_7 перебував за межами України та жодних доказів належного повідомлення його про підозру матеріали клопотання не місять.
Тобто на час вчинення відносно ОСОБА_7 розшукових дій, він не набув кримінально-процесуального статусу підозрюваного, а тому в нього на той час не виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, тобто він не ухилявся від виконання такого обов`язку.
Апеляційний суд вважає, що матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства, відсутні дані, чи викликався він до слідчого після повідомлення йому про підозру і чи ухилявся він від виконання обов`язку з`явитися за таким викликом.
Враховуючи відсутність доказів того, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню та доказів того, що йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, апеляційний суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави, передбачені ст.183 КПК України, для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні після пред`явлення ОСОБА_7 підозриз`явились ризики того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, обумовлені обставинами можливого вчинення кримінального правопорушення, тяжкістю кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_19 , покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у його вчинення.

Разом з тим апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що не доведено жодними доказами існування таких ризиків, як: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні шляхом їх залякування з метою зміни ними показів в подальшому; можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення нового кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, слідчий суддя обґрунтовано вважав необхідним і достатнім для запобігання визначеному ризику та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги захисника стосовно того, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є занадто суворим, враховуючи обставини скоєного кримінального правопорушення та особу підозрюваного ОСОБА_19 , який має постійне місце проживання, відомості про незаняту чи не погашену судимість відсутні.

Оскільки на даній стадії досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_19 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, суд апеляційної інстанції вважає що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час здатен запобігти ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, у кримінальному провадженні №000130, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2019 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м.Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001380 від 19.06.2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши підозрюваного не залишати приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 години до 6 години наступного дня строком до 02.08.2020 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися з міста проживання, тобто міста Одеси, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, незалежно від стадії кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України; носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.
Контроль за виконанням покладених на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків покласти на співробітників Малиновського ВП в м.Одесі СУ ГУНП в Одеській області.

Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4