ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/2068/19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
підозрюваного - ОСОБА_7
адвоката - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0005270 від 26.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0005270 від 26.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

До ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту за місцем реєстрації без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні без дозволу прокурора чи слідчого.

Не погодившись із вказаним рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначив, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Відповідно до ст. 12 КК України даний злочин відноситься до тяжкого злочину і це дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 з урахуванням суворості покарання, передбачене за інкриміноване йому кримінальне правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, ОСОБА_7 офіційно не працює, тому не має постійних джерел заробітку, що унеможливлює наявність офіційних доходів у останнього. Також він може перешкоджати встановленню істини в даному кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків з метою уникнення покарання. Зазначив, що згідно практики ЄСПЛ, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» («Іліков проти Болгарії»). Вважає, що до ОСОБА_7 не може бути застосоване особисте зобов`язання, оскільки відповідно до ст. 178 КПК України - обставини що враховуються при обранні запобіжного заходу, не дають підстав вважати про виконання підозрюваним покладених особистим зобов`язанням обов`язків. Враховуючи викладене, прокурор вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків, не унеможливить ухилення останнього від органів досудового розслідування та суду та не забезпечить не вчинення підозрюваним іншого злочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, підозрюваного та його адвоката, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В провадженні СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № № 0005270 від 26.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

06.11.2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

11.11.2019 року слідчий поліції ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Московського районного суду м. Харкова з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину проти власності, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, за який законом передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до семи років, яку підтверджував наданими до клопотання доказами, а саме: показаннями свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколами добровільної видачі ОСОБА_13 , висновком експерта 11/362СЕ-19 від 18.10.2019, протоколом проведення НСРД.

Враховуючи позицію підозрюваного щодо невизнання певних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також особисті дані підозрюваного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працює за договором, слідчий просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням на нього певних обов`язків, посилаючись на те, що інші більш м`які запобіжні заходи не дадуть можливості запобігти ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення нового злочину.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту за місцем реєстрації без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні без дозволу прокурора чи слідчого.

Приймаючи стосовно підозрюваного рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя виходив з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не визнає певних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а тому слідчий суддя вважав наявним ризик незаконного впливу на свідків з боку останнього. ОСОБА_7 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працює за договором, що свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків підозрюваного і, за відсутності даних про вчинення в минулому кримінальних чи адміністративних правопорушень, намагання переховуватись від слідства, а також фактів будь-якої антисоціальної поведінки останнього, спростовує твердження прокурора про наявність даного ризику. Враховуючи особисті дані підозрюваного, відсутність даних, які б негативно характеризували останнього суд прийшов к висновку про відсутність підстав для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту , застосувавши до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п. 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 179 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.

На виконання вимог ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Докази, надані суду, вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України. Зазначене підтверджується: показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколами добровільної видачі ОСОБА_13 , висновком експерта 11/362СЕ-19 від 18.10.2019, протоколом проведення НСРД.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України. З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри та необхідності застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням обов`язків прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту за місцем реєстрації без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні без дозволу прокурора чи слідчого, який буде достатнім і співрозмірним з наявними ризиками та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, погоджується і апеляційний суд.

За викладених обставин у сукупності колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатись з населеного пункту за місцем реєстрації без дозволу слідчого або прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця роботи; утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні без дозволу прокурора чи слідчого буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігатиме спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на можливість переховування підозрюваного не доведені матеріалами клопотання. Доказів перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню, ухилення від органу досудового розслідування, тощо, надано не було.
Також судова колегія враховує, що за наявності законних підстав орган досудового розслідування має право звернутись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст. 179, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді