Справа № 202/1634/20
Провадження № 1-кс/202/4639/2020
УХВАЛА
Іменем України
22 червня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 0000263 від 16.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою на бездіяльність слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровської області у кримінальному провадженні № 0000263 від 16.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування скарги заявник вказує, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000263 від 16.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Дане кримінальне провадження розслідується за фактом наїзду на пішохода ОСОБА_5 автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Також дане кримінальне переслідування здійснюється за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.
Таким чином, кримінальне переслідування здійснюється саме відносно ОСОБА_4 , хоча останній ще не на набув статусу підозрюваного у вказаному кримінальному проваджені, однак є особою відносно якої фактично здійснюється кримінальне переслідування.
Більш того, ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.06.2020 року, від 03.06.2020 року в мотивувальній частині ухвали зазначено,що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, ОСОБА_4 є особою, яка обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, а отже, має права підозрюваного, передбачені от. 42 КПК України, в тому числі право мати захисника та право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, сторона захисту ОСОБА_4 12.06.2020 року звернулася до слідчого з відповідним клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000263 від 16.03.2020 року із посиланням на вищевказані ухвали.
В свою чергу, нею, заявником, як представником ОСОБА_4 , слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 неодноразово здійснювалися телефонні дзвінки щодо надання матеріалів провадження або будь-якої відповіді на її клопотання.
Однак 18.06.2020 року слідчий остаточно відмовився надавати матеріали провадження і відповідь по результатам розгляду клопотання від 09.06.2020 року.
Також 19.06.2020 року, прибувши до СУ ГУНП в Дніпропетровській області, в канцелярії було з`ясовано, що вищевказане клопотання не розглянуто, будь-яких даних про розгляд слідчим зазначеного клопотання у визначенні строки, а також про належне повідомлення ОСОБА_4 або його представника про результати розгляду, на теперішній час не надано.
За таких обставин, заявник вважає дії слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 протиправними.
У зв`язку з викладеним, заявник просила визнати дії слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 протиправними та зобов`язати слідчого надати матеріали кримінального провадження № 0000263 від 16.03.2020 року для ознайомлення.
У судовому засіданні заявник скаргу підтримала та наполягала на її задоволенні.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Заслухавши заявника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000263 від 16.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
12.06.2020 року адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про надання матеріалів кримінального провадження №0000263 від 16.03.2020 року для ознайомлення.
Згідно з частиною 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).

Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінгайзен проти Австрії»).

Гарантіями, передбаченими статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з практикою Європейського суду з прав людини користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину, зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні (рішення у справі «Сервес проти Франції»).

Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.

Отже, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

Згідно з частиною 1 статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 зазначеного Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Набуття особою, відносно якої розпочато досудове розслідування, прав підозрюваного Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема статтями 276-279 КПК України, не врегульоване.

Згідно з частиною 6 статті 9 КПК України у випадках, коли положення зазначеного Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною 1 статті 7 вказаного Кодексу.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 7 КПК України однією із засад кримінального провадження є верховенство права.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Статтею 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Системний аналіз норм Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що підозрюваному притаманні такі ж ознаки і риси, що і й обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, з огляду на ст. 9 КПК України та практику Європейського суду з прав людини особа, відносно якої розпочате досудове розслідування за фактом вчинення цією особою конкретного кримінального правопорушення, повинна мати процесуальні права підозрюваного.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 не повідомлено про підозру в порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України.

Водночас, із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань чітко вбачається, що кримінальне провадження здійснюється відносно ОСОБА_4 , а саме за фактом наїзду керованим ним автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_5 .

Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, ОСОБА_4 є особою, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, а, отже, має права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України, в тому числі право мати захисника та право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Згідно з частиною 2 статті 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має, зокрема, право захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд.

Відповідно до статті 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Згідно з ч. 1 ст. 221 КПК України слідчий, прокурор зобов`язаний за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надати їм матеріали досудового розслідування для ознайомлення, за виключенням матеріалів про застосування заходів безпеки щодо осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, а також тих матеріалів, ознайомлення з якими на цій стадії кримінального провадження може зашкодити досудовому розслідуванню. Відмова у наданні для ознайомлення загальнодоступного документа, оригінал якого знаходиться в матеріалах досудового розслідування, не допускається.

Пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій та він, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

З системного аналізу перелічених норм випливає, що повноваження слідчого судді на стадії досудового розслідування визначені виключно нормами Кримінального процесуального кодексу України та чітко ним регламентовані. Чинним кримінально-процесуальним законодавством слідчий суддя не наділений повноваженнями надавати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих та/або процесуальних дій, адже слідчій є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі досудового розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства та зобов`язувати слідчого задовольняти заявлені йому клопотання (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), у зв`язку з чим вимоги адвоката ОСОБА_3 про зобов`язання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 надати матеріали кримінального провадження для ознайомлення задоволенню не підлягають.
Крім того, частиною 2 статті 307 КПК України визначено конкретний перелік ухвал, які можуть бути прийняті слідчим суддею за результатами розгляду скарги, та він не передбачає постановлення ухвали про визнання дій та бездіяльності слідчого та прокурора незаконними або протиправними. Слідчий суддя не може виходити за межі повноважень, визначених КПК України, тому вимоги скарги в частині визнання дій слідчого, які полягають в умисному невиконанні ухвал, що набрали законної сили, або перешкоджанню їх виконанню протиправними також не підлягають задоволенню. Більше того, дії слідчого, які полягають в умисному невиконанні ухвал, що набрали законної сили, або перешкоджанню їх виконанню не входять до переліку дій чи бездіяльності слідчого, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, в розумінні положень ст.ст. 303, 304 КПК України.

В той же час, враховуючи те, що 12.06.2020 року адвокат ОСОБА_3 звернулася до слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_4 про надання матеріалів кримінального провадження №0000263 від 16.03.2020 року для ознайомлення, проте даних щодо розгляду вказаного клопотання у визначений КПК України триденний строк не встановлено, вважаю необхідним зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 від 12.06.2020 року про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку статті 220 КПК України.

Керуючись ст.ст. 220, 303, 306, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 від 12.06.2020 року про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку статті 220 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1