Провадження № 11-кп/824/1904/2020 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001790 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року,
в с т а н о в и л а :
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рига Латвійської Республіки, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим та виправдано за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.192 КК України;

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що він, виконуючи на підставі цивільно-правових угод окремі повноваження в інтересах ТОВ «Кей-Коллект», з метою заподіяння майнової шкоди у великих розмірах, залучивши невстановлених досудовим розслідуванням осіб, зловживаючи довірою керівництва ТОВ «Кей-Коллект» за відсутності ознак шахрайства, повідомивши останнім неправдиву інформацію про бажання боржника ОСОБА_10 здійснити погашення боргу за кредитним договором № 262/18-06 від 19.06.2006 року укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_10 право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Кей Коллект» на підставі договору факторингу № 4 від 11.06.2012 та Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 11.06.2012, отримавши погодження власників та посадових осіб ТОВ «Кей-Коллект» на продаж двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , уході підготовки документів необхідних для вчинення правочину, повідомив виконавців, які готували документи, про необхідність підготовки документів на інший об`єкт нерухомого майна, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Так, 17.01.2015 на підставі довіреності виданої генеральним директором ТОВ «Кей-Коллект» ОСОБА_11 та фінансовим директором ТОВ «Кей-Коллект» ОСОБА_12 уклав від імені ТОВ «Кей-Коллект» з покупцем ОСОБА_13 , яку підшукали невстановлені досудовим розслідування особи, договір купівлі-продажу квартири, об`єктом продажу якого являлась зазначена вище трикімнатна квартира за ціною 328 990 гривень, різниця ринкової вартості якої була вищою на 855 510 гривень, чим завдав ТОВ «Кей-Коллект» майнової шкоди у великих розмірах.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_9 виправдано, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що останнім вчинено злочин, передбачений ч.2 ст. 192 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор указав на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість вироку з необхідністю його скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Так, апелянтом указано, що суд першої інстанції в супереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 374 КПК України не зазначив у вироку заняття та сімейний стан обвинуваченого, хоча такі дані ним були повідомлені, а також в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України, в резолютивній частині вироку не прийняв рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат. Поряд з цим, звернув увагу, що підготовче судове засідання було проведено з порушенням вимог ч. 1 ст. 314 КПК України, а саме майже через місяць з дня надходження обвинувального акту до суду. Крім того, зазначив, що в ході судового розгляду головуючим допускались випадки здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого та прокурора з постановленням ухвал, при цьому в матеріалах провадження відсутні технічні носії інформації на яких було б зафіксовані такі судові засідання. Крім того, стороною обвинувачення звернуто увагу на ту обставину, що матеріали даного кримінального провадження не містять більш як десяти звукозаписів судових засідань. Також апелянтом указано на те, що судом першої інстанції в основу вироку було покладено недопустимі докази подані стороною захисту. Так, в судовому засіданні від 06.06.2017 стороною захисту було подано для подальшого приєднання до матеріалів кримінального провадження висновок 8673 експертного почеркознавчого дослідження від 20.09.2016, за результатами дослідження електрофотокопій протоколу № 15/10-2015 загальних зборів учасників ТОВ «Кей-Коллект»; лист ТОВ «Кей-Коллект» № 135-22/24 від 28.07.2016; акт надання послуг № 1/2 15.10.2015; лист за підписом ФОП « ОСОБА_14 » від 26.06.2016, які в супереч положенням ст. 290 КПК України не були відкриті стороні обвинувачення. Апелянт указав також і про те, що в оскаржуваному вироку було зазначено неправдиві та неперевірені в ході судового розгляду відомості про відсутність експертів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у державному реєстрі атестованих судових експертів та як наслідок, не взято до уваги дані вказаного висновку. Крім того, судом було допущено вибірковість та викривлення показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 безпідставно не були взяті до уваги, свідок ОСОБА_23 взагалі на був допитаний. Крім того, указав, що судом був констатований факт наявності різних даних щодо вартості вищевказаної квартири, без наведення обґрунтувань щодо прийнятності одних сум та неприйнятності або недостовірності інших, а також мотивів, в чому саме проявляється невжиття заходів для встановлення дійсної вартості об`єкта нерухомості, в той час як така вартість була встановлена у висновку експертів № 31/16 від 01.07.2016, який безпідставно, на думку апелянта, був визнаний судом як недопустимий доказ. Також указав, що судом не було надано оцінки та не описано у вироку доводи сторони обвинувачення щодо продажу квартири, яка стала предметом злочину, три рази протягом двох вихідних, без фізичного проникнення до квартири та її огляду, а також те, що вказані доводи не узгоджуються та спростовуються в частині показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_13 , що така квартира була продана пізніше у зв`язку із матеріальними проблемами у сім`ї, в той час, як така квартира була продана фактично після купівлі. Вказані показання, на думку прокурора, повинні були бути визнанні неправдивими. Дані доводи сторони обвинувачення також пояснювали необхідність допиту в цій частині наступних власників квартири ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , у допиті яких судом було безпідставно обмежено прокурора. Додатково апелянт також указав на те, що копія оскаржуваного вироку не була вручена прокурору негайно після його оголошення, а була отримана засобами поштового зв`язку лише 04.03.2020. Просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.2 ст. 192 КК України проявляється у заподіянні майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою за відсутності ознак шахрайства вчиненого за попередньою змовою групою осіб, або такого, що заподіяло майнову шкоду у великих розмірах, тобто такого, що у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Аналіз указаної норми закону в контексті висунутого ОСОБА_9 обвинувачення дає підстави стверджувати, що у даному кримінальному провадженні підлягало доказуванню: наявність діяння, яке проявилось у виді зловживання довірою за відсутності у цьому діянні ознак шахрайства, настання наслідків у виді завдання майнової шкоди у великих розмірах та наявність причинного зв`язку між діянням та наслідками.

Колегія суддів вважає, що у ході судового розгляду у суді першої інстанції не знайшло свого підтвердження наявність у діях ОСОБА_9 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 192 КК України, про що судом першої інстанції був зроблений обґрунтований висновок.

Як вбачається із обвинувального акту діяння, яке поставлене у вину ОСОБА_9 проявилось у тому, що він, діючи із корисливих мотивів, без згоди власника, а саме ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», скориставшись довірою керівників даного товариства, викликаної тим, що він певний час співпрацював із товариством, вчиняючи у інтересах товариства цивільно-правові угоди, підготував документи, здійснив організацію пошуку покупців та продав трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , чим товариству було завдано майнової шкоди. Між тим, обвинувачення у цій частині не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду.

Так, відповідно до протоколу (без номеру) загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» від 15.10.2015 узгоджено продаж квартири АДРЕСА_3 та уповноважено укласти, підписати, скріпити печаткою та визначити умови договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_9 та/або ОСОБА_19 та або ОСОБА_28 . Як вбачається із протоколу № 10/08-2015 загальних зборів учасників ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» від 10.08.2015 на цих зборах ОСОБА_11 обрано генеральним директором ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» з 11.08.2015 року. ОСОБА_12 призначено на посаду фінансового директора ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Свідок ОСОБА_12 , будучи допитаною у ході судового розгляду підтвердила факт підписання нею протоколу від 15.10.2015 та визнала ту обставину, що протоколи загальних зборів учасників товариства могли бути як номерними, так і без номерними. Зазначені докази у ході судового розгляду стороною обвинувачення спростовані не були і спростовують доводи обвинувачення про те, що зборами учасників ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не приймалось рішення про продаж квартири АДРЕСА_3 .
Відповідно до довіреності від 16.10.2015 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в особі генерального директора ОСОБА_11 та директора з фінансових питань ОСОБА_29 уповноважило ОСОБА_9 , а також ОСОБА_28 та ОСОБА_19 на укладення, підписання та скріплення печаткою договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , що перебуває на балансі товариства. Приватний нотаріус ОСОБА_17 , який посвідчив довіреність від 16.10.2015 показав суду, що при посвідченні довіреності керівники ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у його присутності ознайомилися зі змістом довіреності та особисто її підписали. Допитані у якості свідків генеральний директор ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_11 та фінансовий директор ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_12 підтвердили ту обставину, що вони дійсно підписували дану довіреність.
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , показали, що підготовкою документів необхідних для продажу квартири займались різні особи, в тому числі, юридичний відділ замовляв довіреність та оцінку об`єкту нерухомості, тобто не особисто ОСОБА_9 готував необхідний пакет документів. При цьому, жоден зі свідків не дав показань про те, що ОСОБА_9 , надавав їм будь-які вказівки на підготовку документів на квартиру АДРЕСА_3 . Свідок ОСОБА_19 окрім того показав, що він працював у відділі продажу на підставі договору з ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» з грудня 2014 року по 20 жовтня 2015 року. Про необхідність продажу квартири АДРЕСА_3 , яка перебувала на балансі Товариства, він, ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , отримали вказівку від керівника відділу продаж ОСОБА_32 . Вказане рішення було прийнято на загальних зборах Товариства 15.10.2015 на яких був присутній він, ОСОБА_9 , ОСОБА_33 та підписанти протоколу ОСОБА_12 з ОСОБА_11 .
Зазначені докази стороною обвинувачення у ході судового розгляду спростовані не були і підтверджують те, що керівники ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не тільки були обізнані про продаж квартири АДРЕСА_3 , але і уповноважили певне коло осіб, у тому числі і ОСОБА_9 здійснити цей продаж.
Аналіз указаних доказів у їх сукупності дає підстави стверджувати те, що учасники та керівники ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були обізнаними про продаж квартири АДРЕСА_3 , прийняли про це рішення на загальних зборах учасників товариства та уповноважили ОСОБА_9 вчинити цей продаж. Наведене указує на необґрунтованість доводів обвинувачення в частині наявності у діях ОСОБА_9 зловживання довірою керівників ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за відсутності ознак шахрайства, що спричинило завдання шкоди товариству.

Щодо наслідків у виді завдання ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» майнової шкоди у великих розмірах, а саме 855 510 грн., якою є різниця між ринковою вартістю квартири АДРЕСА_3 та вартістю за яку цю квартиру було продано,то колегія суддів звертає увагу на те, що продаж цієї квартири дійсно був вчинений за 328 990 гривень. Така ціна продажу була встановлена відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки зробленого «ТОВ Експерт оцінка плюс», згідно з яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 , станом на 15.10.2015 (без ПДВ) становить 328 990 грн., що в еквіваленті по курсу долара становить 15 000 доларів США. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначений висновок був складений на підставі Договору про надання послуг, щодо проведення незалежної оцінки № 4/15-15.10.2015 від 15.10.2015, укладеного між ТОВ «Експерт оцінка плюс» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Допитаний у ході судового розгляду свідок ОСОБА_19 повідомив, що оцінку вартості об`єкта нерухомості було зроблено на замовлення юридичного відділу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». В день укладення угоди купівлі-продажу він особисто завозив до нотаріуса частину документів, серед яких знаходилася оцінка вартості об`єкта продажу. Наведене дає підстави стверджувати те, що ОСОБА_9 не вчиняв будь-яких дій, пов`язаних із оцінкою квартири та не міг вплинути на визначення оцінки вартості вказаного об`єкта нерухомості. Оцінка була проведена особою, яку визначили керівники ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», продаж квартири був вчинений за тією вартістю, яку визначила уповноважена ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» особа. Це указує на те, що внаслідок дій, які вчинялись ОСОБА_9 майнової шкоди ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задано не було.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до показання свідка ОСОБА_18 , він знайомий з ОСОБА_9 , оскільки той також співпрацював з ТОВ ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Йому відомо, що квартира АДРЕСА_3 , як іпотечне майно двічі виставлялася на прилюдні торги, вперше за ціною 530 000 грн., вдруге за 430 000 грн., у зв`язку із тим, що він займався стягненням заборгованості з іпотекодавця. У подальшому, право власності на згаданий об`єкт було оформлено на ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у зв`язку із тим, що торги не відбулись.
ЦІ докази спростовують доводи обвинувачення про заниження вартості квартири при її продажі.
Колегія суддів вважає, що висновок експертизи №31/16 від 01.07.2016 року, згідно з якими, ринкова вартість 3-х кімнатної квартири загальною площею 101.2 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , станом на 15.10.2015 складає 1 187 500 грн. 00 коп., не може свідчить про завдання шкоди ОСОБА_9 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оскільки вартість, за яку в подальшому квартира була продана визначалась не ОСОБА_9 , а спеціалізованою установою, за договором, укладеним із нею ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Про реальну ринкову вартість даної квартири, яка була визначена ТОВ «Експерт оцінка плюс» побічно указує факт того, що торги, на яких ця квартира була виставлена на продаж за ціною в 530 000 грн., та вдруге за 430 000 грн. не відбулися, що указує на завищення ринкової вартості цієї кварти, яка дана у висновку експертизи №31/16 від 01.07.2016 року.
Зазначені вище обставини у своїй сукупності приводять колегію суддів до переконання про відсутність у діях ОСОБА_9 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 192 КК України. Висновки суду першої інстанції у цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими і погоджується із ними.
Обґрунтованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_9 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 192 КК України. Судом першої інстанції обґрунтовано визнано те, що злочин інкримінований ОСОБА_9 із суб`єктивної сторони характеризується прямим умислом та корисливим мотивом, який полягає в прагненні винного протиправно обернути чуже чи нічийне майно на свою або іншої особи користь або отримати майнову вигоду без обернення чужого майна на свою користь. Між тим, стороною обвинувачення не наведено в обвинувальному акті та не доведено в судовому засіданні, яку користь або яку майнову вигоду отримав ОСОБА_9 або інші особи в результаті продажу квартири АДРЕСА_3 . При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що усі виручені від продажу квартири кошти були перераховані ОСОБА_9 на рахунок ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», що стверджується платіжним дорученням № 1 від 19.10.2015, про перерахунок платником ОСОБА_9 отримувачу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 328 990 грн. як оплату згідно договору купівлі-продажу квартири № 7001 від 17.10.2015 від покупця ОСОБА_13 .
Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про недоведеність у діях ОСОБА_9 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст. 192 КК України та на законних підставах ухвалив рішення про його виправдування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_9 був вчинений злочин, передбачений ч. 2 ст. 192 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.
Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції вироку. Так, ця скарга містить посилання на обставини, які не можуть жодним чином указувати на незаконність ухваленого вироку та містить непідтверджену інформацію про ніби то наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і за своїм змістом та формою є намаганням у будь-який спосіб скасувати законний виправдувальний вирок. Зокрема:
- те, що суд першої інстанції не зазначив у вироку заняття та сімейний стан обвинуваченого не може указувати на необґрунтованість, невмотивованість та незаконність ухваленого вироку, так як і не прийняття рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат, оскільки дані обставини не стосуються встановлених судом обставин, які стали підставою для виправдування обвинуваченого. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення про долю речових доказів та процесуальних витрат можливо ухвалити в порядку вирішення питань на стадії виконання вироку;

- порушення строків проведення підготовчого судового засідання не може бути підставою для скасування вироку, так як ця обставина не стосується встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження;

- випадків проведення судового засідання у відсутність обвинуваченого та/або прокурора, у ході яких би здійснювались відповідні процесуальні дії, у тому числі і ті, які пов`язані із дослідженням доказів чи застосуванням заходів забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено, що указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині. Постановлення ухвал, пов`язаних із рухом кримінального провадження у відсутності зазначених вище осіб не розцінюється колегією суддів як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки вчинення таких дій є об`єктивно необхідним для подальшого провадження у справі;

- необґрунтованими є і доводи прокурора про відсутність у матеріалах кримінального провадження технічних носіїв із записами судових засідань. Так, у матеріалах кримінального провадження містяться усі технічні носії із записами судових засідань у ході яких судом проводились відповідні процесуальні дії та ухвалювались процесуальні рішення. Колегія суддів звертає увагу на те, що у окремих випадах, при відсутності усіх учасників судового розгляду, суд першої інстанції при перенесенні розгляду справи не здійснював фіксацію цих засідань за допомогою технічних засобів. Однак, колегія суддів зважає на те, що такі дії суду узгоджуються із положеннями ч.4 ст. 107 КПК України, а тому ця обставина не може слугувати підставою для скасування вироку;

- щодо доводів прокурора про прийняття судом доказів, які не були відкриті стороні обвинувачення при виконання вимог ст. 290 КПК України, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Колегія суддів звертає увагу на те, і погоджується у цій частині із висновками суду першої інстанції, що саме стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, якими би доводилось те, що ОСОБА_9 вчинив інкримінований йому злочин. Колегія суддів зважає на те, що висновок про недоведеність того, що ОСОБА_9 вчинив інкримінований йому злочин судом першої інстанції зроблений внаслідок належної оцінки доказів, зібраних стороною обвинувачення. У зв`язку із цим прийняттям судом доказів, наданих стороною захисту істотно не вплинуло на висновки суду першої інстанції, що указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині;

- необґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо вибірковості та викривлення показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Матеріали справи дають підстави стверджувати те, що показання цих свідків судом першої інстанції були належним чином проаналізовані, їм була дана належна оцінка та їх показання належним чином були викладені у вироку. Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були взяті до уваги і їм була надана належна оцінка. Щодо допиту свідка ОСОБА_34 , то прокурором не зазначено, яким чином показання цього свідка могли вплинути на висновки суду. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що забезпечення надання суду доказів, якими сторона доводить певні обставини, покладається на сторону, яка їх надає;

- усі доводи апеляційної скарги щодо вартості квартири, проведеної оцінки її вартості та висновків суду про експертів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не можуть указувати на необґрунтованість висновків суду першої інстанції та незаконність вироку. Колегією суддів звертається увага на те, що зібраними у справі доказами не доведено те, що оцінкою квартири перед її продажем займався ОСОБА_9 . Навпаки, зібрані у справі докази указують на те, що оцінка квартири була здійснена організацією на підставі договору, укладеного між нею та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», ОСОБА_9 не мав жодного відношення до цієї оцінки, продаж квартири був вчинений за оцінкою, яка була встановлена організацією, усі від продажу кошти надійшли на рахунки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ»;
- факт вчинення декількох угод купівлі-продажу квартири протягом короткого проміжку часу перебуває поза межами предмету доказування у даному кримінальному провадженні. Окрім того, прокурором у апеляційній скарзі не наведеного жодного обґрунтування того, як дана обставина могла вплинути на висновки суду першої інстанції, та як її існування може вплинути на вирішення питання про законність вироку суду першої інстанції. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у допиті наступних власників квартири. Колегія суддів вважає, що подальші дії із квартирою АДРЕСА_3 за обставин встановлених у суді першої інстанції та перевірених у ході апеляційного розгляду, не мають правового значення у даному кримінальному провадженні.

Наведене указує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року щодо ОСОБА_9 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4