Дата документу 15.07.2020
Справа № 334/1525/20
Провадження № 1-кп/334/739/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року колегія суддів Ленінського районного суду м. Запоріжжя у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000402 від 01.02.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України

В С Т А Н О В И В :

26 березня 2020 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 за обвинуваченням по ч.2 ст.15, ч.2 ст.307, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання, а саме: останній скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити новий аналогічний злочин, а тому з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували щодо заявленого клопотання та доводили суду, що клопотання прокурора необґрунтоване та недоведено. Захисник звернув увагу суду, що прокурор не навів жодного ризику, передбачені ст.177 КПК України. Крім того, захисник доводив суду, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання де характеризується позитивно, має на утриманні бабусю похилого віку, яка потребує допомоги онука, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом для ОСОБА_6 .

В свою чергу, захисник звернувся до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, наголосивши, що на даний час, виникли нові обставини, які унеможливлюють застосування до ОСОБА_6 такий запобіжний захід як тримання під вартою, а саме: слідчий ізолятор, де перебуває обвинувачений є надзвичайно сприятливим середовищем для поширення вірусних захворювань, зокрема коронавірусу COVID-19, а враховуючи поганий рівень медецини і неможливості самоізоляції в умовах СІЗО є критичною на даний момент.

Також, захисник вказує, що прокурор у своєму клопотанні посилається лише на власні припущення, що є недопустимим в розумінні КПК України та практику ЄСПЛ.

ОСОБА_6 має стійки соціальні зв`язки, має постійне місце проживання у м.Запоріжжя. Ризик переховування від правосуддя не можна оцінювати виключно на підставі суворості покарання. Тому, захисник та обвинувачений просили суд змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, колегія суддів дійшла до переконання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 виходячи з наступного:

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обрано запобіжний захід «тримання під вартою» до 24.07.2020 року .

Відповідно до ст.. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ст..176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження. На момент обрання та продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились і мають місце до цього часу, а саме: усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинені кримінальні правопорушення може переховуватися від суду; може незаконно впливати на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за які судом може бути призначено лише реальне позбавлення волі без можливості застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за їх вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, без поважних причин не з`являтись, затягувати розгляд провадження у суді, чим у тому числі перешкодить встановленню істини у справі, що є ризиками, передбаченими п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час досудового розслідування, у тому числі при проведенні негласних слідчих (розшуковик) дій були отримані дані, які характеризують особу ОСОБА_6 а саме: встановлено, що останній раніше неодноразово судимий, він не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного міста проживання у м.Запоріжжя.
Посилання захисника щодо міцних соціальний зв`язків ОСОБА_6 не були підтвердженні, оскільки його бабуся проживає в іншій області та не має доказів того, що вона підтримує з ОСОБА_6 стосунки. Власного житла або найманого житла у м.Запоріжжя у ОСОБА_6 не має, а посилання ОСОБА_6 про оренду квартири по вул..Узбекистанській в м.Запоріжжя не знайшло свого підтвердження в ході судового засідання.
Крім того, перебуваючи у необмежених умовах, ОСОБА_6 матиме можливість негативно впливати на хід судового розгляду шляхом умисної неявки за викликами суду.
Зазначене є ризиками, передбаченими п.п. 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, не маючи місця роботи та постійного джерела доходу може продовжити злочинну діяльність.
Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Враховуючи вимоги ст..331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про те, що маються ризики, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, що обвинувачений, не має сім`ї, відповідно не має міцних соціальних зв`язків, також виходячи із його особи та самих обставин кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, з можливості останнього з метою уникнення від покарання переховуватися від суду, а також з урахуванням обставин, що менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку утримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк утримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів.

Керуючись ст.ст. 183, 314, 315, 331, 371, 372 КПК України, колегія суддів , -

Ухвалила:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, до 13 вересня 2020 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти даної ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Згідно ч.5 ст.532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3