Ухвала

11 березня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-1251 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах особи відносно якої закрито кримінальне провадження - ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2019 року щодо останнього,
встановив:
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд вказаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без руху, встановивши йому строк для усунення недоліків, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Проте, захисник подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону. Вказуючи у касаційній скарзі на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції захисник, не наводить конкретних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом апеляційної інстанції, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції з урахуванням положень статей 412-414, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Крім того, у касаційній скарзі захисник вказує, що апеляційний суд належно не перевірив доводів його апеляційної скарги, проте, як убачається із змісту оскаржуваного судового рішення, апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 здійснювався лише за апеляційною скаргою прокурора.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено положеннями ст. 436 КПК України. Відповідно до вказаної статті суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, вимоги скарги захисника ОСОБА_4 до суду касаційної інстанції про скасування ухвали апеляційного суду та залишення без змін ухвали суду першої інстанції, не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду.

Крім того, зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник, ставлячи питання до суду касаційної інстанції про скасування оскаржуваного судового рішення, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, вважає, що суд апеляційної інстанції, через відхилення від принципу правової визначеності задля правового пуризму, на його думку, незаконно скасував рішення суду першої інстанції. Проте, захисником не враховано, що оскаржуваним рішенням суду апеляційної інстанції скасовано ухвалу районного суду про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , якого звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України на підставі ст. 47 КК України та вказане кримінальне провадження щодо останнього ухвалою апеляційного суду з тих же підстав закрито. Тобто оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не погіршило становища ОСОБА_5 та, по суті, не змінило рішення суду першої інстанції.
При цьому, Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року та Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не може бути скасовано правильне по суті рішення заради відступу від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване тільки з метою виправлення істотної помилки.
Отже, колегія суддів касаційного суду звертає увагу захисника, що, посилаючись на відхилення суду апеляційної інстанції відпринципу правової визначеності задля правового пуризму при скасуванні ухвали суду першої інстанції, водночас просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення з тих же підстав.
У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 слід залишити без руху, надавши п`ятиденний строк з дня отримання ним копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.
При повторному зверненні до суду касаційної інстанції захисником має бути підтверджено, що не пропущено цей строк.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах особи відносно якої закрито кримінальне провадження - ОСОБА_5 , на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 грудня 2019 року щодо останнього, залишити без руху, надавши п`ятиденний строк з дня отримання ним копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3