КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
28 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
за участі:
прокурора ОСОБА_7
захисника ОСОБА_5
В С ТА Н О В И Л А
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04.03.2020 задоволено клопотання прокурора, запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.4 ст.190, ч.3 ст.15 ч.4 ст.190, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 КК України, та обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.15 ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.3 ст.362, ч.3 ст.368 КК України, у вигляді тримання під вартою залишено без змін та продовжено на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 травня 2020 року включно. Обвинуваченій ОСОБА_8 визначено заставу у розмірі 1200 (однієї тисячі двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 522 400 (два мільйони п`ятсот двадцять дві тисячі чотириста) грн. 00 коп., після внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч.4 ст.202 КПК України. У разі внесення застави покладено на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України строком на 02 (два) місяці. Обвинуваченому ОСОБА_6 визначено заставу у розмірі 1000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 102 000 (два мільйони сто дві тисячі) грн. 00 коп., після внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч.4 ст.202 КПК України. У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.1-4 ч.5 ст.194 КПК України строком на 02 (два) місяці.
Не погоджуючись з таким рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ? адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд оскаржувану ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04.03.2020 скасувати і постановити нову ухвалу, обравши ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави у межах розміру, передбаченого п.3 ч.5 ст.182 КПК України.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує на те, що судом не дотримано вимоги ст.199 КПК України та не наведено обставин, які б свідчили про незменшення вказаних прокурором ризиків чи існування інших ризиків, які б виправдовували продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою. Адвокат також наголошує на тому, що у клопотання прокурора ризики, передбачені ст.177 КПК України, незмінні та переходять з одного клопотання в інше по шаблону, тоді як ОСОБА_6 знаходиться під вартою з 07.08.2018 і через неспроможність суду здійснити ефективний судовий розгляд, його продовжують утримувати під вартою і надалі. Захисник зазначає про відсутність фактів, які б свідчили про перешкоджання обвинуваченим у здійсненні кримінального провадження, намагання знищити чи приховати будь-які докази, чинення тиску на учасників процесу. Додатково апелянт звертає увагу суду на тому, що родичі обвинуваченого заключили договір оренди житлового приміщення для проживання ОСОБА_6 на території м.Києва з метою нівелювання тверджень прокурора щодо можливого переховування обвинуваченого, а також на тому, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершено, а тому вплинути на хід слідства обвинувачений не може.
Обвинувачений ОСОБА_6 завчасно у належний спосіб повідомлений про судове засідання. Клопотань про бажання приймати участь під час розгляду апеляційної скарги його захисника ані обвинувачений, ані сам захисник суду не направляли та не заявляли. Клопотань про відкладення судового розгляду існуючих апеляційних вимог від обвинуваченого не надходило, у зв?язку з чим із врахуванням думок учасників, в тому числі і захисника ОСОБА_5 , який вважав за можливе розглядати його апеляційну скаргу без обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за необхідне здійснювати розгляд наявним складом.
Заслухавши доповідь, думки учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 та матеріали контрольного провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів керується наступним.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04.03.2020 обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з можливістю внесення застави.
Приймаючи таке рішення (в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 ) суд першої інстанції виходив з того, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які не допитані судом, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Крім того суд прийняв до уваги ступінь суспільної небезпеки злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров?я, міцність соціальних зв?язків за місцем постійного проживання на території Донецької області, характеристики та дійшов до висновку про необхідність продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з альтернативою внесення застави в відповідних розмірах з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів з можливістю внесення застави, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, які посягають на власність осіб в особливо великих розмірах, які також згідно відомостей обвинувального акту вчинені організованою групою осіб, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обґрунтованість яких доведена стороною обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали кримінального провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Крім цього, перевіркою доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, ступінь суспільної небезпечності злочинів, які ставляться ОСОБА_6 в вину, ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено, враховуючи особу обвинуваченого, а також обґрунтованість існування ризиків, передбачених п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, як того просить захисник ОСОБА_5 .
Щодо апеляційних вимог захисника про зменшення суми застави, а також його доводів щодо необгрунтованого її завищення, колегія суддів вважає неспроможними.
Так, за приписами ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Згідно п.3 ч.5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб із 01 січня 2020 року становить 2102 гривні.
Відтак, оскільки визначення розміру застави є дискреційними повноваженнями суду, тоді як ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, які посягають на власність осіб в особливо великих розмірах, а також з урахуванням того, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2020 року збільшився, то суд першої інстанції визначив обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 1000 (однієї тисячі) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 102 000 (два мільйони сто дві тисячі) грн. 00 коп. з дотриманням вимог ст.182 КПК України.
Стосовно посилань захисника в апеляційній скарзі на те, що родичі обвинуваченого заключили договір оренди житлового приміщення для проживання ОСОБА_6 на території м.Києва, то на переконання колегії суддів вказане жодним чином не спростовує факту існування у ОСОБА_6 міцність соціальних зв?язків за місцем його постійного проживання на території Донецької області, що в свою чергу доводить обґрунтованість тверджень прокурора щодо можливого використання обвинуваченим вказаної обставини з метою переховування від суду з огляду на величину санкції кримінального закону, який йому інкримінується.
З урахуванням вищевказаного, оскільки доводи захисника в ході їх перевірки в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли, то підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 177, 199, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ? залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04.03.2020 якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 за ч.4 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366, ч.3 ст. 362, ч.3 ст. 368 КК України ? залишити без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3