УХВАЛА

Справа № 569/5929/18

1-кс/569/2393/20

14 травня 2020 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника ТОВ «АПМ Плюс» - адвокат ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне клопотання представника ТОВ «АПМ Плюс» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 діючи в інтересах ТОВ «АПМ Плюс» звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23 лютого 2017 року.

В обґрунтування клопотання вказав, ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2020 року по справі № 569/2907/17 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та встановлено заборону здійснювати реєстрацію, перереєстрацію вказаного об`єкта нерухомості та заборону здійснювати будь-які дії щодо розпоряджання квартирою.

Підставою застосування арешту було проведення досудового розслідування слідчим СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області у кримінальному провадженні №0000090 від 26 липня 2016 року. З часу накладення арешту на квартиру досудовим слідством слідчі дії не проводились, експертизи не призначались, вважає що за трирічний строк існування арешту розумні строки для проведення слідчих дій для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Крім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2019 року позов ТОВ «АПМ Плюс» задоволено, та ОСОБА_6 визнано таким що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , згідно інформаційної довідки №206030755 від 03 квітня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_6 набув у власність однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 . В подальшому застосуванні цього заходу минула потреба, оскільки спроб щодо відчуження майна не було і не буде в подальшому. Тому, що власник майна зацікавлений щодо належного та повноцінного з`ясування всіх обставин по справі та максимального дослідження усіх доказів.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про скасування арешту підтримав просив задоволити.

Прокурор Рівненської місцевої прокуратури та слідчий заперечували проти задоволення клопотання, оскільки досудове розслідування триває, а в разі відчуження вказаної квартири встановлення всіх обставини кримінального правопорушення буде утруднено.

Дослідивши клопотання та наявні в матеріалах справи документи, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити частково із наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2020 року по справі № 569/2907/17 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та встановлено заборону здійснювати реєстрацію, перереєстрацію вказаного об`єкта нерухомості та заборону здійснювати будь-які дії щодо розпоряджання квартирою.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2019 року позов ТОВ «АПМ Плюс» задоволено, та ОСОБА_6 визнано таким що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що досудове розслідування триває протягом трьох років, жодній особі не повідомлено про підозру, арешт у такому обсязі є надмірним і перешкоджає ТОВ «АПМ Плюс» у здійсненні їх невіємного права власності.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Враховуючи, що у межах кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру, з врахуванням співмірності застосованого арешту, з метою відновлення та захисту права власності ТОВ «АПМ Плсю» слідчий суддя прийшов до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання частково, та дозволити використовувати вказану квартиру, в іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 170, 171, 174 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити частково.
Дозволити ТОВ «АПМ Плюс» використовувати квартиру АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти вимог відмовити.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя