Справа № 344/7349/20
Провадження № 11-сс/4808/130/20
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.06.2020 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 94590 грн., -

за участю: прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та необґрунтовану, постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешти або особистого зобов`язання. Вважає, що той факт, що підозрюваний працює неофіційно, має постійне місце мешкання та допомагає сестрі утримувати 4-х її дітей, є підставами для обрання більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою. Апелянт водночас висловила свою незгоду в частині розміру застави, який вважає занадто великим.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.06.2020 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 94590 грн. Задовольняючи клопотання слідчого, та обираючи розмір запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України, а також тяжкість злочинів, відомостей, що характеризують підозрюваного, з урахуванням його майнового стану та наявністю міцних соціальних зв`язків. Слідчий суддя дійшов висновку, що саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. При обранні розміру застави, слідчий суддя виходив з позиції Європейського Суду з прав людини.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- прокурор вважав, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт висловила свою незгоду в частині визначеного судом розміру застави, та в частині щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання. Питання щодо обґрунтованості підозри, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, рішення слідчого судді в цій частині колегією судів не перевіряється.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимий, на шлях виправлення та перевиховання не став, та протягом 2020 року організував та налагодив канал надходження до себе психотропної речовини амфетамін та наркотичних засобів, які в подальшому повторно, з метою особистого збагачення незаконно зберігав, а в подальшому збував наркозалежним особам у м. Коломия Івано-Франківської області.

Вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні 2-х епізодів збуту наркотичних засобів.

Безпосередньо після вчинення злочину 13.06.2020 року, ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, зокрема у вчиненні двох епізодів незаконного придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконного збуту психотропних речовин, та вчиненні повторно (а.п.20-21).

Перевіряючи ухвалу слідчого судді в частині визначеного підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині занадто великого розміру застави, не є слушними, оскільки визначений слідчим суддею розмір застави, на думку колегії суддів, в повній мірі узгоджується з вимогами і положеннями ч. 3 ст. 183 КПК України, що свідчить про законність прийнятого слідчим суддею рішення, виходячи з наступного.

Діюче законодавство вимагає доведення та встановлення не тільки наявності ризиків та обґрунтованості клопотання про обрання запобіжного заходу, неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, а й доведення помірності розміру застави, який визначається, з врахування індивідуальних обставин особи.

Вбачається, що слідчий суддя застосовував щодо ОСОБА_7 заставу як альтернативу триманню під вартою у розмірі 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 94590 грн.

Колегія суддів погоджується з визначеним слідчим суддею розміром застави, оскільки таке рішення належним чином вмотивоване, прийняте з урахуванням конкретних обставин провадження та ролі підозрюваного, виходячи з наступного.

В ч. 4 ст. 182 КПК зазначено, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається суддею, слідчим суддею з урахуванням характеру вчиненого злочину, даних про особу підозрюваного, обвинуваченого, майнового становища особи, що вносить заставу.

Межі розміру застави залежать, зокрема, від ступеня тяжкості злочину, у вчиненні якого особа підозрюється/ обвинувачується, які визначені в ст. 182 КПК України.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція статті якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією май на, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

З наданих суду матеріалів також вбачається, що слідчим суддею під час прийняття рішення в частині визначення розміру застави, було враховано обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 , розмір завданих злочином збитків, характеристику підозрюваного та врахування його майновий стан.

Розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, саме розмір застави у виді 45 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 94590 грн., є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, й не порушує прав підозрюваного.

Вказаний розмір застави, за переконанням колегії суддів, є достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього законом обов`язків через побоювання втратити цю заставу та є помірним для ОСОБА_7 .

При цьому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді в тій частині, що сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання переховуватися чи будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, що повністю узгоджується з позицію Європейського суду з прав людини та вимогами ст. 182 КПК України.

В частині доводів апелянта про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт або на особисте зобов`язання, колегія суддів доходить наступного висновку.

Так, з апеляційної скарги вбачається, що апелянт, в якості обґрунтування зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання, послався на те, що підозрюваний ОСОБА_7 працює неофіційно, має постійне місце мешкання та допомагає сестрі утримувати 4-х її дітей.

Проте, на думку колегії суддів, вказані доводи апелянта самі по собі не є тими безумовними підставами з якими закон пов`язує зміну запобіжного заходу на більш м`який, а тому не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Статтею 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність, яке може бути обмежене лише у виключних випадках та відповідно до встановленої законом процедури, якими є законні затримання, арешт та ув`язнення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177,178, 183 КПК України.

Враховуючи наведене вище, та обставини конкретних кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , зокрема те, що вказані кримінальні правопорушення відносяться до злочинів у сфері обігу наркотичних засобів психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також дані про особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий, з урахуванням наявності ризиків, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України, та виходячи з практики Європейського суду з прав людини, висновки слідчого судді про обрання щодо підозрюваного саме такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою є правомірними.

Залишаючи рішення слідчого судді без змін, колегія суддів враховує й той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, що свідчить про те, що останній не стає на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись вимогами ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.06.2020 року про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4