ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5382/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1105/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бренка Луганської області, громадянин України, не маючий освіти, не працюючий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 2 вересня 2018 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 2 вересня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду в розмірі 91687 гривень 57 копійок.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

11 липня 2018 року приблизно о 3 годині 35 хвилин ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу відчинив металеві люки кабельних колодязів, що розташовані біля буд. 19 по вул. Парамонова в м. Запоріжжі, через які проник до підземної кабельної каналізації, звідки, з метою особистого збагачення, таємно викрав заздалегідь обрізану невстановленою особою одну ділянку кабелю зв`язку, довжиною 90 м, загальною вартістю 27666 гривень 53 копійки, що належить ПАТ «Укртелеком». Після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 зник з місця вчиненого злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 13 липня 2018 року приблизно о 14 годині 42 хвилини ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу відчинив металеві люки кабельних колодязів, що розташовані по вул. Комарова в м. Запоріжжі, через які проник до підземної кабельної каналізації, звідки, з метою особистого збагачення, таємно заздалегідь обрізану невстановленою особою, викрав одну ділянку кабелю зв`язку, довжиною 142 м, загальною вартістю 21774 гривень 63 копійки, що належить ПАТ «Укртелеком». Після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 зник з місця вчиненого злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 14 липня 2018 року в нічний час доби ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу відчинив металеві люки кабельних колодязів, що розташовані біля буд. 19 по вул. Парамонова в м. Запоріжжі, через які проник до підземної кабельної каналізації, звідки, з метою особистого збагачення, таємно викрав заздалегідь обрізані невстановленою особою дві ділянки кабелю зв`язку, загальною довжиною 156 м, загальною вартістю 47955 гривень 32 копійки, що належить ПАТ «Укртелеком». Після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 зник з місця вчиненого злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 24 липня 2018 року приблизно о 15 годині 28 хвилин ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше сховище, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що його дії залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу відчинив металеві люки кабельних колодязів, що розташовані біля будинків № 3 та № 5 по вул. Комарова в м. Запоріжжі, через які проник до підземної кабельної каналізації, звідки, з метою особистого збагачення, таємно викрав заздалегідь обрізані невстановленою особою дві ділянки кабелю зв`язку загальною довжиною 92 м, загальною вартістю 14107 гривень 50 копійок, що належать ПАТ «Укртелеком». Після чого, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_8 зник з місця вчиненого злочину разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши ПАТ «Укртелеком» майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 2 вересня 2018 року приблизно о 20 години 15 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись поблизу будинку № 18 по вул. Космічній у м. Запоріжжі, побачив потерпілу ОСОБА_9 , обравши її в якості об`єкта для вчинення злочину. Далі, ОСОБА_8 продовжуючи свій злочинний умисел, підійшов до останньої та застосував до потерпілої насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я, яке виразилось у поштовху потерпілої руками, після чого з кишені фартуха, з метою особистого збагачення, відкрито викрав у останньої мобільний телефон «Nomi і184» вартістю 350 гривень, який знаходився в користуванні останньої, після чого втік з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_8 , потерпілій ОСОБА_9 спричинено майнову шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не погоджується з вироком суду в частині призначеного покарання, не зазначаючи жодних вимог та доводів на обґрунтування поданої апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_8 визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Крім того, обвинувачений під час досудового розслідування багато разів пожалкував про скоєні ним кримінальні правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей.

Також зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має місце проживання, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, частково відшкодував шкоду потерпілим та неодноразово просив у них вибачення, потерпіла ОСОБА_10 матеріальних чи моральних претензій до обвинуваченого не мала, на суворому покаранні не наполягала.

Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, зі встановленням мінімального іспитового строку, а в іншій частині вирок суду залишити без змін.

До апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не викликався, оскільки в апеляційній скарзі клопотання про це не заявляв. Під час провадження в апеляційному суді був повідомлений про час та місце розгляду апеляційних скарг, клопотання про його доставлення до суду не заявляв також.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, яка підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_8 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Зі змісту апеляційних скарг вбачається, що обвинувачений та його захисник фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), зміст та суть яких викладено в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17), які враховуються колегією суддів під час перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів за обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції врахував часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди та висновок органу пробації, відповідно до якого, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Колегія суддів також враховує, що обвинувачений не працює та суспільно-корисною працею не займається, а періодичність та кількість епізодів злочинної діяльності, у сукупності з вартістю викраденого майна, свідчать про те, що він заробляв на життя шляхом вчинення злочинів, до того ж, він не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення йому розміру призначеного покарання, відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_11 було призначене покарання в мінімальних або майже мінімальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання на підставі ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на кількість епізодів злочинної діяльності та дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого остаточного покарання, ніж у вигляді 4 років позбавлення волі, яке на переконання колегії суддів не є явно несправедливим через суворість.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції того, що ОСОБА_8 визнав свою вину в повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, раніше не судимий, має місце проживання, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває та частково відшкодував шкоду потерпілим, а потерпіла ОСОБА_10 не наполягала на суворому покарання, оскільки як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд врахував вказані обставини при призначенні обвинуваченому покарання та прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання не в максимальних межах санкції.

Інші доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Дата документу Справа № 333/5382/18