ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6035/19 Номер провадження 11-кп/814/541/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002224 за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 10 січня 2020 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від вiдбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

На підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту скасовано.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , ПрАТ «АСК ІНГО «Україна» про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 процесуальні витрати, понесені на правовому допомогу, в сумі 10000 грн.

Судові витрати за проведення експертиз стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави у сумі 20389,24 грн.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин:

10.12.2015 приблизно о 19:30 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 2103 ЗНГ, д.н.з НОМЕР_1 , по вул. Половка від вул. Великотирнівська в напрямку вул. Яблунева в м. Полтава, рухаючись з перевищенням дозволеної у населених пунктах швидкості, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований неподалік будинку №64 по вул. Половка в м. Полтава та позначений відповідною дорожньою розміткою і відповідними дорожніми знаками, в порушення вимог п.п. 12.4, 12.9 (б) ПДР України, при виникненні небезпеки для руху у вигляді появи на проїзній частині пішохода, який рухався по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво по напрямку його руху, якого він об`єктивно міг виявити з моменту його виходу на пішохідний перехід, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких, не приходячи до свідомості, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання за вчинений злочин без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, належним чином не врахував характер допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, тяжкість наслідків, що настали, а саме: смерть потерпілого, та не обгрунтував у своєму рішенні призначення покарання без додаткового покарання.

Крім того, вважає, що суд неправильно застосував Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання, оскільки, на підставі ст. 13 цього Закону, особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до цього Закону підлягають звільненню від відбування покарання (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону, тобто з 06.09.2017, та можуть бути звільнені від відбування покарання до 07.12.2017.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції щодо обставин провадження та винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за який його засуджено, учасниками провадження не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого; наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше, завдану злочином шкоду потерпілій відшкодував, має інвалідність ІІІ групи, а також думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні.

З огляду на вказане, а також за відсутності обставин, що обтяжують покарання, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, які впливають на вибір покарання, а також з аналізу даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції реалізував свої дискреційні повноваження у спосіб, передбачений законом та призначив покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому судом першої інстанції враховано всі обставини, які прокурор зазначив у своїй апеляційній скарзі, інших об`єктивних підстав для призначення додаткового покарання прокурор не зазначає і колегією суддів не встановлено.

Таким чином, призначене ОСОБА_12 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Крім цього доводи прокурора про неправильне застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» є безпідставними.

Відповідно до норм ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017, дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Пунктом «г» ст. 1 Закону передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами третьої групи.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 10.12.2015 вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким, та на день набрання чинності цим Законом був інвалідом третьої групи. Тому суд першої інстанції правильно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання.
При цьому абзац другий ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», на який посилається прокурор, про те, що особи, які підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону, відноситься до осіб, засуджених за вчинення злочину, тобто щодо яких судові рішення, на день набрання чинності цього Закону, набрали законної сили, що не стосується даного провадження.
З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. У зв`язку з цим апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4