Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7744/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду
в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю :
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.01.2020 року,

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.01.2020 року відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.
В ухвалі суду зазначено, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці за час відбуття покарання не довів своє виправлення.
Не погоджуючись з ухвалою суду засуджений ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Вказує на те, що він став на шлях виправлення, оскільки перебуваючи в місцях позбавлення волі отримав середню освіту та отримав спеціальність, відвідує церкву, зробив ремонт в установі.
Заслухавши доповідача, захисника про задоволення поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З матеріалів судового провадження видно, що вироком Апеляційного суду АР Крим від 25 грудня 2008 року ОСОБА_8 засуджено за ст.ст.152 ч.1, 153 ч.2, 153 ч.3, 152 ч.2, 186 ч.2, 115 ч.2 п.10, 70 ч.1 КК України на 15 років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання рахується з 31.07.2008 року; кінець строку відбуття покарання 31.07.2023 року.
На даний час, ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» з 08.08.2009 року, до цього періоду перебував у ДУ «Сімферопольський слідчий ізолятор», де характеризувався негативно, допустив 1 порушення вимог режиму тримання за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав.
За час відбування покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» він характеризується негативно, допускав порушення вимог режиму тримання та 71 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності (з них 8 разів поміщався до ДІЗО, 1 раз до карцеру, та 1 раз переводився в ОК строком на 2 місяці). На даний час всі стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має. Працевлаштований на дільниці бетонних виробів, однак працювати бажання не виявляє. Свідомо уникає виконання робіт з благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених. Вину у вчинених злочинах не визнає.
Суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, враховуючи вимоги ст. 81 КК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні його клопотання, оскільки засуджений хоча і не має непогашених стягнень, однак не характеризується як особа, яка довела своє виправлення, він характеризується негативно, формально працевлаштований, проте фактично працювати та брати участь у суспільно-корисній роботі не бажає. Засуджений за весь період відбування покарання допускав численні порушення та жодного разу не заохочувався. Вину у вчиненні злочинів не визнає та не відшкодовує завданих злочинними діями збитків.
Згідно вимог ст.81 КК України обов`язковою вимогою для застосування умовно-дострокового звільнення є доведення засудженим виправлення своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Разом з тим, з матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, а його поведінка не є сумлінною.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи на які посилається засуджений в апеляційній скарзі не є підставами для скасування ухвали районного суду і задоволення його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала суду є законна та обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі засудженого, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.01.2020 року, щодо нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: