Справа № 751/4206/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/415/20
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0010013 від 29.12.2018 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Клин Російської Федерації, громадянина України, працюючого головним інженером Державної організації «Комбінат Айстра» Державного агентства резерву України, одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, за період з 30.12.2018 року по 04.01.2019 року включно.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 36158 гривні 47 копійок.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2018 року, у вечірній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 прийшов за місцем проживання свого батька ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з батьком вживали алкогольні напої.

В цей же день, 29.12.2018 року , приблизно о 20 год. 40 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на кухні квартири АДРЕСА_3 , з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, на ґрунті словесного конфлікту, який виник під час спільного вживання алкогольних напоїв, з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті та бажаючи їх настання, умисно наніс лезом кухонного ножа потерпілому чотири удари в ділянку голови, завдавши чотири колото-різані поранення; шість ударів в ділянку грудної клітки, завдавши шість колото-різаних поранень, із них п`ять проникаючих в грудну порожнину з ушкодженням легень та аорти; чотири удари в ділянку живота, завдавши чотири колото-різані поранення, із них одне проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням стінки сечового міхура, чим спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран голови, грудної клітки та живота з ушкодженням внутрішніх органів, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та в комплексі перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю потерпілого.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці події, у квартирі АДРЕСА_3 .

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок колото-різаних ран голови, грудної клітки та живота, з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до зовнішньої і внутрішньої кровотечі та розвитку масивної крововтрати.

Своїми діями, що виразились у вчиненні вбивства, тобто в умисному протиправному заподіяні смерті ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 звертаючись з апеляційною скаргою, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 9 (дев`ять) років. В решті вирок залишити без змін.

Автор скарги переконаний, що суд першої інстанції при ухваленні вироку із застосуванням ст. 69 КК України, лише частково дотримався вимог ст. 65 КК України та положень постанов Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» №7 від 24.10.2003 року та «Про судову діяльність в умовах загострення в Україні криміногенної ситуації» № 9 від 30.09.1994 року.

Прокурор наполягає на тому, що суд формально поставився до визначення щирості каяття, фактично ототожнив його з визнанням вини. Виходячи із значення терміну «щире каяття», в даному кримінальному провадженні таке поняття не може бути констатоване, оскільки матеріали справи навпаки вказують про приховування ОСОБА_8 суттєвих обставин вчинення злочину. Також наголошує апелянт і на відсутності з боку обвинуваченого дій, які б свідчили про надання допомоги органу досудового розслідування, а тому визнання судом такої пом`якшуючої обставини як активне сприяння розкриттю злочину є безпідставним. Також суд пом`якшуючою обставиною визнав вік ОСОБА_8 , проте це є однією з характеристик особи обвинуваченого. Поряд з цим, суд не навів жодного обґрунтування про виключення такої обтяжуючої обставини як вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки на момент вчинення злочину потерпілому виповнилось 86 років і обвинувачений про це знав, будучи його сином.

Прокурор вважає, що з урахуванням вказаних вище обставин та положень ст. 69 КК України, які передбачають наявність двох груп чинників: не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, та дані, які певним чином характеризують особу винного, суд безпідставно призначив покарання ОСОБА_8 нижче від найнижчої межі інкримінованого злочину.

В судовому засіданні обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив залишити покарання призначене судом першої інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про заперечення апеляційної скарги прокурора, а також захисника, який наполягав на необґрунтованості скарги, потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і наполягав на законності вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на основі належно досліджених та оцінених доказів, обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні, та необхідність правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 115 ч. 1 КК України, а тому не вбачає підстав для апеляційного перегляду вироку суду у цій частині у зв`язку з відсутністю скарг учасників процесу з даного питання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Перевіряючи вирок суду в частині призначеного судом покарання ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 51-1985 км 18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к).

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, то колегія суддів дійшла наступного.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 69 КК України за наявністю кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів проти життя людини, що становить особливу небезпеку, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину за обставини, що пом`якшують покарання, встановив обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; на протязі року не притягувався до адміністративної відповідальності; сприяв розслідуванню та визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення; добросовісно виконував покладені на нього обов`язки як підозрюваного , так і обвинуваченого; більше двадцяти п`яти років працює на одному підприємстві та добре характеризується за місцем роботи, має довіру колективу, який підтримує його і на теперішній час; має власну сім`ю, дружина має захворювання із-за чого не працює; за місцем проживання та в сім`ї характеризується добре.

Доводи сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції не врахував обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку апеляційний суд відхиляє.

Згідно обвинувального акту однією з обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, в ході досудового розслідування було встановлено вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Як убачається із формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним в межах висунутого обвинувачення, ОСОБА_8 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. І при цьому як слідує з тексту вироку ОСОБА_8 визнаний винним в умисному протиправному заподіяні смерті ОСОБА_11 , який є батьком обвинуваченого, яким сам при цьому є особою похилого віку, а тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що формально судом першої інстанції вказана обставина визнана обтяжуючою і врахована при ухваленні вироку. Отже, всі зазначені обставини були належним чином в своїй сукупності враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому, а тому ця обставина окремо не впливає на призначене судом першої інстанції покарання.

Колегія суддів переконана, що висновки суду першої інстанції про можливість призначення ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 115 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією цієї статті, є обґрунтованими, оскільки наявності обставин, що пом`якшують покарання, визнаних судом першої інстанції, було достатньою для прийняття рішення про застосування ст. 69 КК та призначення ОСОБА_12 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, суд першої інстанції правильно послався на щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як окремі обставини, що пом`якшують покарання, оскільки, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, вони є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання.

Врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду про наявність у ОСОБА_8 щирого каяття не підтверджуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, є необґрунтованими. Як вірно вказав у вироку суд, про щире каяття обвинуваченого свідчить те, що він критично оцінює свою поведінку, визнає свою вину у вчиненні злочину та готовий нести, передбачену законом кримінальну відповідальність.

Крім того, посилання прокурора у апеляційній скарзі на ту обставину, що судом першої інстанцій не враховано положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.09.1994 №9 «Про судову діяльність в умовах загострення в Україні криміногенної ситуації» є безпідставними, оскільки безпосереднім об`єктом цього злочину є життя людини, а дії обвинуваченого охоплюються об`єктивною стороною складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за яке і було призначено покарання, з урахуванням у тому числі цих обставин. Злочин скоєно на ґрунті сімейної сварки, тому вважати, що він якимось чином вплинув на криміногенну ситуацію або навпаки, підстав немає.

При наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК. Так, обвинувачений ОСОБА_8 своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду у з`ясуванні обставин вчинення злочину.

Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

З огляду на наявність щирого каяття і активного сприяння розкриттю злочину як обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ці обставини, а також дані про особу ОСОБА_8 , в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та свідчать, що призначене йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України навіть у мінімальному розмірі, встановленому в санкції вказаної частини статті, було б явно недоцільним і несправедливим з огляду на суворість.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що призначення ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, у виді 5 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде обґрунтованим та таким, що ґрунтується на положеннях ст.ст. 50, 65 КК України та відповідатиме принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання. При цьому колегія суддів також враховує і позицію потерпілого, котрий не наполягав на суворості покарання обвинуваченому.

Доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновків суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4