У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/4803/18

№ 1-кс/183/455/20

25 березня 2020 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 18.10.2017 року до ЄРДР за № 0003376 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадження слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку глави 15 КПК України надійшло клопотання слідчого Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погоджене з прокурором Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що в вересні 2014 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа частиною земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , чим спричинила останній матеріальну шкоду.

В ході досудового розслідування встановлено, що 23 рудня 1993 року рішенням 17 сесії 21 скликання Орлівщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області визначено право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 . У технічному паспорті на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 мається чіткий план земельної ділянки.

В 2008 році від працівників Держкомзему Новомосковського району Дніпропетровської області стало відомо ОСОБА_4 , що її сусідка ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , приватизує свою земельну ділянку, до якої також включено 0,05295329 га земельної ділянки ОСОБА_4 . Так як, на підставі рішення сільського голови від 17.10.2008 року та від 06.02.2009 року надано та визнано право приватної власності за нею на земельну ділянку площею 0,22 га. Але потім вказане рішення було скасоване рішенням №124-25/У від 20.11.2009 року.

Після чого, ОСОБА_4 звернулась до Головного управління Держземагентсва у Дніпропетровській області про те, що б їй не видавали державний акт на земельну ділянку, так як вона не погоджувала їй межі земельної ділянки, у зв`язку з чим, що реєстрація права власності не була проведена.

З 2010 року ОСОБА_4 почала оформлювати право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , але так як ОСОБА_5 не погодила їй межі земельної ділянки, остання вимушена була звернутись до суду про підтвердження права власності і погодження меж, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

А в 2015 році з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме їй стало відомо, що 15.09.2014 року реєстратором реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_6 здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,22 га за кадастровим номером :02:003:0440, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на ОСОБА_5 , яка вже на той час померла. До вказаної земельної ділянки включені 0,05295329 га ОСОБА_4 . Після чого, 27.05.2015 року право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку отримує її донька ОСОБА_7 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 32 право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :02:003:0440 площею 0,2 га зареєстровано в Мар`янівській сільській раді Новомосковського району Дніпропетровської області 17.09.2014 року за ОСОБА_5

15.02.2019 року земельну ділянку яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,22 га, та якій присвоєно кадастровий номер :02:003:0440, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, виникла необхідність забезпечити збереження речових доказів у кримінальному провадженні - земельної ділянки до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Беручи до уваги, що у кримінальному провадженні земельну ділянку визнано у встановленому порядку речовим доказом, з метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, знищення, їх збирання та подальшого відчуження особами, що вчинили вказаний злочин та на теперішній час не встановлені, на час розслідування, на неї слід накласти арешт, який полягає в забороні будь-кому розпоряджатись будь-яким чином вказаним майном та використовувати його.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явилися.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшла до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Однак, слідчим у клопотанні не обґрунтовано належним чином необхідність накладення арешту.

Крім того, відповідно до витягу з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні внесено 18.10.2017 року, при цьому, з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку слідчий звертається до слідчого судді через два роки та п`ять місяців, а саме 19 березня 2020 року, враховуючи те, що зазначену у клопотанні земельну ділянку було визнано речовими доказами постановою від 15 лютого 2019 року.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що дане клопотання слідчого слід вважати необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Новомосковського ВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 , погодженого прокурором Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному 18.10.2017 року до ЄРДР за № 0003376 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1