Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/3272/19
У Х В А Л А
17.02.2020 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого по кримінальному провадженню Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000341 від 14.05.2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_3 звернуся в суд з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,

Клопотання мотивує тим, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинені повторно, за що передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України зазначений злочин відноситься до категорії тяжких.

На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 16.05.2019, залишеною в силі ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 03.06.2019 стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153680 грн.

В разі звільнення ОСОБА_6 з-під варти внаслідок внесення застави на нього покладено обов`язки прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою, не відлучатись з с. Олешник Виноградівського району без дозволу слідчого, прокурора або до суду.

У зв`язку з внесенням визначеної судом застави 04.06.2019 підозрюваний ОСОБА_6 був звільнений з-під варти.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесення застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Продовження строку дії запобіжного заходу у виді застави чинним кримінальним процесуальним законодавством України не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого, за правилами, передбаченими розділом II цього Кодексу.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 07.02.2020 прокурор клопотав залишити запобіжний захід у виді застави, застосований щодо ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування, без змін.

Натомість, стороною захисту подано клопотання зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 із застави на домашній арешт та повернення застави заставодавцю.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 07.02.2020, яка не підлягає апеляційному оскарженню, підстав для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу не встановлено та у зв`язку із закінченням строку дії ухвали слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, заставу повернуто заставодавцю.

Водночас, судовий розгляд на підставі обвинувального акта на даний час не завершено, а підстави для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу та визначені ст. 177 КПК України ризики його неналежної процесуальної поведінки не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, а тому перебуваючи на волі та усвідомлюючи загрозу його засудження до реального позбавлення волі на тривалий строк, може ухилитись та переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, яких у судовому засіданні ще не допитано, вчинити інше кримінальне правопорушення, у тому числі у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відсутність в обвинуваченого ОСОБА_6 сім`ї та утриманців, а також те, що він ніде не працює та не навчається, свідчать про слабкість його соціальних зв`язків.

Відтак, з метою виконання завдань кримінального провадження для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також задля запобігання можливим спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення чи іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, тому прокурор звернувся з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив таке задоволити. Правом доповнювати клопотання в порядку ст. 185 КПК України скористатись не бажав.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання. Зазначили, що клопотання безпідставне, оскільки обвинувачений виконує покладені на нього процесуальні обов`язки та забезпечує належну процесуальну поведінку, крім того стороною обвинувачення не доведено обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України належними та допустимими доказами. Клопотання прокурора подано без дотримання вимог ч. 3 ст. 184 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, з`ясувавши обставини, суд прийшов до таких висновків.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін, яка відповідно до ст. 22 КПК України передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Ч.2 ст.194 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом враховано вимоги ст. 178 КПК України. Так, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність взяття особи під варту, про продовження строків тримання особи під вартою покладений на органи досудового слідства, зокрема, прокурора.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 194 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід врахувати вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Європейській Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірити доводи клопотання, дати належну оцінку його доводам.

Так, при оцінці обґрунтованості клопотання прокурора враховуються положення Європейського суду з прав людини, зазначені вп.75 Рішення від10.02.2011року -«Справа Харченко проти України» проте,що «Суд нагадує, що тривале тримання під вартою без визначення в рішенні відповідних підстав є несумісним із принципом захисту від свавілля, закріпленого вп.1 ст.5 Конвенції. У п.79 цього ж Рішення «Суд повторює,що розумність строку тримання особи під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин про які йдеться в рішеннях національних судів,рівня переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Запобіжний захід тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості,переважує принцип поваги до свободи особистості.

Суд вважає, що клопотання прокурора містить стандартний набір підстав для застосування запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_6 , без розгляду прав до подібності таких підстав у контексті конкретної життєвої ситуації. При цьому слід зазначити, що підстави тримання особи під вартою, мають бути чітко вказані в клопотанні.

Прокурор у клопотанні не вмотивував доводи про те, що тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з урахуванням суспільного інтересу та особливостей кримінального провадження переважує принцип поваги до свободи особистості.

Зазначені прокурором мотиви й підстави не поєднуються із вказаними вище положеннями Конвенції та Рішенням Європейського суду в справі «Летельє проти Франції»,відповідно до якого попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку (п.51 Рішення).

Мотиви про те, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити або спотворити будь-які з речей чи документів, суд вбачає, що не відповідає наведеним у клопотанні доводам, з якого не вбачається, що прокурор посилався на ці доводи, обґрунтовуючи клопотання. Під час розгляду клопотання прокурор також не посилався на наявність будь-яких даних у підтвердження вказаних ризиків.

При цьому зі змісту клопотання вбачається, що в обґрунтування зазначеного, прокурор послався на характер вчиненого злочину та тяжкість діяння у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , крім того прокурором також відмічено про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_6 сім`ї та утриманців, а також те, що він ніде не працює, не навчається, що свідчить про слабкість його соціальних зв`язків.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Обвинувачений ОСОБА_7 виконує покладені на нього процесуальні обов`язки та забезпечує належну процесуальну поведінку, у судові засідання з`являється своєчасно та бере в них участь, за час досудового розслідування та судового розгляду не порушив жодного разу обов`язків які на нього накладалися.

У зв`язку з внесенням визначеної судом застави 04.06.2019 підозрюваний ОСОБА_6 був звільнений з-під варти, покладені обов`язки прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою, не відлучатись з с. Олешник Виноградівського району без дозволу слідчого, прокурора або до суду ОСОБА_6 не порушував та виконував.

Матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що появились нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, на наявність таких даних прокурор під час розгляду судового провадження не вказав.

Прокурором не зазначено в даному клопотанні про обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу;

При прийнятті судового рішення враховуються положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений. При цьому, слід зазначити, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

Прокурором в судовому засіданні заявлено ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, тобто не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про : 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Як вбачається з матеріалів клопотання, таке не подане без дотримання ч. 3 ст. 184 КПК України. Також подане клопотання не містить, до нього не додано жодного доказу на підтвердження обгрунтованого обвинувачення особи у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України.

У судовому засіданні прокурором не доведено ризики передбачені ст.177 КПК України, оскільки в ході розгляду клопотання встановлено, що підозрюваний постійно за першою вимогою з`являвся до слідчого, суду, що в свою чергу не може свідчити про намір переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Посилання слідчого та прокурора про можливий вплив підозрюваного на свідків, а також намір підозрюваного перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки про вплив на учасників кримінального провадження зі сторони підозрюваного, ні свідками не повідомлялося, а припущення щодо можливих таких дій, не можуть братися за основу обвинувачення.

Отже жодного ризику, закріпленому у ст.177 КПК України, слідчим суддею не встановлено і прокурором не доведено.

Так, відповідно до листа ВССУ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В судовому засіданні прокурор не довів обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України обставини, а доводи наведені у клопотанні є недоведеними.

У поданому клопотанні, крім припущень ймовірної поведінки обвинуваченого, на підтвердження ризиків, жодних доказів не наведено.

За встановлених обставин, клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 176-178, 331 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Відмовити стороні обвинувачення (прокурору) у задоволенні клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвала суду оскарженню не підлягає, на неї може бути подане заперечення при оскарженні кінцевого судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1