1Справа № 335/5602/20 1-кс/335/2942/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000063 від 30.07.2014 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітніх дітей, є керівником ТОВ „Надзвичайно гарні люди 2017, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що СУ ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000063 за фактом розбійного нападу на ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.07.2014, близько 18.00 години, ОСОБА_9 і ОСОБА_6 на автомобілі „ЗАЗ Таврія, номерний знак НОМЕР_1 , прибули на автостоянку біля супермаркету Обжора, який розташований по просп. Будівельників, 125 у м. Маріуполі Донецької області. Там вони побачили свого знайомого ОСОБА_8 , який перебував в автомобілі ZAZ DAEWOO, номерний знак НОМЕР_2 . В цей час ОСОБА_9 , керуючи автомобілем ЗАЗ Таврія, зупинився біля автомобіля ZAZ DAEWOO, за кермом якого перебував ОСОБА_8 , заблокувавши рух його автомобіля.

Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 вступили у злочинну змову про вчинення розбійного нападу на ОСОБА_8 з метою незаконного заволодіння його майном. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 з метою нападу на ОСОБА_8 намагалися відчинити двері автомобіля, які ОСОБА_8 були заблоковані з середини. Оскільки двері автомобіля не вдалося відчинити, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 почали погрожувати ОСОБА_8 застосуванням предмету, схожого на пістолет. Коли ОСОБА_8 відмовився відчиняти двері, то ОСОБА_6 , застосовуючи силу, намагався їх відкрити, внаслідок чого пошкодив двері автомобіля. В цей час ОСОБА_9 предметом, схожим на пістолет, розбив скло у водійській дверці автомобіля. Продовжуючи напад на ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , застосовуючи фізичне насильство, схопив його за шию та долаючи опір намагався витягти його з автомобіля. У той же час, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_6 , відчинив задні двері автомобіля та з корисливих мотивів умисно заволодів шкіряною барсеткою ОСОБА_8 , яка знаходилась на задньому сидінні, в якій знаходились гроші та інше майно ОСОБА_8 .

Під час здійснення розбійного нападу ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, умисно заволоділи майном ОСОБА_8 , а саме: 10000 доларами США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 28.07.2014 в гривневому еквіваленті, становить 118 583,83 грн.; 6358 гривнями; шкіряною барсеткою вартістю 2500 грн.; 10 жетонами на проїзд у метро м. Києва по ціні 2 грн., на суму 20 грн.; 10 купонами на мийку автомобіля по ціні 5 грн., на суму 50 грн.; ключами від квартири вартістю 200 грн., а всього майном на загальну суму 127 711,83 грн., чим заподіяли потерпілому майнову шкоду.

Після незаконного заволодіння майном ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_6 залишили місце події, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

07.06.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

12.06.2019 року Печерським районним судом міста Києва до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжено до 07.08.2019.

На цей час запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 не обрано, оскільки стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по кримінальному провадженню № 0000588 від 01.07.2019, обвинувальний акт у якому розглядається Бердянським міськрайонним судом Запорізької області.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та /або/ суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, з підстав, які викладені у клопотанні.

Підозрюваний та його захисники у судовому засіданні проти клопотання заперечували, просили відмовити у задоволенні клопотання, оскільки, перебуваючи під домашнім арештом по іншому кримінальному провадженню ОСОБА_6 не вчиняв жодних дій для перешкоджання досудовому розслідуванню. Захисники вважають непідтвердженою кваліфікацію дій підозрюваного, не доведеними наявність ризиків, про що надали письмові заперечення.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП України в Запорізькій області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000063 за фактом розбійного нападу на ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

07.06.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Доводи сторони захисту в цій частині щодо неправильної кваліфікації дій підозрюваного слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_6 до скоєння вказаного кримінального правопорушення, а кваліфікація дій підозрюваного може бути уточнена в ході проведення досудового розслідування.

Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

Надаючи оцінку доводам клопотання про наявність зазначених у клопотанні ризиків, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На переконання слідчого судді, ризик переховування від органу досудового розслідування та суду органом досудового розслідування не підтверджено, враховуючи, що підозрюваний самостійно з`явився до суду для розгляду даного клопотання про застосування запобіжного заходу. Крім того, як встановлено в ході розгляду клопотання, у іншому кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді в суді, відносно підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та суду не надано будь-яких даних про порушення його умов ОСОБА_6 , який, у свою чергу після зміни зазначеного запобіжного заходу із тримання під вартою самостійно повідомив слідчого про це. Доводів сторони захисту щодо не підтвердження ризику переховування прокурором не спростовано.

З цього питання практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому, загроза втечі не випливає з простої можливості для підозрюваного перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»).

Ризик знищення, схову або спотворення речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення слідчий суддя вважає недоведеним, з урахуванням тривалості кримінального провадження з моменту внесення відомостей до ЄРДР у 2014 року, а також, враховуючи, що матеріалами даного клопотання не підтверджено, які вживалися заходи щодо отримання речей і документів, що мають істотне значення, та слідчим не наведено, про які саме докази, що можуть бути знищені, йдеться у клопотанні.

З матеріалів клопотання вбачається, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим обгрунтовано вірогідністю впливу на осіб, які є учасниками іншого кримінального провадження, а достатніх даних щодо можливого впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні матеріали клопотання не містять. За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість наявності такого ризику, який, у свою чергу, виключається вже застосованим запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту у іншому кримінальному провадженні.

Поряд з цим, слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідства про наявність ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, виходячи з того, що відносно останнього вже перебуває інше кримінальне провадження на розгляді у суді.

Так, вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_6 , його вік, міцність соціальних зв`язків, стан здоров`я, та дані про особу підозрюваного, який має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітніх дітей, є керівником ТОВ „Надзвичайно гарні люди 2017, раніше не засуджений.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначає, що суд повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які мають суттєве значення для «законності» позбавлення свободи у світлі цілей Конвенції.

Слідчий суддя, вирішуючи дане клопотання, враховує обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, які підтверджуються наданими доказами, зокрема, дані, які характеризують підозрюваного.

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 стороною захисту надано достатньо доводів про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначено у клопотанні та наведено прокурором у судовому засіданні.

Виходячи з загальних принципів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судовим органам не надається вибору між тим, щоб „притягнути звинуваченого до суду у розумний строк або дарувати йому тимчасове звільнення до суду. До засудження звинувачений повинен вважатися невинним, і мета такого положення полягає перед усім у забезпеченні „умовного звільнення, якщо продовження його затримання більше не є обґрунтованим. Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою ( рішення у справі „Ідалов проти Росії).

Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення його явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на „розгляд судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, а й передбачає, що „звільнення може бути обумовлено гарантіями з`явитися на судове засідання.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі „Летельє проти Франції, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є достатні підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути „формою очікування обвинувального вироку.

Враховуючи, що у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри, та наявність ризику, який передбачено ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, враховуючи дані про особу підозрюваного, стан його здоров`я, слідчий суддя вважає не доведеним, що більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаному ризику, та приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України , домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

З урахуванням вищезазначених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, а саме: прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, є достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

Виходячи з вимог ст.ст. 115, 197 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 строком на два місяці до 09.09.2020 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, ч. 2 ст. 376, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, строком до 09 вересня 2020 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:

- прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження.

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Встановити строк дії даної ухвали до 09 вересня 2020 року включно.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1