Справа № 171/568/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України, відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Широчани, Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:
Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням, в якому просить привести у відповідність із законодавством України вирок Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської області від 01 червня 2017 року про засудження громадянина України ОСОБА_5 за ч.3 ст.30, ч. 5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 9-ти років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування клопотання зазначено, що вищезазначений вирок іноземної держави набрав законної сили, ОСОБА_5 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Удмуртській Республіці», кінцевий строк відбування покарання 04 квітня 2026 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні АДРЕСА_1 . Міністерством юстиції України вирішено прийняти в Україну засудженого вироком суду Російської Федерації громадянина України ОСОБА_5 для подальшого відбування покарання на території України, у зв`язку з чим Міністерство звернулось до суду з даним клопотанням.

На підставі ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження здійснюється за допомогою технічних засобів.

У судове засідання представник Міністерства юстиції не з`явився, у клопотанні ставить питання про розгляд клопотання без його участі, оскільки відповідно до вимог ст. 610 КПК України його явка в судове засідання не є обов`язковою.

В судовому засіданні прокурор вважає можливим задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської області від 01 червня 2017 року та вважає, що дії ОСОБА_5 підпадають під відповідальність ч.2 ст.15, ч.3 ст. 307 КК України.

Захисник підтримав клопотання.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземного суду, винесеного відносно громадянина України ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

06 березня 2020 року наказом Міністерства юстиції України № 824/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ст.606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, п.п. 7, 8, 12 Розділу ХІІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 № 2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 за № 956/33927 та на підставі запиту Міністерства юстиції РФ від 24.06.2019 за № 06-77996/19.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ, суд виходить із положень Конституції України,глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до вимог ч.1ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік»встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

Статтею 11 цієї Конвенції зазначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Виходячи з положень ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання,призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені уст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України. При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 610 КК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Так, вироком Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років 6 місяців позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.

Дії ОСОБА_5 Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської були кваліфіковані за ч.3 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК РФ, як замах на незаконний збут наркотичних засобів групою осіб за попередньою змовою з використанням засобів інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), скоєне в особливо великому розмірі.

Згідно довідки виданої тво начальника ФКУ «Виправна колонія № 5 ГУФСВП Росії по Свердловській області» ОСОБА_5 засуджений за вироком Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської області від 01 червня 2017 року. Станом на 23.04.2019 засуджений ОСОБА_5 відбув 2 роки 6 місяців 18 днів, не відбута частина покарання складає 6 років 11 місяці 12 днів, початок строку - 01 червня 2017 року, зарахувати з 05 жовтня 2016 року по 31 травня 2017 року, кінець строку - 04 квітня 2026 року.

Згідно медичної довідки «філіалу МЧ-5 ФКУЗ МСЧ-66 ФСІН Росії», ОСОБА_5 спостерігався в здрав пункті ФКУЗ МСЧ-66 ФСІН Росії з діагнозом: хронічний панкреатит, ВСД за гіпертонічним типом.

Згідно копії паспорту громадянина України серія НОМЕР_1 виданого Апостолівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, засуджений ОСОБА_5 є громадянином України, останнім зареєстрованим місцем проживання якого є адреса: АДРЕСА_1 .

Засуджений ОСОБА_5 висловив бажання бути переведеним в Україну для подальшого відбування покарання, що підтверджується його письмовою заявою, доданою до клопотання.

Вирішуючи питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України суд враховує обставини, які встановлені вироком Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської області від 01 червня 2017 року.

Відповідальність за суспільно небезпечні діяння, за які засуджено ОСОБА_5 в Російській Федерації, передбачена також законодавством України.

Так, ОСОБА_5 вчинив замах на незаконний збут наркотичних засобів групою осіб за попередньою змовою з використанням засобів інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу Інтернет), скоєне в особливо великому розмірі, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.15 ч.3 ст. 307 КК України.

Санкція ч.3ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років позбавленн6я волі з конфіскацією майна.

Таким чином, за законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 передбачений максимальний строк позбавлення волі у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Однак, частина 3ст. 68 КК України обмежує максимальний строк покарання за вчинення замаху на злочин двома третинами максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини КК України.

Оскільки санкція ч. 3ст. 307 Кримінального кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, то з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК України максимально можливим основним покаранням призначеним ОСОБА_5 може бути позбавлення волі строком на 8 років, а тому суд вважає за необхідне визначити строк основного покарання 8 років позбавлення волі.

Додаткові покарання до засудженого ОСОБА_5 вироком РФ не застосовувалися.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської області від 01 червня 2017 року та визначити ОСОБА_5 покарання ч.2 ст.15 ч.3 ст.307 КК України, у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, діючим законодавством України не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, ст.ст.372, 602, 603, 609- 610 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Привести у відповідність із законодавством України вирок Дзержинського районного суду м. Нижній Тагіл Свердловської області від 01 червня 2017 року відносно ОСОБА_5 , засудженого за ч.3 ст. 30 ч.5 ст. 228.1 КК РФ до 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.

Визначити, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.15 ч. 3 ст. 307 КК України та визначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дня його затримання, з 01 червня 2017 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час тримання під вартою з 05 жовтня 2016 року по 31 травня 2017 року.

Зарахувати у строк відбутого покарання період відбування ним покарання на території Російської Федерації.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Суддя ОСОБА_1