Справа № 946/1707/20
Провадження № 1-кс/946/526/20
У Х В А Л А

про арешт майна

19 березня 2020 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001336 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

І СУТЬ КЛОПОТАННЯ

1.1. 18.03.2020 року старший слідчий звернулась до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з клопотанням про арешт майна, а саме документів в кількості 7 аркушів, що містять підпис ОСОБА_5 , для подальшого використання їх під час проведення почеркознавчої експертизи, які 17.03.2020 вилучені з канцелярії Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області.

1.2. Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою останніх, в липні 2012 року, більш точно час та дату в ході досудового розслідування не встановлено, досягла з родиною ОСОБА_9 домовленості ніби про те, що вона продасть їм будинок АДРЕСА_1 , в якому родина ОСОБА_9 проживала з 2007 року, безоплатно на підставі усної домовленості з ОСОБА_6 , при чому право власності на зазначений будинок за ОСОБА_6 зареєстровано не було на момент досягнення домовленості щодо купівлі-продажу даного об`єкту нерухомості та не зареєстровано і на даний час, а остання має лише свідоцтво про право на спадщину. Фактичного права розпорядження вказаним будинком ОСОБА_6 не мала і не має на даний час, про що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вона не повідомила, а навпаки запевнила, що вказаний будинок належить їй на праві приватної власності, підтвердивши свої доводи наявністю технічної документації на об`єкт нерухомості та надавши дозвіл на проведення ремонтних робіт потерпілим на власний розсуд, тим самим підкріпивши довіру потерпілих, щодо намірів ОСОБА_6 щодо продажу зазначеного будинку.

Між ОСОБА_6 та родиною ОСОБА_9 досягнуто домовленості нібито про купівлю останніми даного будинку у ОСОБА_6 за 30 000 доларів США у розстрочку, за умови, що родина ОСОБА_9 повинна сплатити не сплачену частину кредиту за договором споживчого кредиту № 0 укладеного 14.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та чоловіком ОСОБА_6 ОСОБА_5 . Після остаточної сплати заборгованості по вказаному кредитному договору родина ОСОБА_9 повинна передати ОСОБА_6 суму грошових коштів, яка становить різницю між сумою сплаченою по кредиту та вартістю будинку, а саме сумою у 30 000 доларів, що була визначена ОСОБА_6 на момент домовленості, щодо купівлі-продажу зазначеного будинку.

Починаючи з липня 2012 року родина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , довіряючи ОСОБА_6 , почали здійснювати щомісячно виплати по зазначеному кредиту, реквізити якого були ним особисто повідомлені в телефонному режимі самою ОСОБА_6 .

Після того, як родина ОСОБА_9 почала здійснювати виплати по кредиту, ОСОБА_7 неодноразово наполягав на нотаріальному посвідченні досягнутою між ними домовленості, уклавши відповідний нотаріально посвідчений договір, але ОСОБА_6 , з надуманих навмисно причин відмовлялася оформити домовленість документально, зловживаючи довірою родини ОСОБА_9 .

Так 01.02.2013 року, після категоричної вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 щодо необхідності укладення договору між ним з обов`язковим його нотаріальним посвідченням, ОСОБА_10 знову ж таки вдалось, шляхом зловживанням довірою ОСОБА_7 , із застосуванням навичок, здобутих нею під час роботи в правоохоронних органах та зайняття адвокатською діяльністю, ухилитися від укладання будь-якого договору між нею та родиною ОСОБА_9 , щодо вказаного об`єкту нерухомості, а саме будинку АДРЕСА_1 , а лише обмежитись написанням власноручної розписки, що датована саме 01.02.2013 року. Саме, завдяки переконливим доводів ОСОБА_6 , щодо правильності її дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 погодилися на оформлення домовленості лише шляхом написання зазначеної розписки, без укладання відповідного договору у встановленому порядку.

Так, розпискою від 01.02.2013 року, складеною та підписаною власноручно ОСОБА_6 , згідно висновку судової почеркознавчої експертизи №21-П від 25.02.2019 року, остання зазначила, що вона домовилася з ОСОБА_7 про те, що, він у рахунок купівлі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з липня 2012 року, буде сплачувати кредит в АКІБ «УкрСиббанк», №0 від 14.07.2007 року. Відповідно до досягнутої домовленості, заборгованості по вказаному кредиту за період з 01.07.2012 року по 01.02.2013 року не було, таким чином підтвердила що у період з 01.07.2012 року по 01.02.2013 року родиною ОСОБА_9 здійснено виплати по кредиту. У вказаній розписці ОСОБА_6 , умисно, з метою обману родини ОСОБА_9 , не вірно зазначено дату укладання вищевказаного кредитного договору, а саме «14.07.2007», замість правильної дати його укладання «14.09.2007».

Після написання зазначеною розписки, ОСОБА_6 , з метою остаточного переконання потерпілих, у ніби то правильній послідовності своїх дій, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скерованого за заволодіння грошових коштів, шляхом зловживання довірою, пообіцяла ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що періодично буде власноручно писати розписки про отримання грошових коштів по кредиту від останніх, достеменно знаючи, що робити цього вона не буде, а дала таку обіцянку лише з метою зловживання довірою потерпілих і у майбутньому розписок, про отримання грошових коштів вона не писала і писати їх не збиралася, ухиляючись від їх написання, посилаючись на зайнятість та не можливість прибути.

Крім вищевказаної розписки, ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , аркуш паперу на якому зазначила дані особи, у якої нібито зберігалася технічна документація на вказаний об`єкт нерухомості, для можливості подальшої реєстрації місця проживання родини ОСОБА_9 у даному будинку, хоча документи ОСОБА_6 жодній особі не залишала і не передавала, а вчинила ці дії, лише з метою посилення довіри до неї з боку родини ОСОБА_9 .

З моменту написання розписки та до погашення кредиту, тобто до 04.04.2017 року родина ОСОБА_9 продовжувала проживати у вказаному будинку, жодних претензій на їх адресу з боку ОСОБА_6 не надходило, кредит ними сплачувався щомісячно.

Так, 04.04.2017 року ОСОБА_7 здійснено останню виплату по вказаному кредитному договору, загальна сплата родиною ОСОБА_9 по вказаному кредиту станом на 04.04.2017 року склала 26 935,39 доларів США. Про погашенні кредиту та бажання оформити право власності на зазначений будинок ОСОБА_7 , передавши їй грошові кошти, для повного розрахунку за вказаний будинок, а саме 30 000 доларів США, ОСОБА_7 , повідомив в телефонному режимі ОСОБА_6 , на що остання повідомила, що ОСОБА_7 повинен ще їй виплатити додатково гроші в сумі 10 000 доларів.

Так, продовжуючи умисні дії, спрямовані на заволодіння шахрайським способом грошовими коштами родини ОСОБА_9 , ОСОБА_6 скеровано на їх адресу, лист-вимогу, датовану 05.04.2017 року підписано власноручно ОСОБА_6 , що підтверджено висновком тієї ж судової почеркознавчої експертизи № 21-П від 25.02.2019 року, якою вона вимагає родину ОСОБА_9 негайно та в повному обсязі виплатити їй залишок грошових коштів в обумовленій валюті, за винятком суми, яка була сплачена у вигляді авансу на день написання неї розписки. У разі виконання родиною ОСОБА_9 цієї умови, ОСОБА_6 , зі свого боку, зобов`язується укласти договір купівлі-продажу належного їй будинку та передати на нього всі права, при цьому завідомо знаючи, що такий договір укласти вона не зможе, бо право власності на даний об`єкт нерухомості не зареєстровано ОСОБА_6 і до теперішнього часу. Або, альтернативою зазначене, негайне звільнення будинку, привівши його у той стан, в якому родина ОСОБА_9 його отримала.

Вказана вимога, скерована на адресу родини ОСОБА_9 , одразу після сплати ними всієї суми по вищевказаному кредитному договору, тобто безпосередня після того як ОСОБА_6 вже отримані від родини ОСОБА_9 гроші в сумі 26 935,39 доларів США.

Крім того, продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_6 , не дивлячись на повну сплату заборгованості по вищевказаному кредитному договору родиною ОСОБА_9 , у період з липня 2012 року по квітень 2017 року, 20.03.2018 року скерувала на адресу останніх чергову лист-вимогу, якою зобов`язує їх виселитися з будинку АДРЕСА_1 , де вони нібито проживали на умовах оренди.

Так, 17.03.2020 року з канцелярії Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області для долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів та використання у подальшому для проведення почеркознавчих експертиз вилучено документи, що містять підпис ОСОБА_5 на 7 аркушах, що упаковані в паперовий конверт з пояснювальним текстом.

1.3.Вказані обставини органом досудового розслідування попередньо кваліфіковані за ч.3 ст.190 КК України.

1.4. Подане клопотання про арешт майна обґрунтовується тим, що документи в кількості 7 аркушів, що містить підпис ОСОБА_5 , для подальшого використання їх під час проведення почеркознавчої експертизи, які 17.03.2020 року вилучені з канцелярії Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області мають значення речового доказу у кримінальному провадженні.

ІІ ПРОЦЕДУРА

2.1. Під час розгляду клопотання про арешт майна повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалося.

2.2. Слідчий та прокурор просили розглянути клопотання без їх участі.
2.3. Представник Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області подав заяву про розгляд клопотання без його участі, проти накладення арешту на майно не заперечував.

ІІІ. КРИМІНАЛЬНЕ ПРОЦЕСУАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО
Стаття 170. Накладення арешту на майно
1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. […]
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів. […]
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. […]

Стаття 171. Клопотання про арешт майна
[…]5. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Стаття 98. Речові докази
1. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. […]

Стаття 173. Вирішення питання про арешт майна
1. Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. […]

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

4.1. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, зважаючи на те, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.1 ст.98 КПК України та може бути використано як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001336 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, задовольнити.

2. Накласти арешт на майно, вилучене 17.03.2020 року з канцелярії Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, а саме документи в кількості 7 аркушів, що містить підпис ОСОБА_5 , для подальшого використання їх під час проведення почеркознавчої експертизи.

3. Ухвала підлягає негайному виконанню.

4. Копію ухвали про арешт майна невідкладно надіслати слідчому, прокурору та до Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з отримання її копії та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Слідчий суддя:ОСОБА_1