Справа № 359/4681/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1761/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Овруч Житомирської області, одружену, маючу на утриманні двох неповнолітніх дітей, з вищою освітою, громадянку України, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_1 ,

засуджено ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 4250 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 2152 грн. 43 коп. завданих матеріальних збитків та 15000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, а всього 17152 грн. 43 коп. Вироком також вирішено питання речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком 15.12.2017 року, близько 13 год. 00 хв., в світлий період доби, водій ОСОБА_8 перебувала за кермом автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що був припаркований на прилеглій території Привокзальній площі (вул. Привокзальна, 1), м. Бориспіль Київської області. В цей час, водій ОСОБА_8 , проявляючи злочинну недбалість, не врахувала дорожню обстановку, не діяла таким чином, що не створювати небезпеки іншим учасникам руху, чим грубо порушила п.п. 2.3 б), 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, виїжджаючи з місця паркування розпочала рух зазначеного автомобіля під своїм керуванням заднім ходом, не переконавшись в безпечності маневру та не звернувшись за допомогою до інших осіб.

Після руху заднім ходом водій ОСОБА_8 здійснила наїзд задньою частиною автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_7 , яка в цей час стояла позаду автомобіля.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесне ушкодження у вигляді перелому великого виростку лівої плечової кістки зі зміщенням уламків, яке згідно висновку експерта №11-д від 12.02.2018 року відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_8 , яка грубо порушила Правила дорожнього руху України, а саме: п.2.3 б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний бути уважним, та не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; п.10.9, згідно якого, під час руху транспортного засобу заднім ходом, водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, а для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Порушення ОСОБА_8 указаних пунктів Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та отриманими ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесними ушкодженнями.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить змінити вирок в частині цивільного позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не об`єктивно з`ясовані всі обставини зазначені в цивільному позові в частині відшкодування потерпілій збитків, які складають вартість придбаних ним лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення, докази, які підтверджують понесені потерпілим витрат на їх придбання, не були належним чином досліджені та оцінені судом відповідно до кримінального процесуального закону та норм матеріального права, багато лікарських засобів не мають відношення до травми (косметичні засоби), деякі з них куплені через 6 місяців після травми, у потерпілої були хронічні хвороби і деякі лікарські препарати стосуються їх. Також вказує, що судом вказано, що додатковою обставиною настанню таких наслідків, недотримання пішоходом ОСОБА_7 вимог розділу 4 ПДР, перебування на проїжджій частині пішохода, що також впливає на розмір шкоди. Щодо моральної шкоди обвинувачена зазначає, що така шкода не обґрунтована потерпілою, яка не підтвердила своє місце роботи та причину її звільнення, крім того, «налякана» потерпіла приїжджала до її місця проживання і збирала інформацію щодо обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену, яка підтримала апеляційну скаргу, потерпілу та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість обвинуваченої у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 286 КК України та призначеного судом покарання сторонами у апеляційному порядку не оскаржується.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно вимог ст. 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, під час розгляду справи у суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5988,69 грн та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. (а.с 37-55).

З вироку випливає, що судом першої інстанції при судовому розгляді детально з`ясовані позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, зокрема про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2152,43 грн. та моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., постановлено на підставі досліджених в судовому засіданні доказів.

Цивільним відповідачем в апеляційній скарзі оскаржується розмір визначеної судом майнової шкоди, а також сам факт заподіяння потерпілій моральної шкоди.

Проте, у порядку ч.3 ст.404 КПК України обвинуваченою не заявлялось клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, чи про дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

З власної ініціативи суд апеляційної інстанції позбавлений можливості досліджувати обставини чи докази, що стосуються цивільного позову у кримінальному провадженні.

Отже, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України, обвинуваченою не доведено обставин, на які вона посилається в апеляційній скарзі, про неналежне встановлення судом розміру матеріальної шкоди, заподіяної цивільному позивачу.

Також є такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, твердження апеляційної скарги про відсутність доказів заподіяння потерпілій моральної шкоди.

Так, вироком встановлений факт отримання потерпілою внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді перелому великого виростку лівої плечової кістки, що призвело до тривалого лікування травми.

Вказані обставини свідчать про те, що в результаті ДТП у цивільного позивача мало місце погіршення здоров`я, порушення звичного способу життя, що спричинило значні моральні страждання.

Визначений судом грошовий еквівалент моральних страждань у 15 000 грн. відповідає критеріям виваженості, справедливості та розумності.

Частиною 2 ст.1193 ЦК України передбачено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

З вироку випливає, що при визначенні розміру заподіяної потерпілій шкоди судом врахований факт порушення нею вимог ПДР, що призвело, зокрема, і до часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральних збитків.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 3 лютого 2020 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: