Дата документу 20.05.2020 Справа № 334/2252/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2252/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/613/20 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчого та відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не працюючого, маючого середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 17 березня 2003 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 2 листопада 2006 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробуванням терміном 2 роки;

3) 21 лютого 2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.309, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 16 квітня 2008 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання 6 років позбавлення волі;

5) 31 березня 2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. 7 березня 2018 року звільнений на невідбутий строк покарання 3 місяці 25 днів.

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, із забороною залишати місце проживання в період часу з 20.00 годині до 07.00 години наступної доби, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

2 травня 2020 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, знаходився біля під`їзду №3 буд. АДРЕСА_2 , де побачив потерпілого ОСОБА_10 , який заходив до вказаного під`їзду з належним йому мобільним телефоном «Blackview A60» в корпусі чорного кольору, який був в зовнішньому кармані його куртки. Далі ОСОБА_7 зайшов разом з потерпілим до зазначеного під`їзду, де у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з метою реалізації якого останній усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом незаконного збагачення за рахунок чужого майна штовхнув руками ОСОБА_10 внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу і впав на бетонну підлогу, при цьому вдарився головою та отримав тілесні ушкодження у вигляді забійного інфікованого садна волосистої частини голови. Під час падіння у потерпілого з карману куртки випав вказаний мобільний телефон, який ОСОБА_7 підібрав та утримуючи його у своїй руці та маючи реальну можливість розпорядитися ним почав віддалятися від потерпілого, який в свою чергу кричав ОСОБА_7 , вимогу повернути мобільний телефон, проте останній усвідомлюючи що його дії є відкритими для потерпілого, ігноруючи вимоги останнього та тримаючи у своїй руці належний потерпілому мобільний телефон покинув місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 1700 гривень 00 копійок.

Органами досудового слідства вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

12 травня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Частково задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, існування ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, а саме, що тяжкість покарання, яке може бути призначене підозрюваному у випадку визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким йому оголошено підозру, може схилити його до наміру переховуватися від органів слідства чи суду або вживати дії щодо перешкоджання встановлення істини у кримінальному провадженні, здійснюючи тиск на потерпілого та свідків у справі, в зв`язку із чим є необхідність у застосуванні запобіжного заходу.

В той же час, з урахуванням наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у кримінальному провадженні, віку і стану здоров`я підозрюваного, наявності міцних соціальних зв`язків підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку, що можливо застосування більш м`якого запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування зазначає, що слідчий суддя погодився із існуванням обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні умисного тяжкого злочину та існуванням ризиків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, разом з тим прийшов до безпідставного висновку, що з урахуванням міцних соціальних зв`язків та стану здоров`я для забезпечення належної процесуальної поведінки буде достатнім застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування такого доводу прокурор вказує, що як під час досудового розслідування так і під час розгляду клопотання слідчим суддею стороною захисту не було надано будь-яких доказів на підтвердження наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків і суд спирався лише на пояснення в цій частині підозрюваного щодо наявності у нього дружини, двох неповнолітніх дітей та матері, яка за станом здоров`я потребує догляду.

Стан здоров`я ОСОБА_7 в судовому засіданні не досліджувався і як підстава для відмови у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не використовувався.

Вважає, що слідчий суддя не надав належної оцінки заявленому органом досудового розслідування ризику, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки орган досудового розслідування вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 буде продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Вказане підтверджується тим, що він шість разів притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, останнього разу його було засуджено 31.03.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнившись 07.03.2018 року на невідбутий строк 3 місяці 25 днів, ОСОБА_7 вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України з метою особистого збагачення у відношенні потерпілого, якому 86 років та який в силу свого віку не міг вчинити активного опору. Підозрюваний пояснив, що вчинив цей злочин з метою отримання грошових коштів, оскільки іншим чином отримати їх не може.

Наведене на переконання прокурора доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, належної оцінки якому слідчий суддя не надав.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та зазначив, що не доведено наявність міцних соціальних зв`язків, двох дітей та матері, яка потребує його піклування, а перебуваючи на волі, підозрюваний може вчиняти злочини з метою збагачення, оскільки інакше він заробляти грошові кошти не може.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, перебуваючи на волі, від органу досудового розслідування не переховується, слідству не перешкоджає.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду також заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що він ходить на роботу на будівництво, не переховується, хоче заробляти гроші та відшкодувати потерпілому шкоду, завдану злочином.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.ст. 110, 370-372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, і на думку колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді вказаним вимогам закону не відповідає.

Слідчий суддя не вмотивував належним чином свої висновки про відсутність підстав для застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам ст.ст. 94, 178 КПК України, не оцінив обставини, на які послався слідчий у клопотанні, та додані до клопотання документи у їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані порушення кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотними, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, що не суперечить вимогам п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.

При розгляді клопотання слідчого про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з наступного.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який законом віднесено до категорії тяжких злочинів та за вчинення якого передбачено покарання до 6 років позбавлення волі.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи в сукупності всі обставини, колегія суддів вважає, що доводи про наявність таких ризиків є обґрунтованими, тобто заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

Так, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі, умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і умовно-достроково, раніше неодноразово протягом тривалого строку відбував покарання в місцях позбавлення волі, а маючи не зняті та не погашені судимості знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину щодо особи похилого віку, він не працює, суспільно-корисною працею не займається, постійного джерела доходу не має, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику вчинення ним інших аналогічних корисливих злочинів.

Тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії умисних корисливих тяжких злочинів, суворість можливого покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, відсутність стійких соціальних зв`язків, дружини та неповнолітніх дітей на утриманні, свідчать про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Доводи сторони захисту про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, дружини, двох неповнолітніх дітей та матері, яка за станом здоров`я потребує догляду, колегія суддів до уваги не бере, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього як слідчому судді, так і суду апеляційної інстанції надано не було.

Незважаючи на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, встановлені ризики є високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, який відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, який був застосований слідчим суддею, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, впливати на потерпілого чи свідка або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину із застосування насильства до потерпілого, колегія суддів вважає за необхідне не визначити розмір застави, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчого та відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001474 від 02.05.2020 р. у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10 липня 2020 року включно.

Строк дії ухвали встановити до 10 липня 2020 року.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4