Справа №463/2744/20
Провадження №1-кс/463/1635/20
У Х В А Л А

07 квітня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим та відмову в задоволенні клопотання,

в с т а н о в и в :

представник скаржника звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 11 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0000062 від 18 червня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що оскаржуваною постановою відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000062. Заява про вчинення кримінального правопорушення була подана адвокатом в інтересах ОСОБА_3 , отже останній - потерпілий у цьому кримінальному провадженні, не зважаючи те, що слідчим ігнорується цей факт та було відмовлено у визнанні його потерпілим. Крім того, посилання, що ОСОБА_3 не було завдано моральної та матеріальної шкоди не заслуговує на увагу так, як йому було нанесено тілесні ушкодження працівниками УСБУ у Волинській області, а очевидець вчинення злочину за ч.2 ст. 365 та ст.127 КК України - ОСОБА_6 вчинив умисні перешкоди щодо встановлення істини у справі, що проявилося у безпідставній відмові надати показання. Окрім цього, представником, здійснюються усі заходи з метою з`ясування істини та обставин у цій справі, однак працівники правоохоронних органів чинять фактично злочинний опір, проявляють бездіяльність. Нездійснення усіх необхідних слідчих дій свідчить про проведення неналежного та неефективного досудового розслідування.

Розгляд скарги був призначений в режимі відеоконференції з Луцького міськрайонного суду Волинської області за клопотанням представника скаржника. Разом з тим, у зв`язку із запровадженням на території України карантину, проведення відеоконференції Луцьким міськрайонним судом Волинської області не забезпечено. Представник скаржника подав до суду клопотання про розгляд скарги без його участі.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, враховуючи те, що представник скаржника подав клопотання про розгляд скарги без його участі, а тому слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у його відсутності на підставі наявних матеріалів.

Суб`єкт оскарження за викликом не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений, подав заперечення на скаргу. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження.

У відповідності до вимог ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за №0000062 від 18 червня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396 та ч.1 ст.385 КК України.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, кримінальне провадження розпочато за заявою адвоката ОСОБА_4 та в межах вказаного провадження він та ОСОБА_3 перебувають в статусі свідків, оскільки вони були присутні при відмові ОСОБА_6 надавати показання.

Як вбачається із копії заяви (а.с.7) адвокат ОСОБА_4 подав слідчому клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим та проведення усіх слідчих дій з метою пред`явлення про підозру відповідній особі з подальшим направленням обвинувального акта до суду.

Поставною слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 11 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0000062 від 18 червня 2019 року відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим та відмовлено у задоволенні клопотання. Вказану відмову слідчий мотивував тим, що в межах вказаного провадження не встановлено обставин, які в свідчили про завдання останньому шкоди.

Відповідно до положень ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В обґрунтування даної скарги представник скаржника посилається на те, що ним було подано заяву про вчинення злочину щодо ОСОБА_3 , а тому такий є потерпілим. Окрім цього, ОСОБА_3 було заподіяно тілесні ушкодження працівниками УСБУ у Волинській області.

Разом з тим, у скарзі жодних фактичних даних про заподіяння ОСОБА_3 саме вчиненням кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396 та ч.1 ст.385 КК України моральної, фізичної або майнової шкоди не зазначено. Сам факт звернення із заявою в інтересах іншої особи не є визначальним для вирішення питання визнання особи потерпілою.

Окрім цього, об`єктом злочину інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.396 та ч.1 ст.385 КК України, є правосуддя в частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів та діяльність уповноваженого органу дізнання з виявлення та розкриття кримінального правопорушення, що також не передбачає обов`язковість заподіяння шкоди конкретній особі.

А тому слідчий суддя вважає, що постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим у вказаному провадженні є обґрунтованою.

В частині відмови в задоволенні клопотання адвоката про проведення слідчих дій, слідчий суддя вважає, що скарга також не підлягає до задоволення, оскільки представник не зазначає про проведення конкретних слідчих дій, подане ним клопотання є формальним, воно не містить проведення конкретної слідчої дії, стосується належного проведення розслідування, складення підозри та обвинувального акта у випадку наявності підстав, що є обов`язком слідчого, та не залежить від волі сторін.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання про безпідставність вимог представника скаржника, у зв`язку із чим в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

в задоволенні скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим та відмову в задоволенні клопотання відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1