Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000532 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Селець Народицького району Житомирської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1 , не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.105 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання і до нього застосовано примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити, виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік і вважати ОСОБА_7 звільненим від покарання на підставі ст.105 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 _____________________________________

Справа № 11-кп/824/133/2020
Категорія: ч.1 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
та правильність кваліфікації його дій, однак вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, неправильно витлумачивши ст.105 КК України, що суперечить її точному змісту. Звертає увагу, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань звільнення від покарання, звільнення від відбування покарання, звільнення від призначеного покарання дає підстави для висновку, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, а від його призначення в цілому. А тому, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, суд ухвалює вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду та розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

При цьому прокурор посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2016 року № 223-66/0/4-17 Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх, ухвали вказаного суду від 03.06.2014 року в справі № 5-2171км14, від 04.04.2017 року в справі № 5-5883км16.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи захисника, який поклався на розсуд суду, однак не заперечував проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 23 січня 2019 року в період з 13 години 45 хвилин до 16 години неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись у кімнаті АДРЕСА_2 , де проживав разом із своїм однокурсником ОСОБА_10 , помітив на меблевій тумбі планшет Prestigio WIZE 3151 3 G, який належав ОСОБА_11 , і скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав його. Поклавши планшет до кишені куртки, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 2 698 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Висновки суду, який врахував сукупність всіх обставин кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його щире розкаяння та подальшу поведінку, про можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання і застосування до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження мотивовані належним чином і в апеляційній скарзі прокурора також під сумнів не ставляться.

Разом з тим, доводи прокурора, що внаслідок неправильного тлумачення закону України про кримінальну відповідальність, яке суперечить його точному змісту, суд першої інстанції безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання, оскільки заходи примусу до неповнолітніх, які звільняються від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі ст.105 КК України не застосовуються, є обґрунтованими.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

Вжиті у Кримінальному кодексі України формулювання звільнення від покарання (ч.ч.4, 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК України), звільнення від відбування покарання (ст.ст.75, 79, 104 КК України), звільнення від призначеного покарання (ст.78 КК України) дають підстави для висновку про те, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому.

А тому, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання на підставі ст.105 КК України, суд повинен був звільнити ОСОБА_7 від покарання без визначення його виду і розміру та застосувати примусові заходи виховного характеру.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.408, 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту, є підставою для зміни вироку шляхом виключення з нього рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України і задоволення апеляційних вимог прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Вважати ОСОБА_7 звільненим від покарання за ч.1 ст.185 КК України на підставі ст.105 КК України із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3