ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/93/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2020 р. м. Київ
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0001337 від 12.02.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кам`янка, Черкаської області, громадянки України, українки, з середньо-спеціальною освітою, працюючої продавцем у ФОП « ОСОБА_11 », зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 згідно трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 20.05.2013 р., прийнята на роботу завідуючою магазинів непродовольчих товарів ФОП « ОСОБА_12 », які розміщені за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Згідно посадової інструкції завідувача підприємства роздрібної торгівлі (магазину) від 20.05.2013, з якою ознайомлена ОСОБА_10 , остання має наступні завдання та обов`язки:

1.Керує діяльністю підприємства роздрібної торгівлі;

2.Спрямовує роботу підприємств на забезпечення високого рівня торговельного обслуговування покупців;

3.Налагоджує ефективну взаємодію всіх працівників магазинів;

4.Готує заявки на поставки товару, контролює ритмічність надходження товарів та їх відповідність поданим заявкам. Перевіряє наявність супровідних документів, сертифікатів відповідності, посвідчень про якість та відповідність товарів чинним стандартам та вимогам. Організовує своєчасне постачання магазину товарами в повному асортименті враховуючи попит покупців;

5.Забезпечує високий рівень ефективності торгівельного процесу, впровадження прогресивних форм торгівлі;

6.Сприяє прискоренню обороту товарів та скороченню торгових витрат;

7.Організовує комерційну та іншу торговельно-господарську діяльність підприємства;

8.Забезпечує прибутковість діяльності підприємства, створює умови для забезпечення зберігання товарно-матеріальних цінностей, грошей у касах, зберігає товарно-матеріальні цінності, гроші у касах та контролює збереження товарно-матеріальних цінностей іншими працівниками;

9.Комплектує персонал підприємства кваліфікованими кадрами;

10.Розмішує працівників підприємства за видами робіт з урахуванням раціонального розподілу праці, професійної кваліфікації;

11 Контролює додержання на підприємстві безпечних умов праці;

12.Організовує розроблення заходів щодо економічного та соціального розвитку підприємства;

13.Систематично аналізує результати фінансово-господарської діяльності підприємства;

14.Планує організаційно-технічні заходи щодо підвищення ефективності роботи підприємства;

15.Контролює виконання правил і додержання норм охорони праці на підприємстві;

16.Контролює дотримання умов зберігання товарів;

17.Отримує товарно-матеріальні цінності та ставить підпис на накладних;

18.Щомісячно складає звітність про залишок та рух товарно-матеріальних цінностей та надає письмовий звіт власнику;

19. Своєчасно здає виручку за проданий товар;

20.Організовує сезонні розпродажі ввірених цінностей;

21.Слідкує за динамікою реалізації товарів та товарообігом;

22.Оформляє, одержує ліцензії, відповідні дозволи та інші документи (сертифікати відповідності, гігієнічні висновки) і підтверджує їх;

23.Доводить до відома покупців інформацію про товари, що сприяє правильному вибору товару;

24.Доводить до покупців відомості про організаційно-правову форму юридичної особи;

25.Оформляє договори постачання, купівлі-продажу;

26.Веде обліково-звітну, статистичну та іншу встановлену документацію, контролює складання звітності та своєчасне її подання;

27.Завідувач зобов`язаний дотримуватись рекомендованих роздрібних цін на товар;

28.Виконує всі завдання і доручення власника.

Відповідно до договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 31.08.2013 р. укладеного між ФОП « ОСОБА_12 », в особі власника ОСОБА_12 та колективу магазинів, в особі керівника ОСОБА_10 , члени колективу (бригади) беруть на себе повну відповідальність за забезпечення схоронності довірених їм матеріальних цінностей і у зв`язку з викладеним зобов`язуються:

1. Дбайливо ставитись до цінностей і вживати заходів до запобігання шкоди;

2. В установленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей;

3. Своєчасно інформувати власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей.

Отже, ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді завідуючої підприємством роздрібної торгівлі (магазинів), виконує організаційно-розпорядчі обов`язки, а тому є службовою особою.

Так, ОСОБА_10 , перебуваючи на посаді завідуючої підприємством роздрібної торгівлі (магазинів) ФОП « ОСОБА_12 », будучи службовою особою, під час виконання функцій по управлінню діяльності магазинів непродовольчих товарів ФОП « ОСОБА_12 », з корисливих спонукань, шляхом зловживання своїм службовим становищем вчинила заволодіння чужим майном.

Зокрема, ОСОБА_10 з корисливих спонукань та шляхом зловживання своїм службовим становищем з метою заволодіння майном, зокрема грошовими коштами, ФОП « ОСОБА_12 » на загальну суму 173 485,90 грн., надала усну незаконну вказівку підлеглим працівникам, а саме: продавцям ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вносити готівкові грошові кошти, отримані в якості завдатку та за реалізований в магазинах товар (корпусні та м`які меблі) на її особистий розрахунковий рахунок (№ НОМЕР_1 ) відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», не звітуючи про дані кошти власнику ОСОБА_12 .

У подальшому, виконуючи незаконну вказівку свого безпосереднього керівника, продавець магазину ОСОБА_14 внесла через автомат поповнення за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1-А, при цьому для підтвердження користуючись своєю платіжною карткою № НОМЕР_2 , на особистий розрахунковий рахунок ОСОБА_10 (№ НОМЕР_1 ) відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», готівкові кошти:

- 16.11.2013 р. - 995,02 грн.;

- 17.11.2013 р.-23 432,84 грн.;

- 08.12.2013 p.-11 000,00 грн.;

- 22.12.2013 p.- 1 243,78 грн.;

- 23.12.2013 p.- 3 482,59 грн.;

- 24.12.2013 p. - 1 990,05 грн.;

- 25.12.2013 р. - 3 100,00 грн.;

- 30.12.2013 р.- 4 577,11 грн.;

- 11.01.2014 р. -398,01 грн.;

- 11.01.2014 р. - 1 970,15 грн.;

- 13.01.2014 р.- 1 592,04 грн.;

- 15.01.2014 р. -2 611,94 грн.;

- 21.01.2014 р.-2 208,96 грн.;

- 23.01.2014 р.-3 980,10 грн.;

- 23.01.2014 р.-300,00 грн.;

- 30.01.2014 р.-2 500,00 грн.;

- 01.02.2014 р.-1 990,05 грн.;

- 02.02.2014 р.-2 587,06 грн.; '

- 03.02.2014 р.-4 472,64 грн.;

- 03.02.2014 р.-995,02 грн.;

- 10.02.2014 р. - 10 397,75 грн.;

- 13.02.2014 р.- 6 158,05 грн.,

Через автомат поповнення за адресою

АДРЕСА_4 :

- 25.01.2014 р.-7 960,20 грн.

Продавець магазину ОСОБА_13 внесла через автомат поповнення за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому для підтвердження користуючись своєю платіжною карткою № НОМЕР_3 та номером телефону НОМЕР_4 , на особистий розрахунковий рахунок ОСОБА_10 (№ НОМЕР_1 ) відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», готівкові кошти:

- 05.11.2013 р. - 457,71 грн.;

- 07.11.2013 р.- 3482,59 грн.;

- 24.01.2014 р.-21890,55 грн.;

- 04.02.2014 р.- 597,01 грн.;

- 04.02.2014 р.-350,00 грн.;

Через автомат поповнення за адресою

АДРЕСА_4 :

- 04.02.2014 р. - 17114,43 грн.;

- 06.02.2014 р. - 9950,25 грн.;

Через автомат поповнення за адресою АДРЕСА_5 :

- 10.11.2013 р.- 8655,22 грн.;

- 06.01.2014 р.-11044,78 грн.

А всього ОСОБА_10 внаслідок вищезазначених дій заволоділа грошовими коштами ФОП « ОСОБА_12 » на загальну суму 173 485,90 грн., що становить великий розмір.

Таким чином, ОСОБА_10 здійснила заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем у великих розмірах, тобто скоїла злочин, передбачений ч. 4 ст. 191 КК України.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 свою провину у вчиненні інкримінованого органом досудового розслідування злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України не визнала та суду пояснила, що з 2008 р. вона була довіреною особою ОСОБА_15 , яка є директором меблевої фабрики «Лівс», яка знаходилась у м. Сміла. Вона виконувала різноманітні доручення ОСОБА_15 , пов`язані із діяльністю останньої щодо реалізації меблевої продукції. Зокрема, 20.05.2013 р. за вказівкою ОСОБА_15 вона була документально оформлена на роботу завідуючою магазинів непродовольчих товарів ФОП « ОСОБА_12 ». Зазначені магазини були розміщені за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . До її обов`язків входило контроль за реалізацією мебельної продукції, яка поступала з мебельної фабрики «Лівс» на вищевказані магазини та склад. Що стосується діяльності магазинів та їх взаємодії із меблевою фабрикою «Лівс», ОСОБА_10 зазначила, що кожен місяць в магазинах та на складі проходила інвентаризація товарно-матеріальнх цінностей, та під час вказаних заходів не було виявлено жодних нестач. Що стосується приймання меблів, які надходили з меблевої фабрики «Лівс» на склад та магазини, ОСОБА_10 пояснила, що вона не приймала безпосередню участь у прийнятті меблів, які надходили з меблевої фабрики, оскільки на це у неї не було часу, та жодних товарно-транспортних накладних вона не підписувала. Підписані накладні в подальшому водії привозили зі складу, де були розвантажені меблі, безпосередньо до магазину. Факт знайомства з потерпілою ОСОБА_12 вона заперечувала та зазначала, що ніколи її не бачила, а безпосереднім її керівником була саме ОСОБА_15 , яка надавала їй вказівки, у тому числі, щодо зняття грошових коштів від реалізації меблевої продукції, які зараховувались на її ( ОСОБА_10 ) банківський рахунок, який також був відкритий на її ім`я за вказівкою ОСОБА_15 . Що стосується актів інвентаризації товарно- матеріальних цінностей на суми, які їй інкриміновані, ОСОБА_10 стверджувала, що вона не була особисто присутня під час проведення інвентаризації, а підписала акти інвентаризації під примусом та погрозами ОСОБА_15 , яка незаконно утримувала її впродовж декількох годин в приміщенні складу. Таким чином, обвинувачена ОСОБА_10 стверджувала, що обставини нестачі товарно-матеріальних цінностей на складі та магазинах були штучно створені ОСОБА_15 у зв`язку із наявністю між ними неприязних відносин. Що стосується обставин перерахування продавцями ОСОБА_13 та ОСОБА_14 грошових коштів на її особистий рахунок в сумах, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачена стверджувала, що ці грошові кошти не мали відношення до господарської діяльності магазинів з продажу меблів та не використовувались від продажу меблів та жодних вказівок щодо необхідності перерахування грошових коштів від продажу меблів обвинувачена продавцям магазину не давала. Просила її виправдати.

Захисник ОСОБА_9 просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю вчинення ОСОБА_10 інкримінованого злочину.

Вина обвинуваченої ОСОБА_10 в обсязі дій, зазначених у вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердила, що в 2013-2014 рр. вона здійснювала підприємницьку діяльність, пов`язану з торгівлею меблями та орендувала в м. Києві два меблевих салони за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а також складське приміщення в буд. АДРЕСА_6 . 20.05.2013 р. вона прийняла ОСОБА_10 на роботу завідуючою вказаних магазинів. ОСОБА_10 в силу своїх службових обов`язків отримувала від клієнтів замовлення на меблі, після чого передавала вказані замовлення безпосередньо їй, та вона здійснювала замовлення меблів на мебельній фабриці «Лівс», після чого ці меблі з фабрики доставлялись на магазини, які по накладним отримувала ОСОБА_10 . На початку 2014 р. вона помітила, що ОСОБА_10 замовила великий обсяг меблів, проте кошти від реалізації меблів надходили незначні, до того ж приміщення магазинів, де здійснювалось зберігання та реалізація меблів, не були пристосовані для такого обсягу замовлених меблів, у зв`язку з чим була здійснена ревізія, яка виявила велику нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму, яка зазначена в обвинувальному акті, після чого звернулась до правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що в 2014 р. її знайома ОСОБА_12 повідомила про зменшення обсягу виручки від реалізації меблів, у зв`язку з чим попросила її, як бухгалтера, здійснити інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей на підставі відповідного наказу, яким її було призначено головою інвентаризаційної комісії. Інвентаризація проходила в приміщеннях магазинів за адресою: АДРЕСА_2 та м. Київ, вул. Магнітогорська, 5, а також у складському приміщенні в буд. АДРЕСА_6 , та була здійснена в присутності ОСОБА_10 за її згоди, при цьому ОСОБА_10 повідомила, що всі документи включені в звіт. В ході інвентаризації були описані усі наявні в цих приміщеннях меблі та інформація була передана до ОСОБА_12 та бухгалтера ОСОБА_17 у м. Сміла. Після цього була отримана інформація про нестачу великої кількості меблів, про що було повідомлено ОСОБА_10 , яка не висловила жодних зауважень та заперечень з приводу проведеної інвентаризації.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що станом на 2013- 2014 р. вона працювала головним бухгалтером на мебельній фабриці «Лівс». Обвинувачена ОСОБА_10 на той час була завідуючою магазинами з продажу меблів за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які належали ФОП « ОСОБА_12 ». В 2014 р. до неї звернулась ОСОБА_12 з проханням провести інвентаризацію меблів з метою проведення співвідношення між бухгалтерським та фактичним обліком меблів та надала всю наявну в неї документацію. На підставі звірки фактичного обліку товарно-матеріальних цінностей з магазинів та складу з бухгалтерським обліком було виявлено нестачу товарно-матерільних цінностей на суму приблизно 1 млн. грн.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні підтвердила, що станом на 2013-2014 рр. вона працювала менеджером в салоні з продажу меблів по АДРЕСА_2 , а обвинувачена ОСОБА_10 була її безпосереднім керівником та директором магазину. В 2014 р. була проведена інвентаризація, в ході якої було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму приблизно до 1 млн. грн. Також ОСОБА_13 пояснила механізм продажу меблів, а саме: коли з покупцем укладався договір купівлі меблів, гроші за ці меблі вона отримувала від покупця, після чого ці гроші передавала ОСОБА_10 разом із актом-приймання передачі меблів до покупця. Гроші ОСОБА_10 за усною вказівкою останньої передавались через переказ на належний ОСОБА_10 банківський рахунок, або вона клала гроші від продажу меблів у сейф, який знаходився в салоні, після чого ОСОБА_10 забирала грошові кошти з сейфу. В подальшому ОСОБА_10 надсилала грошові кошти до ФОП « ОСОБА_12 ». Свідок додатково зазначила, що облік меблів, які надходили з фабрики «Лівс» в магазині вела виключно ОСОБА_10 , яка приймала ці меблі після доставки та власноруч ставила свій підпис на товарно-транспортних накладних. Свідок підтвердила, що вказані в обвинувальному акті перекази грошових коштів ОСОБА_10 були здійснені за вказівкою ОСОБА_10 та зазначені грошові кошти були отримані від реалізації меблевої продукції.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердила, що станом на 2013-2014 рр. вона працювала менеджером в салоні з продажу меблів по АДРЕСА_3 , а обвинувачена ОСОБА_10 була її безпосереднім керівником та директором цього магазину. ОСОБА_10 замовляла меблі, які привозили до магазину. Меблі привозили водії, серед яких був ОСОБА_19 . Також ОСОБА_14 пояснила механізм продажу меблів, а саме: коли з покупцем укладався договір купівлі меблів, гроші за ці меблі вона отримувала від покупця, після чого ці гроші передавала ОСОБА_10 . Гроші, отримані від покупця, вона складала в сейф, який знаходився в магазині, після чого ОСОБА_10 забирала ці гроші з сейфу, або за усною вказівкою ОСОБА_10 вона здійснювала грошовий переказ на належний ОСОБА_10 банківський рахунок. В 2014 р. була проведена інвентаризація в магазині, де вона працювала. В ході інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей. Свідок підтвердила, що зазначені в обвинувальному акті транзакції щодо перерахування грошових коштів ОСОБА_10 були здійснені за вказівкою ОСОБА_10 та зазначені гроші були отримані від реалізації меблевої продукції.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що станом на 2013-2014 рр. він працював водієм в ТОВ «Лівс Автотранс Сервіс», яке знаходиться в м. Сміла. В силу своїх обов`язків він здійснював перевезення меблів з мебельної фабрики «Лівс», яка знаходиться в м. Сміла, до фірмових салонів, які знаходяться в м. Києві, серед яких салон по АДРЕСА_2 . По прибуттю до м. Києва, він привозив меблі до складу, після чого товарно-транспортні накладні передавав ОСОБА_10 , яка декілька разів в його присутності ці товарно-транспортні накладні підписувала.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що в 2014 р. він, як завідуючий складом, на прохання ОСОБА_12 приймав участь під час інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, в результаті якої було виявлено нестачу корпусних меблів в двох мебельних магазинах та на складі в м. Києві.

Крім показів потерпілої та свідків вина обвинуваченої підтверджується наступними доказами.

19.02.2014 р. ОСОБА_12 звернулася до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою, в якій вона зазначила, що 14.02.14 р. було проведено інвентаризацію ТМЦ, в ході якої було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 939 351 грн. та вбачала в діях завідуючої магазином ОСОБА_10 ознаки злочину, передбаченого ст. 191 КК України, у зв`язку з чим просила внести відповідні відомості до ЄРДР /т.2 а.с. 202-203/.

Відповідно до трудового договору від 20.05.2013 р., укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 остання з 20.05.2013 р. прийнята на роботу на посаду завідуючої магазину непродовольчих товарів. В договорі серед іншого зазначено про обов`язок нести відповідальність за збереження товарно-матеріальних цінностей /т.2 а.с. 209-210/.

31.08.2013 р. між ФОП « ОСОБА_12 » та ОСОБА_10 був укладений договір про колективну матеріальну відповідальність, відповідно до якого члени колективу мають право брати участь в інвентаризації цінностей, переданих колективу; ознайомлюватися зі звітами про рух і залишки цінностей, переданих колективу. Відповідно до п. 10 розділу 3 Договору прийом цінностей, ведення обліку і подання звітності про рух цінностей здійснюється в установленому порядку керівником колективу. Пунктом 12 розділу 4 Договору передбачено, що підставою для притягнення членів колективу до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, знищенням матеріальних цінностей, що підтверджується інвентаризаційними документами /т.2 а.с. 211-212/.

Згідно з посадовою інструкцією завідувача магазину, з яким була ознайомлена ОСОБА_10 20.05.2013 р. завідувач підприємства роздрібної торгівлі має ряд обов`язків, які перелічені в обвинувальному акті, серед яких: створення умов для забезпечення зберігання товарно-матеріальних цінностей, грошей у касах та контроль збереження товарно-матеріальних цінностей іншими працівниками, отримання товарно-матеріальних цінностй та проставлення підпису на накладних, своєчасна здача виручки за проданий товар; ведення обліково-звітної, статистичної та іншої документації, контроль складення звітності та своєчасне її подання. Також встановлено відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, а також за порушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності. /т.2 а.с. 213-215/.

З виписки з єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців вбачається, що ФОП ОСОБА_12 здійснює економічну діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах /т.2 а.с. 205/.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серії Б № 157460 додаткові місця здійснення господарської діяльності зареєстровані за адресами: з 25.04.2013 р. АДРЕСА_2 ; з 07.06.2013 р. АДРЕСА_3 /т.2 а.с. 204/.

30.08.2012 р. між ФОП ОСОБА_21 та ФОП ОСОБА_12 був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 01/09/2012-ПА, відповідно до якого ОСОБА_12 прийняла в оренду нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 площею 167 кв.м. на першому поверсі адміністративно-виробничого комплексу /т.3 а.с. 128-131/.

01.05.2013 р. між ТОВ «Лабіринт-М» та ФОП ОСОБА_12 було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 35, відповідно до якого ОСОБА_12 прийняла в оренду нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 площею 212 м2 /т.3 а.с.125-127/.

27.05.13 між ТОВ «Екумена» та ФОП ОСОБА_12 був укладений договір оренди № 56/64, згідно з яким ОСОБА_12 прийняла в оренду нежитлове приміщення загальною площею 342 кв.м. на 2 поверсі ТЦ «Ваш дім», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 /т.3 а.с. 132-141/.

Наказом № 3 від 13.02.2014 р. ФОП ОСОБА_12 було призначено інвентаризацію залишків товарно-матеріальних цінностей та каси в меблевих салонах, а також на складі за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_6 (склад) та призначено інвентаризаційну комісію в складі голови комісії ОСОБА_16 , членів комісії: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 / т.3 а.с. 164/.

Відповідно до розписки від 14.02.2014 р. ОСОБА_10 зазначила, що до проведення інвентаризації усі расходні та приходні документи на товарно-матеріальні цінності здані в бухгалтерію та всі товарно-матеріальні цінності, які надійшли на її відповідальність оприбутковані, а ті, які вибули, списані у витрати /т.3 а.с. 165, 173/.

З виписки з банківського рахунку ОСОБА_10 № НОМЕР_1 вбачається, що 05.11.2013 р. на банківський рахунок ОСОБА_10 з терміналу по вул. Декабристів, 12/37 були внесені грошові кошти в сумі 457,71 грн.; 07.11.2013 р. з цього ж терміналу - 3482,59 грн; 10.11.2013 р. з терміналу по пр. Бажана, 3 - 8955,22 грн.; 16.11.13 з терміналу по вул. Магнітогорська, 1-а - 995,02 грн.; з цього же терміналу 17.11.19 - 23432,84 грн.; 08.12.13 - 11 000 грн.; 22.12.13 - 1243,78 грн.; 23.12. -3482 грн. 59 коп.; 24.12.13 - 1990,05 грн.; 25.12.13 - 3100 грн.; 30.12.13 - 4577 грн. 11 коп.; 06.01.2014 р. з терміналу по пр. Бажана, 3 були внесені грошові кошти в сумі 11044 грн. 78 коп.; 11.01.14 з терміналу по вул.. Магнітогорська, 1-а були внесені кошти в сумі 398 грн. 01 коп.; з цього ж терміналу були внесені 11.01.14 - 1970 грн. 15 коп.; 13.01.14 - 1592 грн. 04 коп.;15.01.14 - 2611 грн. 94 коп.; 21.01.14 - 2208 грн. 96 коп.; 23.01.14 - 3980 грн. 10 коп.; 23.01.14 - 300 грн.; 24.01.14 з терміналу по вул. Декабристів, 12/37 - 21890 грн. 55 коп.; 30.01.14 з терміналу по вул.. Магнітогорська, 1-а - 2500 грн.; з цього же терміналу були внесені 01.02.14 1990 грн. 05 коп.; 02.02.14 - 2587 грн. 06 коп.; 03.02.14 - 4472 грн. 64 коп.; 03.02.14 - 995 грн. 02 коп.; 04.02.14 з терміналу по вул. Декабристів, 12/37 - 597 грн. 01 коп.; 04.02.14 - 350 грн.; 04.02.14 з терміналу по вул. Дяченко 20-в - 17114 грн. 43 коп.; 06.02.14 з цього ж терміналу - 9950 грн. 25 коп.; 10.02.14 з терміналу по вул.. Магнітогорська, 1-а - 10397 грн. 75 коп.; 13.02.14 з цього ж терміналу - 6158 грн. 05 коп /т.2 а.с. 180-194/.

З квитанції про зняття коштів вбачається, що 14.01.2014 р. з банківського рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_10 зняла грошові кошти в сумі 22 000 грн.;

З наданих свідком ОСОБА_14 квитанцій вбачається, що нею були здійснені операції по переводу грошових коштів на рахунок отримувача НОМЕР_5 , який збігається з банківським рахунком ОСОБА_10 на наступні грошові суми: 23.01.14 з терміналу по вул. Магнітогорській,1а на суму 300 грн.; 02.02.14 - 2587 грн. 06 коп.; 23.01.14 - 3980 грн. 10 коп.; 30.01.14 - 2500 грн.; 01.02.14 - 1990 грн. 05 коп.; 03.02.14 - 995 грн. 02 коп.; 03.02.14 - 4472 грн. 64 коп.; 13.02.14 - 6189 грн.; 10.02.14- 10397 грн. 75 коп. /т.2 а.с. 198-202/;

З наданих свідком ОСОБА_13 квитанцій вбачається, що нею були здійснені операції по переводу грошових коштів на рахунок отримувача НОМЕР_5 , який збігається з банківським рахунком ОСОБА_10 на наступні грошові суми: 04.02.14 з терміналу по АДРЕСА_2 на суму 597 грн. 01 коп.; 04.02.14 - 17114 грн. 43 коп.; 06.02.14 - 9950 грн. 25 коп.;

З реєстру платіжних документів (виписки по рахунку ФОП « ОСОБА_24 ») за період з 01.09.2013 р. по 28.02.2014 р. вбачається, що отримані ОСОБА_10 на власний картковий рахунок від продавців ОСОБА_13 та ОСОБА_14 грошові кошти від реалізації меблевої продукції на рахунок ФОП « ОСОБА_24 » не надходили, що підтверджує факт заволодіння ОСОБА_10 зазначеними грошовими коштами /т.3 а.с. 41- 64/.

В ході обшуку місця проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено товарно-транспортні накладні на 4 арк. /т.2 а.с. 143-147/.

Таким чином колегія суддів вважає доведеним належними доказами заволодіння ОСОБА_10 грошовими коштами ФОП « ОСОБА_12 » на загальну суму 173 485,90 грн., що становить великий розмір.

При аналізі вказаних доказів на предмет їх належності, судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз сукупності вище наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє колегії суддів зробити висновок про те, що вина обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України в судовому засіданні підтверджена повністю.

Обговорюючи позицію захисника ОСОБА_9 , який стверджував, що грошові кошти ОСОБА_10 перераховувались в приватному порядку та не були пов`язані з господарською діяльністю меблевих салонів, суд враховує, що зазначена позиція не підтверджена належними доказами та спростовується показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які стверджували, що за вказівкою ОСОБА_10 вони перераховували на її картковий рахунок грошові кошти, виручені від реалізації меблевої продукції. Суд враховує також, що стороною захисту не було надано доказів, які б свідчили про наявність боргових зобов`язань вказаних свідків перед ОСОБА_10 та про необхідність виконання цих зобов`язань шляхом перерахування грошових коштів. Крім того, встановлено, що платіжні термінали, з яких продавцями ОСОБА_14 та ОСОБА_13 здійснювались грошові перекази на рахунок ОСОБА_10 , територіально розташовувались біля меблевих салонів, де працювали зазначені особи, що свідчить про те, що зазначені грошові кошти були отримані від реалізації меблевої продукції у вказаних салонах.

Обговорюючи позицію захисника ОСОБА_9 про визнання недопустимим доказом покази свідка ОСОБА_13 через вплив на свідка прокурора, колегія суддів вважає, що підстави для визнання недопустимим доказом покази свідка ОСОБА_13 відсутні, оскільки на цей час відсутні докази незаконного впливу процесуального керівника ОСОБА_5 на вказаного свідка та надання свідку прокурором вказівок та порад щодо дачі показань, про що зазначав захисник ОСОБА_9 .

Також суд визнає неналежною позицію обвинуваченої ОСОБА_10 , яка заперечувала факт надання вказівок продавцям ОСОБА_13 та ОСОБА_14 щодо перерахування їй грошових коштів від продажу меблів, оскільки зазначені особи цю позицію в судовому засіданні спростували. Також суд враховує, що зазначена позиція суперечить показам ОСОБА_10 , яка стверджувала, що дійсно ОСОБА_15 надавала їй вказівки, у тому числі, щодо зняття грошових коштів від реалізації меблевої продукції, які зараховувались на її картковий рахунок, який також був відкритий на її ім`я за вказівкою ОСОБА_15 . Проте, належних доказів на підтвердження вказаних обставин обвинувченою не було надано.

Разом з тим, обговорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_10 , які органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст. 191 КК України та доведеність належними доказами зазначеної кваліфікації, колегія суддів враховує, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 додатково обвинувачується в тому, що вона, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на привласнення, розтрату та заволодіння чужим майном, яке перебувало в її віданні, під час виконання функцій по управлінню діяльності магазинів непродовольчих товарів ФОП « ОСОБА_12 », які розміщені за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , зловживаючи своїм службовим становищем, з корисливих мотивів, всупереч вимогам посадової інструкції та договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, розуміючи протиправність своїх дій, в період часу з 30.10.2013 р. по 14.02.2014 р. вчинила привласнення, розтрату та заволоділа чужим майном ФОП « ОСОБА_12 », отриманими нею в ході фінансово-господарської діяльності магазинів, на загальну суму 939 351 грн. Також зазначено, що в період часу з 30.10.2013 р. по 14.02.2014 р. ОСОБА_10 , знаходячись у магазинах ФОП « ОСОБА_12 » за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 з корисливих спонукань, шляхом зловживання своїм службовим становищем вчинила привласнення і розтрату ввіреного їй майна ФОП « ОСОБА_12 » на загальну суму 765 565,10 грн., а загалом ОСОБА_10 під час виконання функцій по управлінню діяльністю магазинів непродовольчих товарів ФОП « ОСОБА_12 », своїми умисними і протиправними діями привласнила, розтратила та заволоділа чужим майном, яке перебувало в її віданні, на загальну суму 939 351 грн., що є особливо великим розміром, яким розпорядилась на власний розсуд, чим завдала збитку ОСОБА_12 на вищевказану суму.

Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши зміст показань обвинуваченої, потерпілої та свідків, а також надані прокурором письмові докази, суд встановив відсутність належних доказів вчинення ОСОБА_10 інкримінованого злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України з наступних мотивів.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.5 ст. 191 КК України вчиняється шляхом привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. При цьому під привласненням майна слід розуміти протиправне і безоплатне вилучення (утримання, неповернення) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром у подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. У результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище. Під розтратою слід розуміти незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб. Заволодінням чужим майном шляхом зловживання службової особи своїм службовим становищем має місце тоді, коли службова особа незаконно обертає чуже майно на свою користь чи користь третіх осіб, використовуючи при цьому своє службове становище. Привласнення вважається закінченим з моменту вилучення чужого майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як своїм власним. Момент закінчення розтрати збігається з моментом витрачання чужого майна. Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем вважається закінченим з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд.

Оцінюючи доведеність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, колегія суддів вважає, що прокурором не було надано належних доказів, які б доводили, що ОСОБА_10 шляхом зловживання своїм службовим становищем вчинила привласнення і розтрату ввіреного їй майна ФОП « ОСОБА_12 » на загальну суму 765 565,10 грн.

Так, в якості головного доказу, який обгрунтовує привласнення, розтрату та заволодіння чужим майном, яке перебувало у віданні ОСОБА_10 , на загальну суму 939 351 грн. прокурором надано акт інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, який складається з двох позицій. Відповідно до акту інвентаризації було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей по корпусних меблях на 35 одиниць на суму 74325 грн. /т.3 а.с. 166-172/, а відповідно до акту інвентаризації було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей по м`яких меблях на 275 одиниць на суму 865026 грн. /т.3 а.с. 174-195/. Загальна сума недостачі відповідно до цих актів складає 939 351 грн.

Проте, суд не може визнати зазначені документи належними доказами вчинення ОСОБА_10 привласнення, розтрати та заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем на загальну суму 939 351 грн., оскільки зазначені документи лише фіксують факт виявлення недостачі товарно-матеріальних цінностей, проте ці докази не доводять об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України. Зокрема, ці акти не доводять факт привласнення ОСОБА_10 меблів, а саме факт їх протиправного і безоплатного вилучення безпосередньо ОСОБА_10 а також незаконного володіння цими меблями. Так само зазначені акти не доводять розтрату ОСОБА_10 ввірених товарно-матеріальних цінностей, а саме незаконного і безоплатного їх витрачання. Також вказані акти інвентаризації не доводять факт незаконного обертання чужого майна на свою користь або користь третіх осіб шляхом зловживання ОСОБА_10 своїм службовим становищем.

Таким чином, факт виявлення нестачі товарно-матеріальних цінностей, на думку суду, не доводить наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, оскільки не доведено, де саме, яким чином, при яких обставинах, яким способом ОСОБА_10 привласнила, розтратила або заволоділа чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, та взагалі у змісті обвинувачення не вказано яким саме майном заволоділа ОСОБА_10 із зазначенням конкретного переліку цього майна, його найменування та вартості. Крім того, з урахуванням тієї обставини, що привласнення, розтрата та заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем це самостійні діяння, які утворюють об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України, прокурором не зазначено, яке майно ОСОБА_10 привласнила, яке розтратила, а яким заволоділа шляхом зловживання своїм службовим становищем на загальну суму 939 351 грн.

Крім вищевказаних актів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, прокурором були надані товарно-транспортні накладні № 112539 від 02.12.13; №112538 від 02.12.13; № 112112 від 04.11.13; № 112125 від 04.11.13; № 112123 від 04.11.13; № 112599 від 04.12.13; № 112591 від 04.12.13; № 112170 від 07.11.13; № 112200 від 11.11.13; № 112199 від 11.11.13; № 112209 від 11.11.13; № 112649 від 09.12.13; № 112700 від 11.12.13; № 112263 від 13.11.13; № 113718 від 13.11.13; № 112252 від 13.11.13; № 112665 від 11.12.13; № 112724 від 12.12.13; № 112272 від 14.11.13; № 112284 від 14.11.13; № 112318 від 18.11.13; № 112362 від 20.11.13; № 112372 від 20.11.13; № 112820 від 17.12.13; № 112806 від 17.12.13; № 112763 від 16.12.13; № 112839 від 18.12.13; № 112425 від 25.11.13; № 112438 від 25.11.13; № 112479 від 27.11.13; № 112462 від 27.11.13; № 112458 від 27.11.13; № 112919 від 23.12.13; № 112928 від 23.12.13; № 112964 від 25.12.13; № 112978 від 25.12.13; № 112524 від 29.11.13; № 113012 від 26.12.13; № 113040 від 27.12.13; № 113392 від 03.02.14; № 113158 від 05.02.14; № 113390 від 05.02.14; № 113381 від 03.02.14; № 113385 від 03.02.14; № 113129 від 15.01.14; № 113123 від 15.01.14; № 113177 від 20.01.14; № 113149 від 17.01.14; № 113530 від 07.02.14; № 113461 від 10.02.14; 113548 від 10.02.14; № 113547 від 10.02.14; № 113480 від 10.02.14; № 113250 від 22.01.14; № 113527 від 12.02.14; № 113314 від 27.01.14; № 113532 від 13.02.14; № 113366 від 30.01.14, якими на думку прокурора підтверджується факт отримання ОСОБА_10 меблів на складі по вул. Ремонтній, 6 в м. Києві, що відображені у вищевказаних актах інвентаризації як позиції із нестачею /т.3 а.с. 65-124/.

Проте, зазначені документи лише підтверджують факт отримання меблів на складі та жодним чином не доводять факт привласнення, розтрати або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Більше того, на неналежність цих доказів вказує та обставина, що відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експерта № 237 від 23.02.2015 р. - встановити ким саме підписані ці накладні, ОСОБА_10 або іншою особою, не представилось можливим. /т.2 а.с. 133-140/. Отже не є встановленим, що саме ОСОБА_10 підписувала вказані товарно-транспортні накладні, тобто не є доведеним, що саме ОСОБА_10 приймала вказані в накладних товарно-матеріальні цінності на складі від перевізника та постачальника та несла відповідальність за їх зберігання. При цьому, суд враховує покази свідка ОСОБА_19 , водія, який перевозив меблі на склад та магазини, який в судовому засіданні підтвердив, що не завжди саме ОСОБА_10 приймала меблі на складі, та бували випадки, коли він привозив товаро-транспортні накладні вже до фірмових салонів, де ОСОБА_10 їх підписувала.

Що стосується інших доказів, наданих стороною обвинувачення, суд враховує, що вони також не доводять вчинення ОСОБА_10 привласнення, розтрати та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем на загальну суму 939 351 грн. Так, покази потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 підтверджують лише факт проведення за їх присутності інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, в ході якої була виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 939 351 грн., проте зазначені свідки в своїх показах не вказали, яким чином ОСОБА_10 привласнила, розтратила або заволоділа шляхом зловживання своїм службовим становищем вказаними товарно- матеріальними цінностями. Свідок ОСОБА_19 також лише підтвердив факт постачання товарно-матеріальних цінностей на склад та фірмові салони, підтвердивши частково лише факт отримання ОСОБА_10 , як директором меблевих магазинів, зазначених товарно- матеріальних цінностей. А тому суд визнає зазначені докази неналежними доказами вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Крім того, з формулювання обвинувачення ОСОБА_10 за ч.5 ст. 191 КК України вбачається, що ОСОБА_10 інкриміновано привласнення, розтрата та заволодіння шляхом зловживання службовим становищем грошовими коштами на суму 765 565,10 грн., яка органом досудового розслідування обчислена шляхом відокремлення суми 173 785,90 грн. (грошових коштів, якими заволоділа ОСОБА_10 , та які отримані від продавців ОСОБА_14 та ОСОБА_13 ) від загальної суми виявленої недостачі товарно-матеріальних цінностей 939 351 грн. за дослідженими вище актами інвентаризації. Враховуючи, що відповідно до актів інвентаризації була виявлена недостача меблів, а не грошових коштів, не є зрозумілим, яким чином орган досудового розслідування при обрахуванні остаточної суми завданої шкоди включив до її складу суму грошових коштів, відсутність яких цими актами інвентаризації не підтверджена.

Відповідно до положень ч.3 ст. 337 КПК України - з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Враховуючи, що прокурором не було надано належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_10 привласнення, розтрати або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем в особливо великому розмірі на загальну суму 939 351 грн. та на підставі аналізу фактичних обставин, встановлених у справі доказів заволодіння ОСОБА_10 шляхом зловживання службовим становищем грошовими коштами в сумі 173 485,90 грн., колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_10 обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.5 ст. 191 КК України на менш тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст. 191 КК України, що в даному випадку покращує становище обвинуваченої, оскільки даний злочин за ступенем тяжкості є менш тяжким, ніж злочин, передбачений ч.5 ст.191 КК України. При цьому, при оцінці розміру шкоди, необхідної для кваліфікації злочину за ч.4 ст. 191 КК України, суд керується приміткою до ст. 185 КК України, де зазначено, що у ст. 191 КК України у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. Враховуючи, що на момент вчинення злочину неоподатковуваний мінімум доходів громадян становив 609 грн. (1218/2), то сума 173 485,90 грн. більше ніж в двісті п`ятдесят разів перевишує неоподатковуваний мінімум доходів громадян (609*250) та становить великий розмір.

Разом з тим, ураховуючи, що загальна сума грошових коштів, якими ОСОБА_10 заволоділа становить 173485 грн. 90 коп., суд вважає за необхідне уточнити обвинувачення в частині зазначення цієї суми грошових коштів. Також, суд вважає необхідним уточнити адресу, де продавець ОСОБА_13 здійснювала поповнення карткового рахунку ОСОБА_10 , оскільки судом об`єктивно встановлено, що поповнення грошових коштів здійснювалось у терміналі за адресою: АДРЕСА_2 .

При призначенні покарання суд враховує, що скоєний обвинуваченою злочин відповдіно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Також суд враховує особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується позитивно.

Обставин, які б помякшували та обтяжували покарання обвинуваченій, передбачених відповідно ст.ст. 66,67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Враховуючи особу обвинуваченої, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, розмір матеріальної шкоди, завданої злочином, суд приходить до висновку про те, що необхідною та достатньою мірою виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачена вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину, 2004 р.н., з урахуванням обставин справи, суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК України із покладенням на обвинувачену обов`язків, визначених в ст. 76 КК України.

Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого цивільного позову, суд враховує наступне.
Представником потерпілої було заявлено цивільний позов до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 939 351 грн.
Обвинувачена не визнала позовні вимоги у зв`язку із його безпідставністю, оскільки свою вину у скоєнні інкримінованого злочину ОСОБА_10 не визнала.

Дослідивши зміст позовних вимог, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом об`єктивно встановлено, що внаслідок вчинення злочину обвинуваченою ФОП « ОСОБА_12 » було завдано матеріальної шкоди в сумі 173485 грн. 90 коп., розмір якої підтверджений належними доказами, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на користь ФОП « ОСОБА_12 » матеріальну шкоду саме в розмірі 173485 грн. 90 коп., частково задовольнивши позовні вимоги представника потерпілої.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_10 не обирався та клопотань про його обрання від учасників судового провадження не надходило.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винною ОСОБА_10 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ роківз позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності строком на 2 /два/ роки.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 /два/ роки.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Початок іспитового строку обвинуваченій ОСОБА_10 рахувати з дня проголошення вироку.

Цивільний позов представника ФОП « ОСОБА_12 » до ОСОБА_10 «Про відшкодування шкоди» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_6 / на користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /ІПН: НОМЕР_7 / матеріальну шкоду в сумі 173 485 /сто сімдесят три тисячі чотириста вісімдесят п`ять/ гривень 90 копійок

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /ІПН: НОМЕР_6 / процесуальні витрати в сумі 1843 /одна тисяча вісімсот сорок три/ гривні 20 коп. на користь держави.

Речові докази:
-належним чином завірені копії виписки з ЄРДПОУ на ФОП « ОСОБА_12 » серія ААВ № 412956 на 1 арк.; свідоцтва платника єдиного податку ФОП « ОСОБА_12 » серія Б № 157460 на 1 арк; трудового договору між ФОП « ОСОБА_12 » та ОСОБА_10 від 20.05.2013 р. на 2 арк.; типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 31.08.2013 р. укладений між ФОП « ОСОБА_12 » та ОСОБА_10 , як завідуючою магазином на 2 арк; посадової інструкції завідувача підприємства роздрібної торгівні (магазину) від 20.05.2013 р. на 3 арк- зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2