печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
23.06.2020 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000031 від 16.01.2020.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що вилучене майно набуте законним шляхом, оскільки ОСОБА_6 є фізичною особою-підприємцем, сплачує податки, тому на думку адвоката накладення арешту на майно, яке не було передбачено ухвалою про обшук, є необґрунтованим.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття сторін, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000031 від 16.01.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 199, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 204 КК України.

Встановлено, що на території Чернівецької і Івано-Франківської областей діє організована група, яка займається незаконним виготовленням, зберіганням, перевезенням, пересиланням, ввезенням в Україну з метою використання при продажу товарів, збутом підроблених марок акцизного податку та голографічних захисних елементів і незаконним виготовленням, зберіганням, збутом, транспортуванням з метою збуту підакцизних товарів, а також незаконним виготовленням підакцизних товарів, що становлять загрозу для життя і здоров`я людей.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, учасником вказаної організованої групи являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є одним із організаторів. ОСОБА_6 уродженець с. Реваківці Кіцманського району Чернівецької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, відомо, що під час скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_6 використовує автомобіль марки «PORSCHE PANAMERA» д.н.з. НОМЕР_1 .

Вищевикладене підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відповідями оперативних працівників Департаменту внутрішньої безпеки НП України на доручення слідчого про проведення слідчих (розшукових) дій.

У органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що у місцях за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_6 , а також у автомобілі, які останній використовує під час готування та вчинення злочинів, він може зберігати речі та документи, які містять відомості про обставини кримінального правопорушення та підтверджують факти вчинення правопорушень в складі організованої групи, зокрема: контрафактних алкогольних і тютюнових виробів, в тому числі тютюнових виробів завезених з-за кордону поза митним контролем, підроблених марок акцизного податку та голографічних захисних елементів, приладдя для закріплення марок акцизного податку тощо, грошових коштів здобутих злочинним шляхом щодо яких немає підтвердження про їх походження, банківські картки, чорнових записів, «чорної» бухгалтерії, мобільні термінали та сім-карти, планшети, ноутбуки, комп`ютера, флеш-карти, на яких можуть міститися відомості щодо вищевказаних злочинів.

У зв`язку із чим виникла необхідність у проведенні обшуку в приміщеннях, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 203011343 від 04.03.2020 житловий будинок, що розташована за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

У зв`язку із вищевикладеним, 23.06.2020 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/21852/20-квід 28.05.2020 проведенні обшуку в приміщеннях, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 23.06.2020 під час проведення вказаних слідчих дій (обшуку) в приміщеннях, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено:

1. мобільний телефон марки «Apple» модель «IPhone 5S» білого кольору;

2. мобільний телефон марки «Samsung» модель«SM-№900», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-картками №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ;

3. грошові кошти в сумі 1095 Євро;

4. грошові кошти в сумі 2100 доларів США;

5. грошові кошти в сумі 217 923 грн.

23.06.2020 постановою слідчого вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор зазначив, що вищевказане тимчасово вилучене майно має значення для подальшого досудового розслідування кримінального провадження та може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

З метою запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність в арешті майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Окрім цього, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

Так, слідчим суддею встановлено, що майно на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, та відповідно до ч.1 ст.170 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні та є на даній стадії досудового розслідування тимчасово вилученим майном.

За викладених обставин, враховуючи, те, що в судовому засіданні та матеріалами клопотання прокурор довів правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою збереження речових доказів, вбачається, наявність правових підстав для накладення арешту на вище зазначене, майно.

Законодавець нормами кримінального процесуального законодавства передбачив, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 23.06.2020 під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме: мобільний телефон марки «Apple» модель «IPhone 5S» білого кольору; мобільний телефон марки «Samsung» модель«SM-№900», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 із сім-картками №№ НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; грошові кошти в сумі 1095 Євро; грошові кошти в сумі 2100 доларів США; грошові кошти в сумі 217 923 грн.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1