Справа №574/1028/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/196/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 6 листопада 2019 року, якою відмовлено в задоволенні його клопотання про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та постановити нове рішення, яким призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 6 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про застосування ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838 VIII від 26 листопада 2015 року) та звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що відсутність такого виду покарання, як довічного позбавлення волі в ч. 1 ст. 72 КК України, не є підставою для звільнення засудженого від його відбування, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838 VIII від 26 листопада 2015 року).

Крім того, судом першої інстанції окремо роз`яснено засудженому про можливість вирішення питання заявленого в його клопотанні через процедуру помилування.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка на його думку, не відповідає вимогам КПК України, оскільки не містить достатнього мотивування.

Крім того, зазначає і про безпідставність розгляду його клопотання колегіально судом та не надання можливості виступити з останнім словом.

Вислухавши доповідь судді, засудженого та захисника, які апеляційну скаргу засудженого підтримали в повному обсязі, прокурора, який просив залишити ухвалу без зміни, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року, яким він засуджений за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187; ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 22 березня 2005 року вирок Апеляційного суду Сумської області відносно ОСОБА_6 , залишено без змін.

Частиною 1 статті 72 КК України передбачено, що при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення:

1) одному дню позбавлення волі відповідають:

а) один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту;

б) два дні обмеження волі;

в) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт;

г) вісім годин громадських робіт;

2) одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту відповідають:

а) два дні обмеження волі;

б) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт;

3) одному дню обмеження волі відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт;

4) одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Крім того, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838 VIII від 26 листопада 2015 року було викладено ч. 5 ст. 72 КК України в новій редакції яка передбачала, зокрема, що при призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

Колегія суддів, вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що вище зазначена норма закону розповсюджувалася виключно на строковий вид покарання.

Правильність висновків суду першої інстанції підтверджується і вимогами ч. 2 ст. 70 КК України та ч. 2 ст. 71 КК України, які прямо встановлюють порядок дій суду при призначенні строкового виду покарання на рівні з довічним позбавленням волі, зокрема, суд в таких випадках має поглинути менш суворі покарання довічним позбавленням волі.

Таким чином, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII від 26 листопада 2015 року), стосовно звільнення засудженого від відбування призначеного основного покарання, не зазначеного в частині 1 статті 72 КК України, стосується таких покарань, як: штраф; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; конфіскації майна, тобто покарань для відбування яких не потрібне перебування особи в певних установах чи виконання певного виду робіт.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції було належно обґрунтовано з посиланням на відповідні докази та достатньо вмотивовано своє рішення, а тому підстави вважати його таким, що не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає слушним посилання суду першої інстанції на можливість вирішення питань порушених засудженим в іншому порядку, зокрема, через звернення до Президента України в порядку процедури помилування.

Не може погодитися колегія суддів і з доводами апеляційної скарги засудженого з приводу безпідставного розгляду його клопотання колегіально судом, оскільки за своєю суттю клопотання засудженого стосувалося не лише необхідності застосування ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII від 26 листопада 2015 року), а й необхідності звільнення від відбування призначеного покарання, тобто вказане питання підлягало вирішенню, в тому числі, з врахуванням норм розділу VIII КПК України, який у свою чергу передбачає необхідність розгляду такого роду клопотань судом, який ухвалив вирок, але оскільки після прийняття КПК України (2012 року) кримінальні провадження у першій інстанції здійснюються виключно місцевими судами (районними, міськими, районними у місті, міськрайонними), тому колегія суддів не вважає порушенням, яке тягне за собою безумовне скасування судового рішення, розгляд клопотання засудженого у складом колегії суддів.

Не є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 засудженого з приводу безпідставного не надання йому останнього слова, оскільки згідно ст. 365 КПК України право на останнє слово має виключно обвинувачений і з приводу розгляду відносно нього кримінального провадження по суті, а не засуджений і не з приводу розгляду питань пов`язаних з виконанням судових рішень.

Суд першої інстанції проаналізувавши норми національного законодавства прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, що чинне законодавство України не передбачає можливості звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838 VIII від 26 листопада 2015 року).

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б потягли скасування чи зміну судового рішення, колегія суддів не вбачає, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 6 листопада 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі - залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4