Справа № 640/1953/17
н/п 1-кп/953/75/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000074, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2014 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, працюючого підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України

встановив:
В провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа відносно ОСОБА_5 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України. Потерпілим в даному кримінальному провадженні є Держава Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України.

16.06.2020 року до суду надійшло клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 року, в якому просить скасувати заборону АТ «Банк Золоті Ворота» (код ЄРДПОУ 20015529), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та організатору проведення аукціону (торгів) здійснювати будь-які дії з приводу нерухомого майна обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 202,3кв.м. та гаражу літ. «Г», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , які є забезпеченням за кредитним договором №389 від 17.07.2008 року, кредитним договором №18 від 10.02.2014 року, договором іпотеки №08-196.

Клопотання обґрунтовано тим, що вказаною ухвалою накладено арешт на майно (актив) банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майно (кошти) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Вказує, що АТ «Банк Золоті Ворота» перебуває у процедурі ліквідації, а відтак на нього розповсюджується дія спеціального та пріоритетного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює всі правовідносини, що виникають за участі неплатоспроможного Банку і накладення арештів та обтяжень на майно Банку не допускається. З врахуванням вимог ст. 173 КПК України даною ухвалою були обмежені права банку щодо розпорядження належним йому майном, що унеможливлює припинення ліквідаційної процедури АТ «Банк Золоті Ворота».

В судове засідання учасники судового розгляду та заявник не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду даного питання.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.06.2020 року до суду подав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просить заяву задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, які перебувають у суду на розгляді, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною другої даної статі передбачено, що клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Під час дослідження матеріалів справи встановлено, що 15.11.2019 року прокурором по розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України, було заявлено клопотання про вжиття заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 площею 202,3 кв.м. та гараж літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , шляхом заборони їх відчуження та передачі у будь-який спосіб. Також, просив у клопотанні заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 площею 202,3 кв.м. та гараж літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 . Крім того, просив заборонити АТ «Банк Золоті Ворота», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та організатору проведення аукціону (торгів) здійснювати продаж права вимоги (призначений на 15.01.2018 та у подальшому у будь-який спосіб) та здійснювати уступку права вимоги за кредитним договором №389 від 17.07.2008 року, кредитним договором №18 від 10.02.2014 року, укладеним між ОСОБА_5 та АТ «Банк Золоті Ворота», в яких за договором іпотеки №08-196 предметом виступають житлова квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 площею 202,3кв.м. та гаражу літ. «Г», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 площею 202,3 кв.м. та гараж літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 , шляхом заборони їх відчуження та передачі у будь-який спосіб. Заборонено будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 площею 202,3 кв.м. та гараж літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_2 , які на праві приватної власності належать ОСОБА_5 . Заборонено АТ «Банк Золоті Ворота»,Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та організатору проведення аукціону (торгів) здійснювати будь-які дії з приводу нерухомого майна обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 202,3кв.м. та гаражу літ. «Г», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , які є забезпеченням за кредитним договором №389 від 17.07.2008 року, кредитним договором №18 від 10.02.2014 року, договором іпотеки №08-196.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При вирішенні клопотання прокурора 21.11.2019 року судом було враховано, що відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі і конфіскації майна як виду покарання або відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та враховані вимоги ч.2 ст.173 КПК України щодо правової підстави для арешту майна; наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Також, під час розгляду даного питання судом було враховано, що ОСОБА_5 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України, з зазначенням в обвинувальному акті про особливо великий розмір завданої шкоди -5390400 грн. потерпілому - Державі Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України.

Також, враховано, що санкцією ч.4 ст. 190 та ч.2 ст. 209 КК України передбачено застосування обов*язкового додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Розглядаючи клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.06.2020 року про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.11.2019 року, суд зазначає, що доводи заявника про накладення судом арешту на майно (актив) банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майно (кошти) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є необґрунтованими та спростовуються наданими суду документами згідно яких на момент винесення ухвали 21.11.2019 року, так і станом на теперішній час квартира за адресою: АДРЕСА_1 площею 202,3 кв.м. та гараж літ. «Г» за адресою: АДРЕСА_2 ,гараж б/нналежать на праві власності обвинуваченому по кримінальному провадженню № 0000074 ОСОБА_5 .

Доказів на підтвердження того, що дане нерухоме майно є майном АТ «Банк Золоті Ворота» або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суду не надано.

При цьому, суд також зауважує, що при розгляду клопотання прокурора 21.11.2019 року судом вимоги в частині заборони АТ «Банк Золоті Ворота» , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та організатору проведення аукціону (торгів) здійснювати продаж права вимоги (призначений на 15.01.2018 та у подальшому у будь-який спосіб) та здійснювати уступку права вимоги за кредитним договором №389 від 17.07.2008 року, кредитним договором №18 від 10.02.2014року,укладеним між ОСОБА_5 та АТ «Банк Золоті Ворота», в яких за договором іпотеки №08-196 задоволені не були, а тому доводи заявника щодо порушення права на відчуження майнових прав та активів, або про неможливість завершення процедури ліквідації не відповідають дійсності.

Таким чином, доводи про те, що питання обтяження та обмеження на розпорядження зазначеним майном АТ «Банк Золоті Ворота», який знаходиться у стадії ліквідації і знаходиться під управлінням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у вигляді арешту, прямо суперечить приписам чинного законодавства, порушує права Банку та Фонду, у тому числі щодо організації відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку для подальшого задоволення вимог кредиторів такого банку, є безпідставними. Відповідно посилання на те, що було арештовано нематеріальне право Банку, як кредитора, вчиняти дії за кредитними договорами є необґрунтованими. За вказаних обставин, підстав для застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів», немає.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про часткове скасування арешту. При цьому, суд зазначає, що ухвалою від 21.11.2019 року судом не було заборонено відчуження права вимоги та активів Банку, а навпаки цю вимогу прокурора суд відхилив.

Також, заявником не було надано суду доказів, підтверджуючих неможливість вчинення дій з приводу відчуження права вимоги або активів, що стало підставою звернення до суду з клопотанням.

Таким чином, в клопотанні заявником не наведені обґрунтовані доводи того, що у застосуванні арешту відпала потреба або що він накладено необґрунтовано, згідно вимог ст. 174 КПК України.
Дані висновки суду відповідають вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод та справедливому балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи та третіх осіб.

Крім того, суд повторно роз*яснює заявникові, що згідно ч.4 ст. 174 КПК України під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 174,372 КПК України, суд

Постановив:
Клопотання представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті ворота» про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою суду від 21.11.2019 року по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України - залишити без задоволення.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя - ОСОБА_1

Суддя - ОСОБА_2

Суддя - ОСОБА_3