ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1749/20
провадження № 1-кс/753/631/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" лютого 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0013558,-

УСТАНОВИВ
29.01.2020 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0013558.
В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2019 задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ТОВ «Торговий Дім Поштовий» в межах кримінального провадження № 0013558 від 29.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.
Під час ухвалення рішення про застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею визнано обґрунтованими доводи слідчого, що існує загроза подальшого фіктивного або реального перепродажу квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_1 , під відповідним, на думку слідства, фіктивними записами у Державному реєстрі об`єктів нерухомого майна та практичного примусового заволодіння у незаконний спосіб невстановленими особами вказаних приміщень, які визнані речовими доказами в даному кримінальному провадженні.
Крім того, слідчим суддею вказано, що підстави на які посилається слідчий у клопотанні є об`єктивними та достатніми для забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування та застосуванні саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, який є співмірним із метою яку прагне досягти орган досудового розслідування.
Однак, заявник вважає, що слідчим суддею арешт накладений безпідставно, а слідчим необгрунтовано визнано нерухоме майно речовим доказом, оскільки ОСОБА_6 є добросовісним набувачем, тобто арештоване майно не має ознак речового доказу, а тому арешт на таке майно не може бути накладений. Водночас, усі доводи слідчого з цього приводу є надуманими, суперечливими та не підтвердженими належними доказами, слідчий суддя при винесенні рішення керувався потенційними ризиками, а не тими, що існують насправді на час розгляду клопотання.
Накладення арешту призвело до позбавлення ОСОБА_6 можливості вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, що значно обмежує та порушує його конституціні права.
На підставі вище викладеного заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2019 на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 в межах кримінального провадження № 0013558 від 29.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Представник заявника під час судового засідання підтримав клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав, що у ньому викладені.
Прокурор в судовому засіданні проти клопотання заперечував мотивуючи тим, що майно на яке накладено арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні і вимагає відповідних заходів щодо його збереження. Зазначив, що доводи представника заявника про те, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем вищезазначеного нерухомого майна є видуманими та недостовірними, оскільки з протоколу допиту директора ТОВ «Торговий Дім Поштовий» ОСОБА_7 вбачається, що остання не передавала у статутний капітал ТОВ «Торговий Дім Поштовий» квартиру АДРЕСА_1 , вказану квартиру у власність не набувала, що підтверджує факт незаконного заволодіння нерухомим майно. Відтак з метою запобігання відчуження об`єкту нерухомого майна або його зміні, з метою проведення об`єктивного досудового слідства, потреба в арешті вказаного майна не відпала.
Вислухавши доводи прокурора ОСОБА_3 , представника заявника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , дослідивши копії наданих матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.
Слідчими СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0013558 від 29.12.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.10.2017 невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 шахрайським шляхом заволоділа майном, що перебувало в службовому користуванні ОСББ «Престиж».
10.01.2018 допитаний свідок ОСОБА_8 , який являється головою правління ОСББ «Престиж», надав відповідь від ПрАТ «Київміськбуд» про те, що компанією було передану вищевказану квартиру для службового користування ОСББ «ПРЕСТИЖ» та відповідь Департаменту будівництва та житлового забезпечення, що Головним управлінням свідоцтво на право власності на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 нікому не видавалось за період з 01.10.1996 по 31.12.2012. ОСОБА_8 пояснив, що в дійсності квартира одна, з одними вхідними дверима, але двох-ярусна.
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що вказаний вище об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:000), підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 13.10.2017, видавник ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОШТОВИЙ» в особі директора ОСОБА_7 .
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно також встановлено, що вказаний вище об`єкт нерухомого майна право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:000), підстава виникнення права власності: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 25.10.2017, видавник ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ПОШТОВИЙ» в особі директора ОСОБА_7 . Відомості внесені до реєстру 09.11.2017, приватним нотаріусом ОСОБА_9 , Київський міський нотаріальний округ.
На два вищевказані об`єкта в деталізованій довідці наявна підстава виникнення первинної державної реєстрації: свідоцтво про право власності на квартиру, серія та номер: НОМЕР_1 , виданий 07.02.2000, та свідоцтво про право власності на квартиру, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 07.02.2000, що суперечить відповіді Департаменту будівництва та житлового забезпечення, з якої вбачається, що департамент свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 07.02.2000 на квартиру АДРЕСА_3 та серії НОМЕР_2 від 07.02.2000 р. на квартиру АДРЕСА_1 не оформлювались.
Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 від 02.01.2018 квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2019 задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ТОВ «Торговий Дім Поштовий».
У якості правової підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт квартир, зазначено, що Постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 від 02.01.2018 р. квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0013558 від 29.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
При цьому, слідчим суддею встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
На час розгляду клопотання слідчим счуддею встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.09.2019 ТОВ «Торговий Дім Поштовий» продало, а ОСОБА_6 придбав нерухоме майно, нежитлове приміщення № 257, по АДРЕСА_4 .
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Отже, власник або володілець майна під час розгляду клопотання про скасування арешту майна повинен довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Зі змісту клопотання вбачається, що на, думку його автора, арешт накладений на майно накладений безпідставно.
Проте, з такими доводами клопотання не можна погодитись.
Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
Згідно пункту 1 частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до частини 3 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 98 Кримінального процесуального кодексу передбачено. що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, з пояснень прокурора наданих в судовому засіданні вбачається, що скасування арешту з квартири може зашкодити досягненню мети досудового розслідування у кримінальному провадженні.
З огляду на предмет доказування у кримінальному провадженні, в рамках якого накладався арешт, та беручи до уваги, що при арешті майна з метою забезпечення збереження речових доказів перевіряється лише доказове значення майна, на яке накладається арешт (ст. 98 КПК України), слідчий суддя дійшов висновку, що доводи клопотання про безпідставність застосування арешту не ґрунтуються на відповідних доказах, а накладений арешт на нерухоме майно є обґрунтованим, оскільки існують достатні підстави вважати, що арештоване майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
При накладенні арешту, слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.
Крім того, в судовому засіданні прокурором було обґрунтовано необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, так як мета накладення арешту у кримінальному провадженні, на даний час не досягнута.
Таким чином, накладення арешту в даному кримінальному провадженні здійснено у відповідності з вимогами КПК України, з дотриманням справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту права власності особи, що відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.
На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 131, 132, 170, 174, 309 Кримінального процесуального кодексу України,-
УХВАЛИВ
Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0013558 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.10.2019, в рамках кримінального провадження № 0013558, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого судового провадження в суді.
Повний текст ухвали виготовлено 17.02.2020.

Слідчий суддя: ОСОБА_1