Справа № 134/1672/19
Провадження №11-кп/801/466/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.02.2020,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2010.
Прийняте судом рішення мотивоване тим, що виправлення засудженого не доведено та перебування останнього поза межами установи виконання покарань без постійного контролю не є можливим.
Засуджений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на ухвалу суду першої інстанції, в яких просили скасувати судове рішення та звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково. Апелянти посилаються на позитивні характеристики та вважають, що наявні підстави для застосування щодо останнього норм ст. 81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, виступ захисника на підтримку апеляційних вимог, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Тобто головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
З наявних матеріалів слідує, що вироком Апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2010 ОСОБА_8 засуджено до 14 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, п. 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.02.2016, ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.08.2009 по 04.11.2010 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відтак, засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини покарання.
Адміністрація установи вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення є передчасним.
Приймаючи рішення про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, суд дослідив характеризуючі дані, ретельно з`ясовував ставлення засудженого до вчиненого злочину, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 не довів своє виправлення, адже хоча засуджений і дотримується умов перебування в межах установи виконання покарань, працевлаштований і приймає участь у суспільному житті, зазначені дії здійснюються під постійним контролем адміністрації державної установи «Крижопільський виправний центр (№ 113)» та не базуються на особистій ініціативі останнього.
Поведінка засудженого наразі не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.
Клопотання засудженого розглянуто судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно, досліджено необхідні матеріали провадження та особової справи.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 537-539 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 19.02.2020, якою відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді