Справа № 346/7477/13-к
Провадження № 11-кп/4808/20/20
Категорія ч.2 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Дебеславці, зареєстрований в АДРЕСА_1 та мешканець АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, не працюючий, не одружений, раніше судимий, судимість погашена, громадянин України, -

визнаний винуватим та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбаченого передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК та призначено йому покарання:

- за п.6 ч.2 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією майна;

- за ч.4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_9 визначено у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено попередньо обраний тримання під вартою і строк відбуття покарання визначено рахувати з 21 серпня 2013 року з 11 год. 40 хв.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 21 серпня 2013 року до вступу вироку в законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Судом встановлено, що влітку 2013 року обвинувачений ОСОБА_9 дізнався про те, що в АДРЕСА_3 проживає перестаріла одинока жінка потерпіла ОСОБА_11 , 1937 р.н., яка займається позикою грошей громадянам із сплатою останніми відсотків, і у неї можуть зберігатись значні суми грошей. У зв`язку із чим у нього виник злочинний намір заволодіти майном потерпілої ОСОБА_11 .

Приводячи у виконання свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_9 заздалегідь озброївшись господарським ножем для нанесення тілесних ушкоджень, і вніч із 18.08. на 19.08.2013 р. прибув у с. Дебеславці Коломийського району та направився до господарства потерпілої ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_3 .

Підійшовши до будинку потерпілої ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_9 переконався, що потерпіла знаходиться в приміщенні однієї з кімнат сама і не може чинити активний опір. Він побачив, що одне з вікон будинку відчинене, і користуючись цим, проник через дане вікно в приміщення кімнати, де знаходилась потерпіла ОСОБА_11 ..

Реалізуючи свій злочинний намір на вчинення розбійного нападу та умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 з корисливих мотивів заволодіння майном потерпілої - грошима, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх неправомірних дій, бажаючи позбавити життя ОСОБА_11 і заволодіти чужим майном відкрито напав на неї та тримаючи ніж в руці став їй погрожувати позбавленням життя, вимагаючи негайно передати йому грошові кошти.

Після відмови потерпілої, обвинувачений, бажаючи довести до кінця свій злочинний намір на заволодіння майном потерпілої, умисно наніс їй ножем численні цілеспрямовані удари в життєво важливі ділянки тіла - грудну клітку та шию, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних ран грудної клітки з ушкодженням правої легені, різаних ран в ділянках правого плечового суглобу, правої китиці, правого променево-зап`ясного суглобу, правої вушної раковини, правої ключиці, потиличної ділянки голови, шиї, синців в ділянках правої щоки, правого та лівого стегон, які є небезпечними для життя в момент спричинення, від яких потерпіла ОСОБА_11 померла на місці, тобто умисно її вбив. Всього обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_11 не менше 26-ти ножових ударів, при цьому передбачав настання смерті ОСОБА_11 і свідомо бажав цього.

Одразу ж після вбивства потерпілої обвинувачений реалізовуючи свій злочинний умисел, заволодів грошима потерпілої на загальну суму 10 000 грн. та мобільним телефоном марки Nokia 1280, вартістю 229,95 грн. із сім-картою оператора мобільного зв`язку Київстар, вартістю 9,99 грн., а всього на загальну суму 10 239,94 грн. та покинув місце вчинення злочинів.

Приховуючись з місця події, обвинувачений ОСОБА_9 , розуміючи, що через викрадений в потерпілої мобільний телефон із сім картою може бути викритим та притягнутим до відповідальності, викинув зазначений телефон із сім картою в с. Залуччя по вул. Шевченка Коломийського району, неподалік місця проживання потерпілої. В подальшому викраденими грошовими коштами в сумі 10000 грн. обвинувачений розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок Коломийського міськрайонного суду від 17.10.2018 року щодо ОСОБА_9 є незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 17.10.2018 року щодо ОСОБА_9 за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання, за п.6 ч.2 ст. 115 КК позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, за ч.4 ст. 187 КК позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначити у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не відповідає фактичним обставинам справи, та базується на неналежних та недопустимих доказах, а саме протокол огляду місця події від 20.08.2013 року та речових доказах, які були вилучені під час незаконного обшуку, а висновки експертиз таких речових доказів, теж є недопустимими доказами, оскільки обшук у квартирі АДРЕСА_4 , де проживав ОСОБА_9 , проводився без ухвали слідчого судді. Крім цього, вказує, що протокол огляду місця події, складений 20.08.2013 року старшим слідчим Коломийського МВ УМВС ОСОБА_12 , відповідно до постанови про створення слідчої групи від 19.08.2013 року, такого слідчого не було включено в слідчу групу. Апелянт також, зазначає, що його підзахисного було позбавлено на справедливий суд, внаслідок порушення ст. 5 п.3, ст. 6 п.1 Конвенції, оскільки їхні доводи з ОСОБА_9 щодо недопустимості та неналежності доказів не були почутті судом першої інстанції, а справа не розглянута в розумні строки, так як його підзахисний знаходиться під вартою вже 5 років і 3 місяці.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 17.10.2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 , що зареєстроване в ЄРДР 19 серпня 2013 року за № 0000833 закрити, так як не встановлені достатні докази для доведення його винуватості.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_9 по даному кримінальному провадженню скасувати.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що висновок суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не відповідає фактичним обставинам справи, та базується на неналежних та недопустимих доказах, вказує що під час огляду житла в с. Дебеславці , дозволу слідчим суддею не було надано ні до початку а ні після зазначеної слідчої дії, оскільки слідчий не звертався до суду з відповідним клопотанням про проведення обшуку даного житлового приміщення. Також судом першої інстанції належним чином не взято до уваги показання свідка ОСОБА_13 , який являється родичем ОСОБА_14 , та який в своїх поясненнях зазначив, що він особисто не бачив де і що вилучали працівники міліції, на горище його не запрошували, він просто розписався в протоколі.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, вирок Коломийського міськрайонного суду від 17.10.2018 року скасувати. Закрити кримінальне провадження відносно нього на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК. Скасувати міру запобіжного заходу.

Ухвалою колегії суддів Івано-Франківського апеляційного суду від 09 січня 2019 року АС прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 17 жовтня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 без змін.

На вказану ухвалу апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисником адвокатом ОСОБА_8 було подано касаційні скарги.

Постановою колегії суддів Верховного суду від 31 жовтня 2019 року, касаційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задовольнено частково.

Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 09.01.2019 року щодо ОСОБА_9 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Верховний суд своє рішення мотивував тим, що такі висновки колегії суддів апеляційного суду щодо відсутності порушення вимог процесуального закону є невмотивованими, оскільки стороною захисту наголошувалось на його проведення за відсутності підозрюваного, а саме на проведенні обшуку житла без правової на те підстави , оскільки незважаючи на те, що ОСОБА_15 є власником всієї квартири, він не мав права давати дозвіл на огляд тієї частини помешкання, яку винаймав на той час ОСОБА_9 , тому проведення цієї слідчої дії без ухвали слідчого судді чи дозволу суду, якою на правових підставах фактично користувався цим помешканням обвинувачений, було безумовним порушенням права останнього на недоторканість житла.

З урахуванням викладеного, призначено новий судовий розгляд в апеляційному суді.

В судове засідання апеляційного суду 11.02.2020 року потерпілий ОСОБА_14 не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними АС, просять вирок суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги, а АС прокурора залишити без задоволення; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який підтримав подану прокурором АС та заперечив проти доводів АС захисника та обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження і додані документи та обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що подана АС прокурором не підлягає до задоволення, а АС обвинуваченого та захисника підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог Закону при розгляді справи і постановленні вироку суд першої інстанції не дотримався

Покликання прокурора в АС на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставним, виходячи із наступного.

Відповідно до роз`яснень зазначених у п.п.1,2 Пленуму Верховного Суду України Постанови №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року, звертається увага судів на необхідності суворого додержання вимог законодавства, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи та вказує, що у справах про злочини даного виду суди зобов`язані установлювати вину підсудних та призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати всіх необхідних заходів до повного відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної та моральної шкоди. При призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України, суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК щодо загальних засад призначення покарання та належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання з урахуванням положень ст. ст. 66, 67 названого Кодексу.

Щодо доводів наведених в АС обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 з приводу того, що вирок суду першої інстанції базується на неналежних та недопустимих доказах, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які прямо вказують на причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 94 КПК, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, суд у вироку повинен навести мотиви прийнятого рішення й точно сформулювати свої висновки, в тому числі викласти обвинувачення доведене судом.

Таких вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК підставою для скасування вироку є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити справедливий вирок. Так, при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції істотно порушені вказані вимоги кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи не вбачається достовірних даних, про те, звідки органу досудового розслідування стало відомо про причетність обвинуваченого ОСОБА_9 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із висновку експерта № 548 від 13.09.2013 року та ілюстрацією №5, згідно якого, із поміж іншого слід залишений взуттям спортивного типу (легке взуття типу мокасин, тенісні туфлі і т.д.) на суцільній підошві, у якого проміжна частина має підйом. Вказаний слід залишений підошвою напівчеревика на ліву ногу з пари взуття, вилученого у обвинуваченого ОСОБА_16 (т.2, а.с.97-102).

Разом з тим, у поданій АС захисник посилається на розбіжності у висновку трасологічної експертизи щодо розмірів сліду взуття із місця вчинення злочину та розміру взуття вилученого у обвинуваченого. Вказане судом першої інстанції належним чином не було перевірено та не допитано експерта з цього приводу.

Окрім цього, 21.08.2013 року ОСОБА_9 затримано, в порядку ст. 208 КПК, про що складено протокол затримання особи, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення.

Також, як вбачається із матеріалів справи, у ОСОБА_9 вилучено одяг, в який він був одягнений, а саме: штани чоловічі класичного пошиву сірого кольору, футболку жовтого кольору та туфлі чорного кольору.

Однак, матеріали кримінального провадження не містять протоколу вилучення вказаних речей та їх огляду, і що вони були проведені з участю двох понятих. Судом першої інстанції не надано належну оцінку вказаному та не наведено належних мотивів у оскаржуваному вироку.

Щодо висновку експерта криміналіста про результати проведення дактилоскопічної експертизи № 194 від 21.08.2013 року, на поверхні акумуляторної батареї телефону марки «NOKIA», який вилучено 20.08.2013 року на вул. Шевченка в с. Залуччя Коломийського району в ході додаткового огляду місця події, є сліди пальця руки максимальними розмірами 19х11 мм, придатний для ідентифікації особи. Слід пальця руки залишений безіменним пальцем правої руки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дані обставини були підтвердженні експертом ОСОБА_17 при дачі пояснень в суді першої інстанції.

Проте, судом першої інстанції не наведено належних обґрунтувань про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів про те, що вилучений із місця події с. Дебеславці, мобільний телефон належить саме потерпілій, і в тому числі відсутній протокол його впізнання. Також в матеріалах кримінального провадження відсутній висновок товарознавчої експертизи викраденого мобільного телефону в потерпілої, яка на думку колегії суддів могла підтвердити його дійсну вартість.

Як у поданій АС, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції захисник та обвинувачений вказували на недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 20 серпня 2013 року, що фактично був обшуком житла ОСОБА_9 , оскільки дозволу на його проведення останній не давав. Крім того, в матеріалах справи відсутня ухвала слідчого судді щодо дозволу на проведення цієї слідчої дії.

Разом з тим, висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушень вимог процесуального закону є невмотивованими, оскільки стороною захисту наголошувалось на його проведенні за відсутності підозрюваного, а саме на проведенні обшуку житла без правової на те підстави, оскільки незважаючи на те, що ОСОБА_15 є власником всієї квартири, однак він не мав права давати дозвіл на огляд тієї частини помешкання, яку винаймав на той час ОСОБА_9 , а тому на думку колегії суддів, проведення цієї слідчої дії без ухвали слідчого судді чи дозволу особи яка на правових підставах фактично користувалась цим помешканням, було безумовно порушенням права останнього на недоторканість житла.

Також судом першої інстанції не надано оцінку, щодо проведення процесуальної дії відбирання біологічних зразків у обвинуваченого ОСОБА_9 без участі його захисника. Про відбирання взірців відбитків пальців рук заперечив обвинувачений, а складення дактилоскопічної карти визнає недопустимим доказом.

Таким чином, Коломийський міськрайонний суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК, призначаючи судовий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи те, що судом було допущено процесуальні порушення, які не можуть бути виправлені при апеляційному розгляді, в тому числі і ті, що визначені в ст.412 КПК як істотні, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому слід призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно допитати свідка власника квартири, в якого орендував помешкання обвинувачений, про те, чи перебував останній до, під час і після вчинення інкримінованих йому злочинів, чи відомо йому чим займався обвинувачений, з якого часу винаймав квартиру та за які кошти проживав та сплачував орендну плату, усунути суперечність між показаннями обвинуваченого, висновками трасологічної експертизи щодо розмірів виявленого сліду взуття та розміру взуття, вилученого у обвинуваченого, а також усунути суперечності допущені при проведенні дактилоскопічної експертизи №194 від 21.08.2013 року, а також з урахуванням позиції Верховного суду, врахувати вказані в його ухвалі порушення, ретельно перевірити інші доводи, викладені в АС обвинуваченого та захисника, повно й об`єктивно дослідити всі докази і прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Якщо суд при новому судовому розгляді дійде висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в повному обсязі, то покарання, яке призначене обвинуваченому судом першої інстанції слід вважати достатнім та справедливим.

За таких обставин, АС прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 слід залишити без задоволення, а АС обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний щодо ОСОБА_9 колегія суддів вважає за необхідне змінити на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, відповідно положень ч.5 ст. 194 КПК.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати за першою вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з свідками, потерпілими по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Письмово під розпис повідомити обвинуваченого про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити з-під варти із зали суду негайно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5