Номер справи137/642/20
1-кп/137/79/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області
в складі:головуючого- судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сухумі Грузія, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, без зареєстрованого місця проживання, раніше судимого:
1)17.03.2016 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.1 ст. 115 КК України до 13 років 8 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 342, ч.1 ст. 345 КК України,
ОСОБА_4 відбуваючи покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.03.2016 в Державній установі "Літинська виправна колонія (.№123)", яка розташована за адресою 2-ий пров. Богдана Хмельницького, 9а, смт. Літин Вінницької області, 12.03.2020 об 11 год. 45 хв перебуваючи у палаті № 1 стаціонарного відділення медичної частини № 123 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України», не виконав законні вимоги старшого оперуповноваженого оперативної групи ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_5 , оперуповноваженого оперативної групи ДУ «Літинська виправна колонія (.У' 123)» ОСОБА_6 , заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_7 , начальника відділу нагляду і безпеки ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_8 та інспектора відділу нагляду і безпеки ДУ «Літинська виправна колонія (№123)» ОСОБА_9 , які відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" є працівниками правоохоронного органу, та в категоричній формі відмовся від проведення неповного особистого обшуку і догляду речей, який йому був запропонований на підставі ч. 2 п. З розділу XXIV Правил. Надалі, засуджений ОСОБА_4 , перебуваючи у палаті № 1 стаціонарного відділення медичної частини № 123 Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України», ігноруючи законні, неодноразово висловлені вимоги працівників установи виконання покарань ДУ "Літинська виправна колонія (№123)" старшого оперуповноваженого оперативної групи ОСОБА_5 , оперуповноваженого оперативної групи ОСОБА_6 , заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_7 , начальника відділ)' нагляду і безпеки ОСОБА_8 та інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_9 , почав висловлюватися нецензурною лайкою в адресу останніх, не реагував на усні неодноразові зауваження щодо своєї протиправної поведінки, демонстративно, перед працівниками установи виконання покарань взяв до рук скляну тару, яку розбив об кут дерев`яного столу, після чого розмахуючи отриманим гострим уламком скла погрожував заподіяти собі та працівникам установи виконання покарань ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 тілесні ушкодження, вимагаючи від працівників залишити приміщення медичної частини, вчиняючи активний опір працівникам правоохоронного органу, який полягав у категоричній відмові виконати законні вимоги працівників правоохоронного органу та здійснення погрози представникам адміністрації установи виконання покарань ДУ "Літинська виправна колонія (№ 123)" із уламком скла у руці.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівнику правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, та кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у звязку із виконанням працівником службових обов`язків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 342, ч.1 ст. 345 КК України визнав повністю, підтвердив обставини скоєного, розкаявся у вчиненому пояснивши, що шкодує про вчинене, оскільки не зрозумів намір працівників кримінально-виконавчої інспекції при їх появі у медичній частині. У судових дебатах підтримав позицію прокурора щодо міри призначеного покарання, повідомив, що вірить у гуманність суду та справедливість покарання.
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 до судового засідання не з`явились, хоча про місце дату та час судового засідання були повідомлені заздалегідь та належним чином (а.с. 40-44). Прокурор ОСОБА_3 просив розгляд проводити у відсутність потерпілих, оскільки цивільний позов не заявлений, шкода не заподіяна. Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив проти подальшого розгляду обвинувального акту у відсутність потерпілих.
Прокурор ОСОБА_3 просив ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. Визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду від 17.03.2016 (зі змінами вчиненими судом апеляційної інстанції) та призначити покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі. Також просив вирішити долю речових доказів.
Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у вчиненні злочину.
Суд вважає, доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівнику правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків та ч.1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у звязку із виконанням працівником службових обов`язків.
Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Судом враховано, що ОСОБА_4 , за місцем відбування покарання характеризується незадовільно (а.с. 45), на диспансерному обліку і лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 46).
Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.
Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - судом не встановлені.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особи винного, враховуючи обставину, що пом`якшує його покарання - щире каяття, беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і запобігання вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 50,63, 65-67, 71, 342, 345 КК України, ст.ст. 100, 337, 349, 368, 373-374 КПК України, суд,
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігів від 17.03.2016 (з врахуванням змін за ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 17.03.2017) та призначити останньому покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі.
Речові докази: уламок скла зі слідами РБК вилучений у коридорі із підвіконним, уламок скла зі слідами РБК вилучений у палаті № 1 під дерев`яним ліжком № 2, змив РБК із дерев`яної ніжки акваріуму на ватку паличку; змив РБК із підлоги кімнати-коридору на ватку паличку, котрі передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області знищини після набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Літинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1