ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 486/419/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/55/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
потерпілих: ОСОБА_9
ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000100 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та прокурора на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.
На підставі п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня» витрати на лікування потерпілого від злочину в розмірі 16 181,34 грн.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 06 лютого 2018 року близько 02-45 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував технічно несправним, але працездатним автомобілем марки «Opel Astra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічна несправність якого полягала у невідповідності вимогам п.п. 31.4.5 «г» Правил дорожнього руху України, а саме: у встановлені на одну вісь транспортного засобу шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, які він міг виявити завчасно перед виїздом, рухався по засніженій цементобетонній проїзній частині дороги від залізно-дорожньої станції «Южноукраїнська» у напрямку м. Южноукраїнськ.
Під час руху водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 2.9, п. 2.3 «б», п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її змін, враховуючи погодні умови та дорожню обстановку не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху в безпосередній близькості автомобіля «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 , припаркованому на узбіччі власної смуги руху та в той момент, коли водій вказаного автомобіля ОСОБА_11 перебував біля переднього лівого крила власного транспортного засобу, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а водій автомобіля «ВАЗ 21063» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, з якими був доставлений до реанімаційного відділення Комунального закладу «Южноукраїнська міська лікарня», де незважаючи на вжиті реанімаційні заходи ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подала.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Не оспорює висновки суду щодо кваліфікації дії та доведеності вини обвинуваченого.
Вважає визначене покарання явно несправедливим через м`якість та невідповідність обставинам вчинення злочину і наслідкам, які настали.
Посилається на те, що судом не враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, наслідком якого стала смерть людини, а бездоганна репутація ОСОБА_7 , на думку апелянта, не може дати змогу не зважити на таку обтяжуючу обставину, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Не погоджується із наявністю в діях обвинуваченого щирого каяття, зазначає, що ОСОБА_7 вибачався лише під час судових засідань і більше до неї не звертався.
Твердить, що відсутнє і активне сприяння у розкритті злочину, так як, ОСОБА_7 визнав вину виключно під тиском наявних у справі доказів і будь-яких нових, невідомих фактів не повідомив.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить вирок в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Не оспорює висновки суду щодо кваліфікації дії та доведеності вини обвинуваченого.
Вказує, що суд при призначенні покарання не врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, наслідком якого стала смерть людини. Безпідставно дійшов висновку, що в діях обвинуваченого наявні ознаки щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, як обставин, що пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_7 взагалі не відшкодував матеріальну шкоду, вибачення просив виключно в залі судових засідань під час судового розгляду, що на думку апелянта, виключає його щире каяття.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.
Не оспорює фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій.
Посилається на те, що суд призначаючи обвинуваченому покарання, формально врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжує покарання, а також часткове відшкодування ОСОБА_7 на користь потерпілих матеріальної шкоди та його намагання відшкодування потерпілим завданих збитків.
Зазначає, що вказані обставини слугували підставою для призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією частини статті інкримінованого злочину, однак цими ж самими обставинами судом обґрунтовано і звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
На думку прокурора, суд визнаючи щире каяття, обставиною, що пом`якшує покарання не врахував, що ОСОБА_7 лише формально визнав свою вину та зізнався під тиском зібраних доказів. Обвинувачений намагався уникнути справедливого покарання за вчинення злочину, про що вказує його повідомлення про скоєння злочину, внаслідок потрапляння автомобіля у вибоїну, внаслідок чого транспортний засіб «занесло» на зустрічну смугу.
Не погоджується прокурор і з наявністю в діях обвинуваченого активного сприяння розкриттю злочину, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо повідомлення ОСОБА_7 працівниками правоохоронних органів обставин, які їм не були відомі.
Зазначає, що після затримання обвинуваченого та надання ним показів, обсяг фактичним обставин та кримінально-правова кваліфікація не змінилися.
Вважає, що судом також не в повному обсязі враховано тяжкість вчиненого злочину, наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також те, що наслідком протиправних дій обвинуваченого стала смерть людини.
Суд не взяв до уваги думку потерпілих та їх представника, які просили призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання.
Вважає, що звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання не сприятиме його виправленню та може створити у обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
В ході судового розгляду потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали доводи та вимоги поданих ними апеляційних скарг, частково погодилися з доводами апеляційної скарги прокурора.
Прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у провадженні, та частково вважав за можливе задовольнити апеляційні скарги потерпілих.
Обвинувачений ОСОБА_7 та адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційних скарг.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
В апеляційній скарзі потерпілими та прокурором не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України, а тому вирок в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України.
Вирок суду в частині вирішення цивільного позову також не оскаржується.
Вирок колегією суддів переглядається в межах доводів апеляційних скарг лише в частині призначеного покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суд має враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, і особу винного.
Як видно із вироку, визначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, працевлаштований, раніше не судимий, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілим, намагання відшкодувати потерпілим завданих збитків, наявність на утриманні вагітної дружини, усвідомлення обвинуваченим своєї вини та його вибачення в судовому засідання перед потерпілими. Суд також врахував інформацію, що міститься у досудовій доповіді органу пробації, відповідно до висновку якої ризик небезпеки ОСОБА_7 для суспільства оцінено, як середній.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, як обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Дані про особу обвинуваченого, як видно із вироку, у сукупності з обставинами, що пом`якшують покарання, дали суду підстави для призначення основного покарання у розмірі, що є найбільш наближеним до мінімальної межі санкції ч.2 ст. 286 КК України.
Разом із тим, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції про призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Висновок суду про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням повинен ґрунтуватися на сукупному аналізі відомостей про тяжкість злочину, особу винного та інших обставинах справи, які б давали підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням.
Ті ж самі обставини, які були враховані судом при визначенні виду та міри покарання, не можуть одночасно слугувати підставою для висновку про можливість звільнення обвинуваченого від реального відбування призначеного покарання.
На переконання судової колегії, суд лише формально послався на те, що враховує тяжкість скоєного злочину, однак фактично у повній мірі не врахував характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, а також суспільно-небезпечні наслідки кримінально-караного діяння, які виразилися у загибелі людини.
Без належної оцінки суду залишилося те, що обвинуваченим порушено відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких тяжких наслідків.
Суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.
За приписами ст. 75 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Зазначеною нормою не передбачено право суду звільнити особу від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Разом зі тим, як видно із вироку, суд на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання в цілому, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Не врахована судом і позиція потерпілих, які наполягали на призначенні покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки застосування положень ст. 75 КК України з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, наслідків скоєного злочину не сприяє меті покарання виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст. 413, ст. 414, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України з ухваленням в цій частині нового вироку.
Із матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, які були досліджені під час апеляційного розгляду вбачається, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, проживає спільно з членами родини, одружений, має двох малолітніх дітей на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Проте, зазначені відомості, що характеризують особу обвинуваченого, його сімейний стан, самі по собі, не можуть бути визнані тими чинниками, які б знижували суспільну небезпеку скоєного злочину, та такими, що тісно пов`язані із вчиненням злочину.
Як видно із матеріалів провадження, ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні злочину, вчиняв дії щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого, просив вибачення в судовому засіданні у потерпілої сторони, цивільний позов прокурора визнав повністю, а тому така поведінка обвинуваченого підтверджує щире каяття, має бути врахована як обставина, що пом`якшує покарання.
Як видно із обвинувального акту, позиція ОСОБА_7 щодо визнання вини та каяття була послідовною і під час досудового розслідування і в суді.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційних скарг про відсутність щирого каяття лише через те, що обвинувачений просив вибачення у потерпілих тільки під час судових засідань, і не відшкодував заподіяну шкоду. Як видно із матеріалів провадження, цивільний позов потерпілими не заявлений, розмір та характер матеріальної та моральної шкоди потерпілими не визначений. А отже твердження потерпілих про те , що у повному обсязі не відшкодована шкода, за відсутності визначеного та доведеного її виду та розміру, не може спростовувати висновок про те, що обвинувачений щиро жалкує про скоєне, та вчиняв дії щодо усунення наслідків своїх дій.
З обвинувального акту, затвердженого прокурором ОСОБА_12 , який подав апеляційну скаргу, вбачається, що на стадії досудового розслідування встановлено активне сприяння ОСОБА_7 розкриттю злочину.
Судом першої інстанції було встановлено наявність такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину. Заперечуючи в апеляційній скарзі наявність такої обставини, прокурор висловлює непослідовну позицію, не наводить обґрунтованих доводів та доказів на спростування висновку суду в цій частині, а тому її не можна прийняти до уваги.
Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, слід визнати обставиною, що обтяжує покарання, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 21.08.2019 року. Наявність такої обставини, що обтяжує покарання апелянтами не оспорюється, і вона була зазначена також і в обвинувальному акті.
З досудової доповіді органу пробації вбачається, що існує середній ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб, і що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі або обмеження волі.
Зазначений висновок не має для суду наперед визначеної сили, він не є обов`язковим і підлягає врахуванню у сукупності з іншими даними, що передбачені ст. 65 КК України.
Отже, при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні необережного тяжкого злочину у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, наслідком чого настала смерть людини, вчиняв дії по наданню грошових коштів на лікування потерпілого, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, офіційно працевлаштований, одружений, має двох малолітніх дітй, не має судимостей, визнав вину, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання-вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, висновок досудової доповіді органу пробації, а також позицію учасників судового провадження щодо розміру покарання, і приходить до висновку, що покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з реальним його відбуванням з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також у повній мірі відповідатиме вимогам ст. 50,65 КК України.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційних скарг потерпілих про наявність підстав для призначення покарання у розмірі, яке майже наближене до максимальної межі санкції ст. 286 ч.2 КК України, оскільки наведені вище дані про особу обвинуваченого, його поведінка після злочину, свідчить, що покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції, зазначеної статті буде достатньою для його виправлення та відповідатиме меті покарання.
Враховуючи викладене, апеляційні скарги потерпілих та прокурора підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. 404, 413, 414 , 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 серпня 2019 року відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання та звільнення від його відбування скасувати, ухвалити в цій частині новий вирок.
ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування покарання обчислювати із дня затримання ОСОБА_7 у порядку виконання вироку.
Зарахувати у строк покарання період перебування ОСОБА_7 під вартою з дня його затримання 06.02.2018 року по день звільнення з ІТТ 08.02.2018 року включно.
В решті вирок відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошенняі з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.

Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4