Справа №635/740/20
Провадження по справі № 1-в/635/103/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Товолжанка Дворічанського району Харківської області, громадянина України, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 квітня 2019 року ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року зарахований строк попереднього ув`язнення з 28 липня 2017 року по 29 січня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року) з урахуванням відбутої частини покарання. Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року набрав законної сили 29 січня 2018 року.
Початок строку відбування покарання 28 липня 2017 року.
Кінець строку відбування покарання 26 січня 2021 року.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він з 27 лютого 2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 , погодженої із виконуючим обов`язки заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 від 24 лютого 2020 року, засуджений характеризується з позитивного боку, стягнень не має, має чотири заохочення; працевлаштований до господарчої обслуги житлової зони установи, до праці ставиться сумлінно; підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи; виконує передбачені законом вимоги персоналу установи; до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань ставиться з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі; відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю; відповідно до ст. 126 КВК України прагне до підвищення та вдосконалення загальноосвітнього рівня, відвідує бібліотеку установи; відповідно до ст. 127 КВК України приймає участь у роботі самодіяльних організацій, входить до ради колективу засуджених; підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, отримання посилок та телефонних розмов. у період часу з липня 2019 року по листопада 2019 року був працевлаштований до майстерні установи, де виконував роботи з виготовлення капців та сумки господарчої, зо що отримував заробітну плату. Згідно довідки про отримання заробітної плати, складеної бухгалтером ДУ «Темнівська виправна колонія №100» ОСОБА_7 , ОСОБА_4 у період часу з червня 2019 року по січень 2020 року був працевлаштований до господарчої обслуги житлової зони установи, за що отримував заробітну плату. Як вбачається зі змісту довідки бухгалтера державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_7 , на виконанні в бухгалтерії Державної установи «Темнівська виправна колонія №100» знаходяться виконавчі листи на загальну суму 36541,80 гривень, станом на 24 лютого 2020 року за виконавчим листом утримано 5897,78 гривень, залишок заборгованості складає 30644,02 гривень.
Однак, не зважаючи на таку характеристику засудженого ОСОБА_4 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має чотири непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)24 травня 2013 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 311 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2)12 травня 2014 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 317, ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 10 червня 2016 року за відбуттям строку покарання;

3)16 лютого 2017 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

4)28 грудня 2017 року Куп`янським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років позбавлення волі,
На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2017 рокуза вчинення злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, вчинив вказані злочини в період іспитового строку за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року.
Суд враховує ту обставину, що до засудженого застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 24 травня 2013 року та за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в період іспитового строку вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставлення до праці став на шлях виправлення.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28 липня 2017 року, під час тримання в Харківському СІЗО характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався. З 27 лютого 2018 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія №100».
Згідно Витягу з протоколу №22 від 29 травня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Разом з тим, після відмови комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення, до останнього було застосовано лише одне заохочення у вигляді подяки за виконання обов`язків, покладених КВК України та ПВР установи, виконання правил трудового розпорядку та дотримання вимог пожежної безпеки 15 жовтня 2019 року.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28 грудня 2017 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 24 березня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1