Справа № 462/4452/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/446/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000165 від 05.03.2018 року в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 березня 2020 року про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

даною ухвалою, клопотання прокурора задоволено. Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України по 23 травня 2020 року включно. У задоволенні клопотання захисника відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що клопотання прокурора є обґрунтованим, оскільки на даний час у судовому засіданні потерпілий та свідки пояснень не давали, що свідчить про реальну можливість здійснення на останніх тиску зі сторони обвинуваченого, тобто на переконання суду існує очевидний ризик, зокрема і втечі обвинуваченого, отже ризики, які виправдовують тримання його під вартою не зменшилися, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачав підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. При цьому судом вказано, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу про які клопотав обвинувачений та його захисник, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки такі заходи не можуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, також судом відмовляє у задоволенні клопотання захиснику ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, не приймає її посилання на стан здоров`я ОСОБА_7 , враховуючи, що відомостей про неможливість його тримання у слідчому ізоляторі до суду не надходило.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_7 інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вказує, що у судовому засіданні 25.03.2020 р. стороною захисту було подано клопотання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу, у задоволенні якого судом було відмовлено, таке було обгрунтовано тим, що за тривалий ча перебування під вартою, з 06.03.2018 р. у обвинуваченого ОСОБА_10 суттєво погіршився стан здоров`я. Так, в даний час лікарем-терапевтом медичної частини № 19 ОСОБА_11 . ОСОБА_10 діагностовано ГРВІ, трахеобронхіт, гострий синусит. Враховуючи небезпек розпоширення епідемії короновірусу, вважає, що ОСОБА_12 відноситься д категорії вкрай вразливих осіб під час цієї епідемії.
На думку апелянта, обвинувачення ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України є необгрунтованим й хибним, а кваліфікація його дій за цією статтею кримінального закону неправильною, фактично ним був вчинений інший злочин, тому посилання суду на тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованої обвинуваченому ОСОБА_13 злочину та можливість ухилення від явки в суд є, на її думку невірним, оскільки ОСОБА_12 зацікавлений у встановлення істини у цій справі, крім того, має постійне місце проживання у м. Львові за адресою - АДРЕСА_1 із своєю родиною, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_14 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матеріальна шкода внаслідок його дій відсутня, попередня судимість погашена.
Вказує, що суд посилається у своїй ухвалі на ту обставину, що потерпілий та свідки пояснень суду досі не дали, хоча справа вже тривалий час розглядається судом, з 20.07.2018 р. Потерпілі ОСОБА_16 , свідомо затягує розгляд справи, у судові засідання не з`являється, за неявку суду був неодноразово оштрафований. Посилання суду на те, що ОСОБА_12 може здійснювати тиск на обвинуваченого та свідків є на думку захисника суто формальним, адже за час розгляду справи в суді саме потерпілий чинить перешкоди у розгляді справи своєю неналежною процесуальні поведінкою і має можливість впливати на свідків та інших учасників справи. Внаслідок неодноразових зривів судового засідання з різних причин, зокрема й через неявку потерпілих справі. ОСОБА_12 безпідставно перебуває під вартою, внаслідок чого нівелюються його права.
Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, оскільки взяття під варту є виключним і найбільш суровим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки, вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу із взяття під варту на менш суворий запобіжний захід, зокрема домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, виступ прокурора, який заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_17 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, тобто, кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є особливо тяжкими, згідно ст. 12 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.

При розгляді клопотання суд обґрунтовано зазначив, що клопотання прокурора є обґрунтованим, оскільки на даний час у судовому засіданні потерпілий та свідки пояснень не давали, що свідчить про реальну можливість здійснення на останніх тиску зі сторони обвинуваченого, тобто на переконання суду існує очевидний ризик, зокрема і втечі обвинуваченого, отже ризики, які виправдовують тримання його під вартою не зменшилися, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд не вбачав підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, підставно судом першої інстанції вказано, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу про які клопотав обвинувачений та його захисник, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки такі заходи не можуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Відтак, доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, на чому наполягає апелянт, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 березня 2020 року про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_18 ОСОБА_4