Номер провадження: 11-сс/813/206/20
Номер справи місцевого суду: 504/1905/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року м. Одеса

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

апелянта ОСОБА_6

представник апелянта ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області, від 05.06.2019 року, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000380, внесеному до ЄРДР 26.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області, від 05.06.2019 року, було задоволено клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000380, внесеному до ЄРДР 26.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та накладено арешт на майно, а саме: нерухоме майно бази відпочинку (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_6 , ІНН НОМЕР_2 , заборонивши розпоряджатися будь-яким чином цим майном та використовувати його до остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Рішення суду мотивоване тим, що накладення арешту на майно необхідне з метою унеможливлення подальшого переоформлення, заволодіння, вчинення інших незаконних дій щодо майна державного підприємства «ВФ Агроцентренерго» та з метою повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин вчиненого злочину.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України з таких підстав:

- клопотання прокурора є невмотивованим, безпідставним та подано до суду без додержання вимог статей 170, 171 КПК України;

- до клопотання прокурором не додано жодного оригіналу або копії документів, якими він обґрунтовує доводи свого клопотання, у тому числі, які би підтверджували, що майно на яке накладено арешт коли небудь належало ДП «ВФ Агроцентренерго»;

- слідчим суддею проігноровані вимоги приписи ч.3 ст. 172 КПК України;

- слідчий суддя використав завідомо перекручені дані з клопотання прокурора, не перевіривши їх достовірність;

- неповідомлено власника майна про розгляд клопотання про арешт майна;

У зв`язку з викладеним адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області, від 05.06.2019 року, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000380, внесеному до ЄРДР 26.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання прокурора.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання до апеляційного суду не прибув, причини неприбуття суду не повідомив, із клопотанням про відкладення апеляційного розгляду до суду не звертався.

Апелянт ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 вважали можливим розглядати апеляційну скаргу за відсутності прокурора, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, приймає до уваги положення ст. 422 КПК України, щодо скорочених строків розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчого судді, в зв`язку з чим вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області, від 05.06.2019 року, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000380, внесеному до ЄРДР 26.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за відсутності прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 404 КПК України, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи рішення судді районного суду та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, який є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Проте, при розгляді клопотання суддею Комінтернівського районного суду Одеської області не були виконані вимоги вказаних норм права.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що прокурором під час складання вищевказаного клопотання та суддею Комінтернівського районного суду Одеської області під час його розгляду не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Зокрема, в порушення вищевказаних норм діючого законодавства, в клопотанні про арешт майна прокурором та в ухвалі суду зазначено, що накладення арешту на майно необхідне з метою унеможливлення подальшого переоформлення, заволодіння, вчинення інших незаконних дій щодо майна державного підприємства «ВФ Агроцентренерго» та з метою повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин вчиненого злочину. При цьому, не зазначено жодного обґрунтування, передбаченого ст. 170 КПК України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 171 КПК України до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В порушенні вищевказаної норми, прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 не додано жодного оригіналу або копії документів, які би підтверджували, що база відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , коли небудь належала ДП «ВФ Агроцентренерго».

Жодного документу, підтверджуючого реєстрацію права власності на вищевказане майно за ДП «ВФ Агроцентренерго» до клопотання не додано, інформацію про таку реєстрацію не зазначено ні в клопотанні, ні в оскарженій ухвалі слідчого судді.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Суддею, при постановленні вищевказаної ухвали, не враховано, що громадянин ОСОБА_6 є власником бази відпочинку розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а в теперішній час адреса АДРЕСА_2 ), ще з 02.02.2005 року, що підтверджується: рішенням Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за №88 від 30.12.2004; свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_3 , виданого 02.02.2005 Виконавчим комітетом Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області; рішенням органу місцевого самоврядування №20 від 31.03.2008, виданого Виконавчим комітетом Сичавської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, та право власності на дане нерухоме манно до теперішнього часу є діючим, не скасованим та ніким не оскаржуване, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №197107772 від 21.01.2020.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона відтворює зміст клопотання прокурора, посилання на ст. 170 КПК України, але вона не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, тому ухвала є необґрунтованою, невмотивованою, а отже незаконною і підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Крім того, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо того, що розгляд клопотання про арешт майна було проведено без належного повідомлення власника майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Однак, кримінальний процесуальний закон в ч. 2 зазначеної ст. 172 КПК України передбачає можливість розгляду клопотання про накладення арешту на майно без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Проте, в ухвалі не наведено будь-яких мотивів розгляду клопотання без належного сповіщення власника майна. Невиконання слідчим суддею приписів ч.1 ст.172 КПК України щодо належного сповіщення про час та місце розгляду клопотання прокурора про арешт майна власника майна призвело до порушення прав ОСОБА_6 на доступ до справедливого суду, а отже суддею було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про необгрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення про накладення арешту на вищевказане майно.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до положень п.10) ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 18 частини 1 статті 3 КПК України законодавством визначено, що слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належать здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вирішує лише ті питання, що віднесені до їх повноважень цим Кодексом (частина третя статті 26 КПК).

Тільки за рішенням слідчого судді здійснюється: обрання запобіжних заходів та продовження їх строків; негласні слідчі дії, що обмежують конституційні права осіб; накладення арешту на майно; примусовий привід; накладення грошового стягнення за невиконання процесуальних обов`язків; відсторонення від посади тощо.

Дослідивши ухвалу, якою було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000380, внесеному до ЄРДР 26.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, вбачається, що вона ухвалина Комінтернівським районним судом Одеської області, а не слідчим суддею Комінтернівського районного суду Одеської області до повноважень якого входить застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, тобто фактично судом першої інстанції, який має право ухвалити рішення лише на стадії судового провадження.

Відповідно до ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням наведеного, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись статтями 131, 132, 170-173, 370-372, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , задовольнити.

Скасувати ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області, від 05.06.2019 року, якою було накладено арешт на майно: базу відпочинку (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000380, внесеному до ЄРДР 26.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_8 про арешт майна бази відпочинку (свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 ), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4