ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3073/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/287/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції - засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2019 року відмовлено в клопотанні засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на даний час засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, а також матеріали особової справи і дані про особу засудженого не дають суду достатніх підстав для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Не погодившись з рішенням районного суду засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2019 року та застосувати до нього положення ст. 82 КК України. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_8 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання, оскільки він працює, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Шишацького районного суду Полтавської області від 11.04.2017 року, яким він засуджений за ст.395, ч.1 ст. 71, п.1 ч.1 ст. 72,ч.3 ст.78 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04.08.2017 року ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 квітня 2017 року по 24 травня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 11 квітня 2017 року. Кінець строку: 28 березня 2021 року.
За змістом ч.ч. 1, 3, п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
На момент розгляду клопотання в суді першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 , відбув необхідну частину строку покарання, що є однією з передумов, передбачених ст. 82 КК України, для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом з тим, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Згідно роз`яснень, наведених в п. п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

За змістом роз`яснень, що містяться в реч. 2 абз. 1 п. 13 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення чи заміну невідбутої частини покарання більш м`яким дослідженню та врахуванню підлягає поведінка засудженого та процес його виправлення протягом всього періоду відбування покарання.

Отже, заміні невідбутої частини покарання більш м`яким підлягають ті засуджені, які протягом всього або значного періоду доводили, що вони стали на шлях виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі перебуває з 11.04.2017 року. За час тримання (відбування покарання) у Полтавській установі виконання покарань (№23) характеризується посередньо, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався.

З 13.06.2017 року відбуває строк покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» до промислової зони установи не працевлаштований, характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений адміністрацією установи 3 рази, стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Отже, з вказаних відомостей та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі не став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка та відношення до праці. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що раніше до засудженого було застосоване умовно-дострокове звільнення з не відбутим строком покарання 1 рік 19 днів; 20.10.2014 року застосовано ст.2 Закону України «Про амністію». Однак, при цьому новий злочин вчинено саме за період невідбутої частини покарання за попереднім вироком і остаточне покарання призначено за ст. 71 КК України за сукупністю вироків. Поряд з цим засуджений не працевлаштований та має слабкі соціально-корисні зв`язку з рідними.
На засіданнях дисциплінарної комісії установи від 18.07.2017 року було розглянуто питання щодо можливого застосування до засудженого ОСОБА_8 ст.ст. 100, 101 КВК України та було відмовлено у застосуванні даної статті як особі, яка не стає на шлях виправлення.
10.04.2019 року комісією установи було розглянуто питання щодо можливого застосування ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_8 , однак було відмовлено у застосуванні даної статті як особі, яка не стає на шлях виправлення.
У колегії суддів немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання, оскільки лише адміністрація цієї установи систематично та безпосередньо спостерігає за процесом перевиховання засудженого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за час відбування покарання поведінка засудженого, ставлення засудженого до праці не доводять в повній мірі його виправлення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 норм ст. 82 КК України.

Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 82 КК України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення ним нових злочинів, що підтверджується даними, наведеними вище.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`якимзалишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: