Постанова
іменем України
14 травня 2020 року
м. Київ
справа № 320/5863/19
провадження № 51-140км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
скаржника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року про повернення йому апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого Першого слідчого відділу управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі, ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження №0074.
На вказану ухвалу ОСОБА_7 5 грудня 2019 року подав апеляційну скаргу.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 13 грудня 2019 року на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК повернув апеляційну скаргу ОСОБА_7 з тих мотивів, що її було подано з пропуском передбаченого законом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді й питання про поновлення цього строку апелянт не порушує. Своє рішення суд мотивував тим, що скаржник був присутнім при розгляді скарги в місцевому суді, а тому початок перебігу строку на апеляційне оскарження ОСОБА_7 ухвали слідчого судді є дата оголошення рішення слідчого судді - 14 листопада 2019 року. Крім того, як на додатковий аргумент обґрунтування своїх висновків щодо необхідності повернення ОСОБА_7 апеляційної скарги апеляційний суд послався на висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 51-6470кмо18 (справа № 461/1434/18).
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що судовий розгляд в суді першої інстанції було здійснено за його участі у режимі відеоконференції із Державною установою «Запорізький слідчий ізолятор» (далі ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»). Проте оголошення ухвали слідчого судді місцевого суду було здійснено за його відсутності, копію якої йому було вручено 3 грудня 2019 року, а 5 грудня 2019 року він подав апеляційну скаргу, отже строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді не пропустив. На вказані обставини апеляційний суд уваги не звернув і безпідставно повернув апеляційну скаргу.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор вважав, що касаційна скарга підлягає до задоволення.
Мотиви суду
Доступ до правосуддя є одним з основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та іншими законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Основного Закону України, ст. 7, ч. 6 ст. 9 ч. 6, ст. 24 КПК).
Крім того, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів»). Згадані правові норми конкретизовано в пунктах 1, 2 та 17 статті 7 КПК, де вказано, що зміст та форма кримінального провадження мають узгоджуватися із загальними засадами кримінального провадження і, зокрема, із забезпеченням права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Суд наголошує на тому, що відповідно до ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому зазначеним Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді може бути подано протягом п`яти днів із дня її оголошення (п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК).
Частиною 3 ст. 395 КПК передбачено, що для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Законодавець чітко встановив початок перебігу строків на апеляційне оскарження судових рішень, передбачених ч. 2 ст. 395 КПК, для осіб, які перебувають в ізоляції від суспільства, - з моменту отримання копії судового рішення.
Тому не має правового значення чи такі особи брали участь в судовому засіданні, були на оголошенні резолютивної частини рішення чи його повного тексту, строк на апеляційне оскарження для них відраховується з моменту отримання копії рішення місцевого суду.
Цих вимог процесуального права апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів провадження, ухвалу слідчого судді місцевого суду було постановлено 14 листопада 2019 року. При цьому ОСОБА_7 брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор. А тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК п`ятиденний строк подачі апеляційної скарги для ОСОБА_7 як для особи, яка перебуває під вартою, обчислюється з моменту вручення йому копії судового рішення.
Тому висновок апеляційного суду про початок строку апеляційного оскарження для скаржника - з моменту оголошення рішення слідчого судді є неправильним застосуванням норм процесуального права.
Апеляційному суду належало встановити час, коли ОСОБА_7 отримав копію ухвали слідчого судді, ретельно перевірити доводи останнього, викладені в апеляційній скарзі про те, що копію рішення слідчого судді він отримав 3 грудня 2019 року, і в залежності від встановлених даних вирішити питання, чи пропустив або не пропустив ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження рішення слідчого судді, навести ґрунтовні мотиви своїх висновків. Проте апеляційний суд цього не зробив.
У даному провадженні за скаргою ОСОБА_7 не підлягав застосуванню висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 51-6470кмо18 (справа № 461/1434/18), оскільки висновок стосувався інших обставин.
Так у вказаній постанові об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку про правозастосування положень ч. 2 ст. 376 КПК щодо порядку обрахування строків на апеляційне оскарження ухвал слідчих суддів для осіб, які не тримаються під вартою. Як зазначалося вище в постанові, скаржник ОСОБА_7 на час судового розгляду утримувався в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону згідно з ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили ухваленню обґрунтованого й вмотивованого судового рішення.
За таких обставин касаційну скаргу ОСОБА_7 слід задовольнити, ухвалу апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст.438 КПК скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати викладене та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 13 грудня 2019 року про повернення ОСОБА_7 апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3