ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1699/20 Справа № 215/1268/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м.Дніпрр

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000474 щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , не працюючий, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції :

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 червня 2020 року включно.
Суд мотивував своє рішення тим, що існують ризики, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду за відсутності постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не зможе запобігти вказаним ризикам.
В апеляції:
- обвинувачений просить змінити ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі перевірені ризики, які зазначені у клопотанні про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, зазначив, що він має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, всі свідки по справі допитані, тому він не зможе вливати на них, вважає, що є підстава для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 , обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, раніше судимий за аналогічний та корисливий злочин, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, відсутність постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, у зв`язку з чим, за висновком суду підстав для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії процесу не вбачається, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого скоєнню інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків та переховування останнього від суду.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, які на даний час не змінилися, дає підстави вважати, що продовжують існувати ризики ймовірності вчинення інших кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків та переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4