ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1294/20 Справа № 210/1543/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000607 від 14 листопада 2015 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, 2003 року народження, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на шістдесят днів, до 17 квітня 2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що з огляду на обставини кримінального провадження, враховуючи особу обвинуваченого, який обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину та з урахуванням всіх зазначених критеріїв в сукупності, на даний час достатньо підстав вважати, що обвинувачений з огляду на його моральні якості може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), вплинути на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Суд при вирішенні даного питання, відповідно до ст. 178 КПК України враховав вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання за вчинене, особу обвинуваченого. Крім того, з огляду на стадію розгляду справи (не допитані свідки та потерпілі) є підстави вважати, що зі сторони обвинуваченого може бути вчинено вплив на означених осіб.
Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 іншу міру запобіжного заходу не пов`язану з ізоляцією від суспільства домашній арешт в нічний час доби з відбуванням за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує, що ОСОБА_7 свою вину у скоєнні ним інкримінованого органом досудового слідства кримінального правопорушення, визнає у повному обсязі, щиро кається у скоєному, матеріальну шкоду, зазначену у позовних вимогах визнає у повному обсязі, має намір її погасити. На даний момент її вже частково погашено, про що свідчать квитанції про перерахування потерпілому ОСОБА_9 грошових коштів на загальну суму 2027 грн. Суму моральної шкоди обвинувачений визнає частково, вважає, що в позові потерпілим необґрунтовано завищена сума моральної шкоди.
Також вказує, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце реєстрації і проживання, мешкає з батьками, які є пенсіонерами і похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_10 , 2003 року народження. Мати ОСОБА_7 у 2017 році перенесла ішемічний інсульт і потребує додаткової уваги. Дані факти свідчать про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків і намірів переховуватися від суду, знищити, сховати, спотворювати будь-які докази або документи по справі він не має. Також незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта або інших учасників процесу, в тому числі перешкоджати кримінальному провадженню чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, ОСОБА_7 намірів не має, а стороною обвинувачення під час розгляду клопотання про продовження міри запобіжного заходу не доведено, що він при таких обставинах може порушити будь-який ризик, передбачений ст. 177 КПК України. А з іншої сторони, та з логічної точки зору, чи є причини ОСОБА_7 порушувати ризики, передбачені в ст. 177 КПК України, так як він підпадає під дію Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, що передбачено ч. 5 ст. 72 КК України.
Захисник зазначає, що прокурором було вручено ОСОБА_7 копію клопотання про продовження йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за три хвилини до початку розгляду справи, однак не зважаючи на вказані порушення норм процесуального закону, судом першої інстанції було продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також вказує, що стороною обвинувачення в клопотанні не доведено, не обґрунтовано і не доказано, що ОСОБА_7 , перебуваючи на іншій, не пов`язаній з ізоляцією від суспільства мірі запобіжного заходу буде переховуватися від суду, впливати якимось чином на потерпілого, свідків чи експерта, чи буде перешкоджати іншим шляхом розглядати справу.
Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілого та його представника, відповідно до вимог ст. 405 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Вирішуючи питання законності судового рішення, ухваленого щодо ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає таке.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено колегією суддів у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження № 210/1543/16-к, 18 лютого 2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.).
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який у вигляді нічного домашнього арешту, та належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, мешкає з батьками, які є пенсіонерами, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню доньку, 2003 року народження, та те, що його мати перенесла у 2017 році ішемічний інсульт і потребує допомоги, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів вважає, що ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Разом з цим, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував обставини висунутого обвинувачення та підвищену суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 злочину, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та відповідно наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які не припинили існувати, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Що стосується доводів захисника про те, що прокурором було вручено обвинуваченому ОСОБА_7 копію клопотання про продовження йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за три хвилини до початку судового розгляду, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вимога про вручення копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії судового розгляду чинним кримінальним процесуальним законом не передбачена.
Крім того, з урахуванням обставин даного конкретного кримінального провадження загальний строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не є надмірним, а отже доводи захисника в цій частині є безпідставними.
Всі інші викладені захисником ОСОБА_6 апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: