Дата документу 06.02.2020 Справа № 334/8697/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/459/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/8697/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватою і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

11 липня 2017 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , яка змінила прізвище на ОСОБА_10 у зв`язку з реєстрацією шлюбу, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , знаходячись у дворі біля першого під`їзду будинку №8 по бул.Парковому в м.Запоріжжі, в ході раптово виниклої сварки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, із силою штовхнула ОСОБА_11 обома долонями рук в область плечей, внаслідок чого остання не втримала рівновагу та впала навзнак, вдарившись головою об асфальтне покриття дворової проїжджої частини, таким чином заподіяла ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді рани з синцем і набряком м`яких тканин у тім`яній ділянці праворуч, садна в крижовій ділянці праворуч, синець у правій сідничній ділянці, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень. Їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено питання про цивільний позов.

В апеляційній скарзі обвинувачена просила вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким її виправдати. Свої вимоги мотивувала тим, що її неправомірні дії були зумовлені неправомірною поведінкою потерпілої по відношенню до її неповнолітнього сина. Поштовх потерпілої був здійснений тільки для того, щоб остання відпустила руку її дитини, а не з метою подальшого падіння потерпілої та спричинення їй легких тілесних ушкоджень. Легкі тілесні ушкодження у потерпілої були не наслідком її поштовху, а результатом падіння потерпілої на асфальтну поверхню, що свідчить про відсутність причинного зв`язку між вказаними діяннями та наслідками. Відтак, нею завдано потерпілій легке тілесне ушкодження з необережності, що не є кримінально караним діянням.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зі змісту ст.370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок у даній справі зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_8 , будучи допитаною в судовому засіданні під час судового розгляду стверджувала, що у вечорі 11 липня 2017 року вона знаходилась на лавці біля першого під`їзду будинку АДРЕСА_2 . Разом з нею були її мати та чоловік. Її син грався на дитячому майданчику у дворі з іншими дітьми. Між дітьми виник конфлікт. Вона побачила, що потерпіла ОСОБА_11 направляється до першого під`їзду, тягнучи за руку її сина. Вона підбігла до потерпілої, вирвала з її руки дитину та штовхнула руками потерпілу в плечі, від чого та впала на дорогу. Також пояснила, що вона не мала умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій. Тілесні ушкодження потерпілій були спричинені не внаслідок її дій, а від падіння на асфальтне покриття дороги.

Дані обставини обвинувачена не заперечувала також і під час апеляційного розгляду.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 також пояснили, що обвинувачена ОСОБА_8 , стоячи навпроти потерпілої, двома руками штовхнула потерпілу в область плечей, від чого остання не втрималась на ногах та впала навзнак, вдарившись головою об асфальтне покриття.

Дані обставини були також підтверджені свідками і під час проведення слідчого експерименту за їх участі.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів було досліджено висновок судово-медичної експертизи потерпілої ОСОБА_11 №2636 МД від 02.11.2017 року, відповідно до якого можливість виникнення комплексу наявних у потерпілої тілесних ушкоджень не виключається в умовах одноразового падіння з висоти власного зросту, або одноразового падіння на тупу плоску поверхню.

Кримінальним Кодексом України (ст.125 КК) передбачена відповідальність за спричинення легких тілесних ушкоджень лише у тому випадку, якщо такі тілесні ушкодження були спричинені умисно.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК, характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується тільки умисною формою вини. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережності не тягне за собою кримінальної відповідальності.

Між тим, фактичні обставини даного кримінального провадження свідчать про те, що умисел обвинуваченої ОСОБА_8 мав місце саме щодо поштовху потерпілої. В результаті такого фізичного контакту потерпілої ОСОБА_11 з руками обвинуваченої потерпілій не було завдано будь-яких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження, зазначені у висновку судово-медичної експертизи №2636 МД, були отримані потерпілою в результаті її падіння на асфальтне покриття проїжджої частини.

Обвинувачена ОСОБА_8 зазначала, що вона не передбачала можливості настання таких суспільно небезпечних наслідків свого діяння і не мала на меті їх спричинення. Проте обвинувачена погодилася з тим, що вона повинна була і мала їх передбачити в силу свого віку і життєвого досвіду. Зазначене свідчить про те, що легкі тілесні ушкодження потерпілій обвинувачена ОСОБА_8 заподіяла з необережності у формі злочинної недбалості, що унеможливлює притягнення її до кримінальної відповідальності за ст.125 КК, якою передбачена відповідальність лише за умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

При цьому в обвинувальному акті обставини заподіяння обвинуваченою потерпілій легких тілесних ушкоджень прокурором фактично викладено також у формі необережності.

Проте суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відтак, колегія суддів вважає, що за встановлених обставин вирок суду щодо обвинуваченої ОСОБА_8 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо неї закриттю з підстав відсутності в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів відзначає, що нею не дається інша оцінка показів допитаних під час судового розгляду свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які пояснили суду, що були очевидцями поштовху потерпілої обвинуваченою. Потерпіла ОСОБА_11 не допитувалась судом першої інстанції у зв`язку з її смертю, яка не перебуває у причинному зв`язку з даними подіями. Апеляційним судом досліджено висновок судово-медичної експертизи №2636 МД, протоколів проведення слідчих експериментів за участі потерпілої і обвинуваченої, які узгоджуються із встановленими апеляційним судом обставинами справи; досліджено також зміст обвинувального акту, в якому описано спричинення обвинуваченою потерпілій легких тілесних ушкоджень з необережності.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, апеляційний суд не давав іншої оцінки досліджених судом першої інстанції доказів, а дав іншу правову оцінку встановленим судом першої інстанції обставинам, що з огляду на вимоги кримінального процесуального закону, не зумовлює необхідності безпосереднього повторного допиту апеляційним судом свідків у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 в цій справі скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4