Справа № 378/233/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/321/2020 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в режимі відео конференції обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, до 27 січня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :
В провадженні Таращанського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000241 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 29.11.2019 року продовжено дію обраного відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 січня 2020 року.
Своє рішення суд мотивував, тим що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 у власності нерухомості та власного житла не має, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не навчається, тобто не має міцних соціальних зв`язків, неодноразово виїжджав за кордон. Згідно відповіді УІАП ГУНП в Київській області від 15.11.2018 року обвинувачений ОСОБА_7 в період часу з 01.01.2018 року до 07.11.2018 регулярно перетинав державний кордон України в напрямку Польщі та Білорусії, а на території України востаннє в`їхав 07.11.2018 року, що свідчить про те, що ОСОБА_7 в будь-який момент може покинути межі території України. Зазначені ризики також підтверджується заявою ОСОБА_11 від 15.05.2019 року щодо погроз з боку сім`ї ОСОБА_7 , а також поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , щодо неодноразових погроз з боку сім`ї ОСОБА_7 . Крім того, ухвалою суду від 28.08.2019 призначено у даному кримінальному провадженні комплексну автотехнічну, транспортно-трасологічну та судово-медичну експертизу.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисником обвинуваченого подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати ухвалу суду від 29.11.2019 року та ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відмовити.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з суттєвим порушенням вимог КПК України. Суд, не дослідивши в повному обсязі всі обставини, що мають значення для справи, керуючись наявністю абстрактних ризиків, тяжкістю імовірного покарання, прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначає, що прокурор не надав суду жодних доказів, які б свідчили про неналежне виконання ОСОБА_7 обов`язків підозрюваного/обвинуваченого, передбачених КПК України. В матеріалах кримінального провадження наявні докази, до ОСОБА_7 , перебуваючи вже в статусі підозрюваного, добровільно з`являвся на виклики слідчого та слідчого судді, тобто належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.
Апелянт вказує, що суд зазначає про продовження існування ризиків з посиланням на заяву ОСОБА_11 від 15.05.2019 щодо погроз з боку сім`ї ОСОБА_7 , а також поясненням потерпілої ОСОБА_12 щодо неодноразових погроз з боку сім`ї ОСОБА_7 . Проте до клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою від 16.11.2019 вказаної заяви ОСОБА_11 від 15.05.2019 не додано, безпосередньо ОСОБА_11 у судовому засіданні допитано не було та у судовому засіданні 29.11.2019 потерпіла ОСОБА_12 не давала жодних показань з приводу погроз з боку родини обвинуваченого.
На думку апелянта, суд формально підійшов до розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, не дослідив усі обставини справи та докази, що їх доводять, та автоматично продовжив строк перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
До Київського апеляційного суду надійшли заперечення прокурора на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , в яких він просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Прокурор зазначає, що всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону, розглянув питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та постановив ухвалу у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наявних у суду матеріалів та з врахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом належним чином обґрунтовані ризики, передбачені п.п. 1, З, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. З огляду на викладене, прокурор вважає, що підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_7 відсутні.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Таращанського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000241 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України (а.с. 4-8).
29 листопада 2019 року до Таращанського районного суду Київської області прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» терміном на 60 днів. В обґрунтування у клопотанні прокурор зазначив про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість обвинуваченого переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що ризики підтверджується тим, що обвинувачений у власності нерухомості та власного житла не має, не одружений, не навчається, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, можливістю у будь-який момент змінити місце свого проживання, виїхати за межі Київської області та за межі території України з метою уникнення від кримінальної відповідальності та кримінального переслідування (а.с. 45-47).
Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 29.11.2019 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 строком на 60 днів, а саме до 27 січня 2020 року (а.с. 65-68).
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України можливість обвинуваченого переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що ризики підтверджується тим, що обвинувачений у власності нерухомості та власного житла не має, не одружений, не навчається, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, можливістю у будь-який момент змінити місце свого проживання, оскільки він неодноразово виїжджав за кордон, а також заявою ОСОБА_11 від 15.05.2019 року щодо погроз з боку сім`ї ОСОБА_7 , поясненнями потерпілої ОСОБА_12 у судовому засіданні, щодо неодноразових погроз з боку сім`ї ОСОБА_7 .
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, та вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи та в разі визнання його винним йому може бути призначено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, обвинувачений у власності нерухомості та власного житла не має, не одружений, не навчається, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, неодноразово виїжджав за кордон, а також те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, на даний час суттєво не знизились, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Доводи захисника обвинуваченого щодо відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , є безпідставними, оскільки суд прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.
При розгляді апеляційної скарги колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали судді, а тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 199, 331, 404, 407,419 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 29 листопада 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, до 27 січня 2020 року - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4