Справа №463/9698/19
Провадження №1-кс/463/809/20
У Х В А Л А

14 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000285 від 01 квітня 2019 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілим так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому спричинено моральну шкоду, розмір якої зазначено в клопотанні про визнання потерпілим. Не зважаючи на це слідчим повторно відмовлено в задоволенні його клопотання. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст.55 КПК України. Факти, викладені у постанові слідчого не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати його особою, якій не завдано шкоди. Також слідчим не враховано доводи слідчого судді в ухвалі про скасування попередньої постанови.
Скаржник в судовому засідання скаргу підтримав з аналогічних підстав.
Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою від 03 лютого 2020 року слідчий Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 повторно відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні №0000285 від 1 квітня 2019 року.
Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст.55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Пункт 2 ч.5 ст.110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_5 шкоди.
Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчий відмову у визнанні потерпілим мотивує тим, що на даний час у вказаному кримінальному правопорушенні наявність неправомірних дій з боку старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та заступника начальника відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_3 не встановлено, а завдання будь-якої шкоди останнім не підтверджено документально, і такі докази здобути не вдалось.
Разом з тим, поза увагою слідчого залишились доводи заподіяння моральної шкоди. Оскаржувана постанова не містить будь-якого аналізу чому слідчий відкидає доводи щодо заподіяння моральної шкоди описані в заяві про вчинення кримінального правопорушення, а також в клопотанні про залучення до кримінального провадження в якості потерпілого. З оскаржуваної постанови не можливо встановити чи вживав слідчий заходів у відповідності до положень п.6 ч.2 ст.242 КПК України для встановлення розміру шкоди немайнового характеру. Окрім того, слідчий не звернув увагу на те, що ним розслідуються відомості про скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.397 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинення в будь-якій формі перешкод до здійснення правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій їх діяльності та професійної таємниці. Потерпілими від цього злочину є тільки захисник та представник особи, а отже відмова у визнанні потерпілим, оскільки скаржнику не завдано будь-якої шкоди не є переконливою, а тим більше посилання на цій стадії на те, що наявність неправомірних дій з боку старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 та заступника начальника відділу з розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_3 не встановлено.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що аналогічна за змістом постанова про відмову у визнанні потерпілим вже були предметом розгляду слідчого судді, за наслідками якого зазначена постанова були скасована. Не зважаючи на дані обставини слідчим надалі не мотивовано підстави для відмови у задоволенні клопотання в аспекті положень частини 5 ст.55 КПК України, що призводить до чергового скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим.
Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 03 лютого 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000285 від 01 квітня 2019 року та зобов`язати слідчого повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про визнання потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 18 лютого 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1