ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , кримінальне провадження № 0000245 від 31.07.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , поданої на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, розлучений, працюючий, раніше не судимий, визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України та призначено йому покарання:
- за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;
- за ч.1 ст.296 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2-х (двох) років обмеження волі.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальні збитки у розмірі 3908 (трьох тисяч дев`ятсот восьми) грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 (трьох тисяч) грн.
Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди також

Провадження №11-кп/822/613/19 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10
Категорія ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_11
задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 , матеріальні збитки у розмірі 3311 (трьох тисяч триста одинадцяти) грн. 57 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п"яти тисяч) грн.
У задоволенні позовних вимог в інших частинах відмовлено.
Згідно вироку районного суду, 30.07.2018 року о 15 год. 50 хв., обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходячи повз господарство ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , почав безпричинно до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , які гостювали у ОСОБА_12 , висловлюватись в їхню адресу нецензурними словами, які ображали їх честь та гідність, при цьому без дозволу власниці даного господарства ОСОБА_12 , зайшов на його територію. Лише після неодноразових прохань потерпілої ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_6 залишити територію її господарства, останній вийшов звідти, однак, перебуваючи на вулиці біля хвіртки даного господарства, продовжував словесну суперечку з зазначеними особами. У подальшому, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок та ігноруючи загальноприйняті норми і правила поведінки в суспільстві, продовжував висловлювати нецензурні слова відносно осіб, які перебували на території господарства ОСОБА_12 .. Потім силоміць відчинив хвіртку та знову зайшов на територію даного господарства, де, не звертаючи уваги на неодноразові прохання заспокоїтися, умисно вибив мобільний телефон із рук потерпілої ОСОБА_9 , яким остання фіксувала на камеру протиправну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , після чого умисно завдав два удари долонями лівої та правої руки по обличчю справа та зліва потерпілої ОСОБА_9 , чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді струсу головного мозку, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Побоюючись протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , який продовжував вести себе агресивно, зухвало та зневажливо по відношенню до присутніх осіб, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 забігли всередину будинку, а ОСОБА_6 , не реагуючи на прохання потерпілої ОСОБА_12 вийти з території її господарства, схопив її за одяг та сіпав її. Після цього, продовжуючи свою протиправну поведінку, діючи умисно та зухвало, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_6 схопив потерпілу ОСОБА_8 за волосся та двічі вдарив її головою об металевий каркас для винограду, який розташований на території господарства ОСОБА_12 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця в тім`яно-скроневій ділянці волосистої частини голови, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.
На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2019 року щодо нього змінити і його дії перекваліфікувати з ст. 296 КК України на ст.ст. 125, 126 КК України та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та з обмеженням волі. Також просив пом`якшити призначене йому судом покарання, зменшити суми стягнення на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо відшкодування їм моральної шкоди і приєднати до матеріалів справи додану ним довідку і характеристику з місця роботи.

Апелянт вважає вказаний вирок суду частково незаконним, а саме, в частині кваліфікації його дій за ч.1 ст. 296 КК України, а також в частині задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

При цьому апелянт посилається на те, що в заяві, яку подала ОСОБА_14 про вчинення ним хуліганських дій 30.07.2018 року, він зазначений останньою як «невідома особа». Вказував, що це не відповідає дійсності, оскільки вони є сусідами і проживають на одній вулиці протягом усього періоду його життя. Тому вважає, що викладене в заяві твердження потерпілої ОСОБА_14 про нього як про невідому особу, свідчить про неможливість нею правильно сприймати обставини події у зв`язку із віком та за станом свого здоров`я.

Зазначав, що наявними у справі доказами, жодним чином не було встановлено обставин виникнення конфлікту і не було встановлено його причин. Крім цього, надані ним показання стосовно того, що ОСОБА_14 його сама покликала до свого будинку і звинуватила у викраденні у нього пенсії, судом не були спростовані.

Тому вважає, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 296 КК України і його дії можуть бути кваліфіковані за ст. ст. 125, 126 КК України.

Звертав увагу і на те, що судом у вироку безпідставно зазначено про те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки у відповідності до норм чинного законодавства України він вважається раніше не судимою особою, однак, суд зазначив цю обставину як таку, що характеризує його і свідчить про неможливість його виправлення без відбування призначеного судом покарання.

Також апелянт вважає, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 судом були надмірно завищені щодо відшкодування моральної шкоди.

Стверджував, що посилання потерпілої ОСОБА_8 у позовній заяві на моральні переживання і страждання, які пов`язані з порушенням нормального способу життя та потерпілої ОСОБА_9 щодо порушення ним її релігійних прав та втратою душевної рівноваги, виникненням безсоння не були підтвердженні у суді належними, допустимими і достатніми доказами.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляційної скарги, надавши учасникам процесу слово у судових дебатах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
Судова колегія вважає, що районний суд повно, об`єктивно і всебічно, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, ч. 1 ст. 296 КК України та дав вірну юридичну оцінку діям обвинуваченого.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 296 КК України повністю доведена показаннями потерпілих, наданих ними у суді першої інстанції, які є послідовними і повністю узгоджуються між собою, а також іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.
Зокрема, протоколами прийняття заяв від ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 від 30 липня 2018 року про вчинення кримінальних правопорушень (а.п., а.п. 129, 130, 131) було підтверджено те, що останніми було повідомлено про те, що 30.07.2018 року приблизно о 16.00 годині їх місцевий житель - ОСОБА_6 проник незаконно до господарства, що в м. Сокиряни і належить ОСОБА_12 і безпричинно, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив суперечку, в ході якої висловлювався в їх адресу та присутніх нецензурною лайкою та вчинив побиття ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ..
З протоколу огляду місця події від 30.07.2018 року з таблицею ілюстрацій до нього, проведеного у відповідності до вимог чинного законодавства, вбачається, що в період часу з 17 год. 40 хв. до 18 год. 01 хв. у присутності двох понятих здійснювався огляд господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Крім цього, було встановлено, що вказане господарства огороджене парканом та вхід на його територію здійснюється через металеві ворота та хвіртку, яка зачиняється на защіпку. На території господарства розташований металевий каркас для винограду. Також на території господарства було виявлено зламаний стілець, який зі слів власниці господарства кидав ОСОБА_6 (а.п. 143-147).
Показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 було підтверджено те, що 30.07.2018 року приблизно о 15 го. 50 хв., при їх перебуванні разом з ОСОБА_13 у господарстві ОСОБА_12 , в м. Сокиряни, на його територію без будь-якого дозволу зайшов обвинувачений ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, який почав розмахувати до них руками та обзивати нецензурною лайкою. У ОСОБА_9 із рук він вибив мобільний телефон, яким вона знімала дії обвинуваченого, а також долонями наніс два удари по обличчю, до ОСОБА_12 він кричав та сіпав за одяг, ударів не наносив, ОСОБА_8 доганяв з палицею в руках, кидав у її сторону стільцем, тримаючи руками за волосся, двічі вдарив її головою об металевий каркас для винограду.
Відеозаписом оптичного диску марки Videx DVD-R, який було надано 20.08.2018 року потерпілою ОСОБА_9 (відеозапис, зроблений нею 30.07.2018 року за допомогою камери її мобільного телефону) і який був визнаний речовим доказом по справі, підтверджуються показання потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , надані ними у суді першої інстанції (а.п. 151).
Висновками експертів №158 від 23.10.2018 року (щодо ОСОБА_9 а.п. 140), №140 від 07.09.2018 року (щодо ОСОБА_8 а.п. 71) при проведенні судово-медичних експертиз щодо потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 було підтверджено виявлення у останніх легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а саме, у ОСОБА_9 струс головного мозку, у ОСОБА_8 також струс головного мозку та синець в тім`яно-скроневій ділянці волосистої частини голови.
Висновком лікаря Сокирянської центральної районної лікарні № 113 від 30.07.2018 року (а.а. 148) було підтверджено те, що при проведенні медичного наркологічного огляду ОСОБА_6 у останнього було встановлено стан сп`яніння внаслідок вживання алкоголю.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції та перевірена в суді апеляційної інстанції, що дало можливість районному суду прийти до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 296 КК України і його дії за вказаними статтями кримінального закону кваліфіковані вірно.

Що стосується доводів апелянта про те, що наявними у справі доказами не було встановлено обставин виникнення конфлікту, що свідчить про відсутність в його діях суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 296 КК України і його дії можуть бути кваліфіковані за ст. ст. 125, 126 КК України, то вони є безпідставними.

Так, як вбачається із наданих матеріалів провадження, що ОСОБА_6 обвинувачується, крім вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до володіння особи), так і за ч.1 ст. 296 КК України, у тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Згідно чинного законодавства України, хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства.
З об`єктивної сторони зміст грубості порушення громадського порядку визначається з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця, тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх вік, стан здоров`я, суттєвість порушення їх інтересів.
Особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження.
Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, очевидне для потерпілих та інших осіб, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності.
Отже, ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону хуліганські мотиви вчинення.
З суб`єктивної сторони, хуліганство характеризується умисною винною і мотивами явної неповаги до суспільства.
Крім цього, умисел щодо заподіяння шкоди в результаті хуліганських дій може бути і непрямим, який полягає у тому, що особа свідомо усвідомлює свої наслідки і допускає їх. Такий мотив має також важливе значення, тому що він з однієї сторони характеризує хуліганські дії, а з іншої - визнається обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони. Отже, все це свідчить про те, що такі суб`єктивні ознаки, як мотив вчинення і спрямованість умислу є основними критеріями, які відрізняють хуліганство від злочинів, передбачених ст. ст. 125, 126 КК України.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що наявними у справі доказами не було встановлено обставин виникнення конфлікту і вказане свідчить про відсутність в його діях суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 296 КК України, а вбачаються ознаки злочинів, передбачених ст. ст. 125, 126 КК України є голослівними і до уваги не беруться.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апелянта про те, що при викладенні потерпілою ОСОБА_14 у заяві щодо обставин вчинення ним злочину, останньою невірно було зазначено про нього, як про невідому особу (вони є сусідами) і це свідчать про неможливість нею правильно сприймати обставини події у зв`язку із віком та за станом свого здоров`я.

Так, як вбачається із наданих матеріалів кримінального провадження, що вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 296 КК України підтверджується не тільки заявою ОСОБА_12 , а й заявами інших потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , а також іншими вищенаведеними доказами, які були досліджені в суді першої інстанції і перевірені в суді апеляційної інстанції.
Крім цього, необґрунтованими є доводи апелянта й про те, що позовні вимоги потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 судом були надмірно завищені щодо відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується фізичній особі одноразово, грішми, майном або в інший спосіб особою, яка завдала шкоду за наявності її вини.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що судом І інстанції при частковому задоволенні позовних вимог потерпілих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в частині відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 були враховані обставини, при яких їм було спричинено моральну шкоду, а також фізичний біль і страждання потерпілих, які вони зазнали у зв`язку з ушкодженням їхнього здоров`я.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 в сумі 3000 грн., а також потерпілій ОСОБА_9 в сумі 5 000 гривень є вірними і відповідають вимогам розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, при обранні ОСОБА_6 виду та міри покарання суд у відповідності до положень ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який що по місцю проживання характеризується позитивно, офіційно не працює (дані на час винесення вироку), не перебуває на обліку у лікаря психіатра, однак з 20.10.2009 року перебуває на «Д» обліку в лікаря нарколога з приводу алкоголізму.
Обставин, що пом`якшують покарання, під час судового розгляду районним судом не було встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання судом першої інстанції вірно визнано вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного наркологічного огляду №113 від 30.07.2018 року, а також вчинення злочинів щодо особи похилого віку - потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім цього, колегія суддів враховує долучену до матеріалів провадження довідку з місця роботи ОСОБА_6 , з якої вбачається, що він з 08.10.2019 року відповідно до наказу № 126/1 і по теперішній час працює у Сокирянському РЕМ АТ «Чернівціобленерго» електромонтером з експлуатації розподільних мереж, а також характеристику від 12.12.2019 року, видану щодо нього по місцю роботи, з якої вбачається, що він характеризується позитивно.
Разом з цим, що стосується доводів апелянта про те, що судом безпідставно у вироку було зазначено, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки у відповідності до норм чинного законодавства України він вважається раніше не судимою особою, а суд, посилаючись у вироку на вказану обставину, визнав її такою, яка характеризує його і свідчить про неможливість його виправлення без відбування призначеного судом покарання, то вони є слушними.

Так, згідно чинного законодавства України, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків.
Однак, судимість має строковий характер. У законі визначено, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком) та встановлено підстави її припинення (погашення судимості та її зняття).
Як вбачається із наданих матеріалів провадження, зокрема із вимоги, наявної у матеріалах справи та виданої Сокирянським відділенням поліції, що ОСОБА_6 є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимостей, про що і було зазначено судом у вироку, а саме, в анкетних даних обвинуваченого (а. п. 108-109 вимога).
Отже, припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала.
Колегія суддів вважає, що посилання у вироку районного суду під час призначення обвинуваченому покарання на те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів є неприпустимим і підлягає виключенню.
При цьому, колегія суддів вважає, що встановленні судом апеляційної інстанції дані щодо обвинуваченого, які характеризують його як особу -раніше не судимий, працюючий, також не дають підстав для перекваліфікації дій останнього з ч.1 ст. 296 КК України на ст.ст. 125, 126 КК України та призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та з обмеженням волі.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, положення кримінального закону, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.162, ч.1 ст.296 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а тому доводи апелянта про те, що призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є не справедливим та не відповідає вимогам Закону є безпідставні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 296 КК України -змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання суду на те, що ОСОБА_6 «раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів».
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий [підпис] ОСОБА_11
Судді [підпис] ОСОБА_2
[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького
апеляційного суду ______________________ ОСОБА_11
(підпис)

ОСОБА_15