ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/2033/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , без участі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є представниками потерпілих, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого на вирок Київського районного суду м.Харкова від 14 02 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, із середньою освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 08 05 2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, до 2 років позбавлення волі, звільнений 03 08 2018 року за відбуттям строку покарання, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 статочне покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Визначено, що строк відбуття покарання слід обчислювати з 20 11 2018 року, тобто з моменту взяття під варту, зарахувавши час тримання під вартою з 20 11 2018 року по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою дорівнює одному дню відбуття покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор».

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати кримінального провадження на проведення судово-товарознавчої експертизи № 25681 від 15 11 2018 року в розмірі 286,00 грн.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 27 10 2018 року, приблизно о 17 год. 15 хв., знаходячись у приміщені торгівельного залу супермаркету «Чудо-Маркет», діючи повторно, реалізуючи свій злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливий мотив, усвідомлюючи протиправність своїх дій, пройшов у відділ із побутовою хімією, де узяв з розташованого у даному відділу стелажу товар, що перебуває на балансі ТОВ «Дівія Трейд», на загальну суму, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 25683 від 15 11 2018 року 214 грн. 99 коп.

Потім ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру утримуючи у руках вказаний вище товар, вийшов із зазначеним майном з приміщення торгівельного залу через службовий вихід до складського приміщення та попрямував до виходу з будівлі супермаркету, однак свій злочинний намір до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки при спробі залишити місце скоєння злочину у складському приміщенні останній був зупинений робітниками охорони супермаркету «Чудо Маркет». Тобто, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, 27 10 2018 року, приблизно о 22 год. 16 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні торгівельного залу супермаркету «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: М. Харків вул. Гвардійців Широнінців, 33, діючи повторно, здійснив крадіжку товару у відділі побутової хімії, загальною вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №25681 від 15 11 2018 року 389 грн., 80 коп., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд, у результаті чого завдав ТОВ «АТБ-Маркет» матеріальну шкоду на вказану вище суму.

Крім того, 10 11 2018 року приблизно о 22 год. 50 хв., ОСОБА_7 , знаходячись у супермаркеті «Рост», розташованому за адресою м. Харків, вул. Шевченко, 142а, діючи повторно, взяв із вітрини побутової хімії загальною вартістю, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №3418/8 від 11 12 2018 року 716,00 грн., належні ТОВ «РЕСПЕКТПЛЮС», та тримаючи у руках, минаючи каси, пройшов лінію антикрадіжних воріт не сплативши за вищевказане майно, маючи умисел розпорядитися ним в подальшому на власний розсуд. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, незалежних від його волі, так як був затриманий з викраденим майном працівниками охорони за лінією антикрадіжних воріт.

Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за ч.2 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно (т.2 а.с.206-212).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити нове рішення та призначити нове покарання із застосуванням положень ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, та звільнити його від подальшого відбування покарання з зали суду.

Такі вимоги обґрунтував тим, що протиправні дії були скоєнні ним в стані тимчасового розладу психічної діяльності, вказав на наявність ознак склерозу. Зазначив, що як пом`якшуючу покарання обставину необхідно врахувати його щире каяття та застосувати щодо нього положення статті 69-1 КК України (а.с.216-218).

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурором, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Прокурор вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Представники потерпілих, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих його злочинів, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченого за даним вироком апелянтом не оспорюється.

Аналізуючи вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а також вимоги апеляційної скарги щодо можливості застосування щодо нього положень ст.69-1 КК України, колегія суддів виходить із наступного.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше неодноразово судимий, неодружений, офіційно не працюючий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, за місцем мешкання зарекомендував себе з формально-позитивної сторони.

Враховуючи наведене, жодних порушень при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не допустив та правомірно визначив його в межах санкцій інкримінованих статтей.

Відомості, на які посилається обвинувачений у апеляційній скарзі, зокрема про стан його здоров`я та наявність у нього психічного розладу, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи, тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тобто, обов`язковою передумовою для застосування ст.69-1 КК України є встановлення трьох складових: 1) наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.66 цього Кодексу; 2) відсутності обставин, що обтяжують покарання; 3) визнання обвинуваченим своєї вини.

При цьому суди мають перевіряти, чи дійсно особа з`явилася із зізнанням, чи щиро покаялась або активно сприяла розкриттю злочину, чи добровільно відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду в повному обсязі та чи фактично визнає свою вину. Висновки суду з цих питань мають бути у вироку вмотивовані. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Проаналізувавши матеріали справи, позицію обвинуваченого, а також доводи його апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що положення вищевказаної статті, в даному випадку, не підлягають застосуванню, з огляду на те, що відсутні обов`язкові обставини, що пом`якшують покарання, передбачені пунктами 1 та 2 ч.1 ст.66 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено. В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 спочатку заперечував свою провину у скоєному, однак в подальшому провину визнав та підтвердив обставини скоєння злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що щиро розкаюється у скоєному.

Слід зазначити, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б підтверджували щире розкаяння обвинуваченого у скоєному, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами останнього щодо наявності такої пом`якшуючої обставини.

Разом з тим, як вбачається з резолютивної частини оскаржуваного вироку, речові докази, які були об`єктами кримінально протиправних дій обвинуваченого, ухвалено повернути власникам в порядку ст.100 КПК України.

Відомостей щодо добровільного усунення обвинуваченим заподіяної шкоди в ході дослідження матеріалів справи не встановлено.

Відсутність матеріальних та моральних претензій з боку потерпілих також не може бути доказом відшкодування шкоди у добровільному порядку, а тому констатуємо відсутність ще однієї обов`язкової умови застосування ст.69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, що передбачено п.2 ч.1 ст.66 КК України.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.69-1 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкцій ч.2 ст.185 КК України з альтернативними видами покарань.

Відтак, колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 відповідає тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, підстав вважати призначене покарання явно несправедливим у зв`язку із суворістю колегія суддів не має.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить жодних підстав для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_7 , а тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалений з додержанням вимог КПК України та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 14 02 2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3