Справа № 308/5172/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2020 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001210 від 16.04.2020 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, Закарпатська область, що зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з початковою загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16 квітня 2020 року, приблизно о 16 год. 00 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись неподалік будинку № 1 по вул. Гранітна в м. Ужгород, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок викраденого чужого майна, підійшов до потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із-за спини, скориставшись моментом, коли останній не чинить йому опір, із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, яке виразилося у застосуванні фізичного насильства у вигляді нанесення удару у спину та шляхом ривка, відкрито викрав із задньої кишені джинсів мобільний телефон марки «Honor 9 Lite», моделі «LLD-L31», кольору «Sapphire blue», та разом з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив потеплілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2733 грн. згідно з висновком експерта № 11/341 від 15.05.2020 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, пояснивши, що 16.04.2020 року, приблизно о 16.00 год., знаходячись по вул. Гранітна в м. Ужгород, він побачив, що у потерпілого у задній кишені джинсів знаходився мобільний телефон. Нанісши потерпілому випадково удар по спині, викрав телефон, після чого втік. Через деякий час його затримали працівники поліції та вилучили від нього телефон. Обіцяє такого більше не вчиняти та просить суд надати йому можливість на виправлення.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, при цьому згідно з його заявою від 13.05.2020 року, справжність підпису в якій засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області ОСОБА_7 , зареєстровано в реєстрі № 534, підтвердив, що завдана йому ОСОБА_4 шкода, внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення (крадіжка належного йому мобільного телефону та нанесення тілесних ушкоджень) відшкодована повністю, будь-яких матеріальних, моральних претензій щодо відшкодування шкоди він до ОСОБА_4 не даний час не має і в майбутньому не матиме. Також зазначив, що не бажає у подальшому бути учасником кримінального провадження.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу останнього.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючою ознакою відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який є молодим за віком, під наглядом у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, на психіатричному та фтизіатричному диспансерному обліку КНП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради не перебуває, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи наведене та конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, його поведінку після вчинення злочину, з урахуванням позиції потерпілого, який претензій до обвинувачення не має, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину проти власності, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк, із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Суд вважає, що призначення обвинуваченому саме такого покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправним діянням, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження. У резолютивній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до шістдесяти днів без визначення розміру застави. Строк дії ухвали закінчується 10.08.2020 року, включно.

Сторона захисту у судовому засіданні просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

До набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців з дня ухвалення вироку, приймаючи до уваги наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (можливість переховування обвинуваченого від суду), суд вважає за можливе змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно в залі судового засідання, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім і зможе забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти зазначеному ризику.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор, якщо справа перебуває у провадженні суду.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у сумі 653,80 грн. покласти на обвинуваченого.

Питання щодо речового доказу вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Змінити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно нього згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.06.2020 року, на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти негайно в залі судового засідання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Виконання зазначених обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, але не більше двох місяців з дня ухвалення вироку.

ОСОБА_4 письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 коп. процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Honor 9 Lite», моделі «LLD-L31», кольору «Sapphire blue», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 вважати повернутим за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1