Ухвала
Іменем України
19 березня 2020 року
м. Київ
справа № 289/1873/18
провадження № 51-812 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 313 Кримінального Кодексу України (далі КК України) та призначено йому покарання у виді 3 років обмеження волі, з урахуванням вимог ст. 72 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі. ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного ОСОБА_5 за вироком Бородянскього районного суду Київської області від 20 листопада 2017 року за ч. 2 ст. 309 КК України, остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , залишено без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року без змін.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 09 грудня 2019 року та закриття кримінального провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також надана неправильна оцінка доказам, які, на думку захисника, є недопустимими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність суд касаційної інстанції виходить з того, суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності злочину й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 313 та ч. 2 ст. 309 КК України, з чим погодився і апеляційний суд.

Доводи касаційної скарги захисника, якими він обґрунтовує заявлені вимоги, аналогічні доводам його апеляційної скарги, яким апеляційний суд дав належну оцінку під час апеляційного розгляду.
Так, в постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції дав оцінку доводам захисника Коляди щодо невірної кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 313 КК України. Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, які узгоджуються між собою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 313, ч. 2 ст. 309 КК України, доведена повністю, з чим погодився і апеляційний суд. Доводи апелянта про те, що докази які містяться в матеріалах справи не свідчать про наявність в діях ОСОБА_5 ознак злочинів, за які його було засуджено, колегія суддів вважає непереконливими та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах кримінального провадження, які були встановлені під час судового розгляду. На думку апеляційного суду, в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів для визнання доказів неналежними або недопустимими.
Апеляційним судом також обґрунтовано відхилені твердження сторони захисту про те, що обладнання, призначене для виготовлення психотропної речовини - амфетаміну: скляний хімічний стакан із маркуванням «250 ml APPROX», скляну плоскодонну колбу із маркуванням «200смЗ 1п+20 С°/В/», скляну хімічну лійку та скляну хімічну паличку, яке ОСОБА_5 незаконно зберігав за місцем свого проживання - продаються у вільному доступі тобто не вилучені з цивільного обороту і не обмежені в цивільному обороті, а відтак, не є забороненими до вжитку тобто на думку сторони захисту не можуть бути визнанні судом як незаконно придбані безпідставні, оскільки складовою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 313 КК України, є придбання та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропної речовини.

Згідно висновку експерта №2/533 від 10 серпня 2018 року, на поверхні наданих на експертизу трьох електронних ваг, зарядного пристрою, скляного стакану та скляної палички виявлено нашарування речовини, яке містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса амфетаміну у нашаруванні відповідно становить: 0,00025 гр., 0,00002 гр., 0,00007 гр., 0,00012 гр., 0,00058 гр.
Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 придбав та використовував це обладнання для виготовлення психотропної речовини, яка не може бути виготовлена без використання вказаного обладнання.
Також були предметом апеляційного розгляду доводи захисника про незаконність проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 . Судом апеляційної інстанції вони також були визнані безпідставними, оскільки вказаний обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 червня 2018 року, в присутності понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та представника сільради ОСОБА_8 за участю спеціаліста ОСОБА_9 із застосуванням відеофіксації, з пред`явленням та оголошенням ухвали слідчого судді, що підтвердили в своїх поясненнях даних суду першої інстанції і вказані вище свідки. Таким чином, апеляційний суд прийшов до обгрунтованого висновку, що обшук був проведений відповідно до вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 236 КПК України, які не забороняють проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді без участі мешканця приміщення.
Таким чином, на думку апеляційного суду, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Решта доводів касаційної скарги захисника висновків суду апеляційної інстанції також не спростовує та фактично зводиться до переоцінки доказів і встановлених по справі обставин, що в силу вимог статті 433 КПК України не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Таким чином, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412, 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 вересня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3