Справа № 733/270/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/77/20
Категорія - в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шиловичі Ічнянського району Чернігівської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

- 01.07.2015 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 407, ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з ухвалою суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, задовольнити клопотання начальника Ічнянського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_8 про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 01.07.2015 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника Ічнянського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку, встановленого вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні подання суд першої інстанції вказав, що станом на день його розгляду в Ічнянському районному суді Чернігівської області знаходиться на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , період вчинення злочину, у якому він обвинувачується у зазначеному кримінальному провадженні припадає на час іспитового строку. Тобто, засуджений під час іспитового строку вчинив інше кримінальне правопорушення, що у відповідності до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, розцінюється як порушення умов застосування статті 75 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений зазначає, що положення ст. 75 КК України, ст. 165 КВК України мають зобов`язуючий характер, представник органу з питань пробації після закінчення іспитового строку має звернутися з поданням про звільнення від відбування покарання, а суд, відповідно, ухвалити рішення про таке звільнення, якщо він протягом цього строку виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину. Скоєння нового злочину та вина засудженого мають бути встановлені обвинувальним вироком суду. Наведене кореспондується з практикою Вищого Спеціалізованого Суду України, зазначеною в ухвалі від 11.10.2012 року у справі №5-4043км12.

Крім того, апелянт зазначає, що він виконав покладені на нього обов`язки, іспитовий строк відносно нього давно сплинув, щодо нього відсутній вирок суду, яким його визнано винуватим. За період іспитового строку він зарекомендував себе позитивно, за цей час до адміністративної відповідальності не притягувався, систематичних порушень порядку та умов відбуття іспитового строку не допускав.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції скасувати та звільнити його від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, особової справи обвинуваченого та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 липня 2015 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2, ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Разом з тим, матеріалами провадження встановлено, що 16 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 було внесено відомості до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. На даний час кримінальне провадження знаходиться на розгляді в суді, вирок по якому ще не ухвалено.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку у зазначеному органі.

Виходячи із положень даних правових норм вбачається, що умовою для звільнення засудженого від призначеного покарання після закінчення іспитового строку є не тільки виконання покладених на нього обов`язків, а й не вчинення нового злочину. При цьому в законі мова йде саме про вчинення злочину, а не про визнання особи винною у вчиненні злочину на підставі вироку суду, який набрав законної сили, на що засуджений посилається у своїй апеляційній скарзі, оскільки сам факт вчинення нового злочину пов`язується з іспитовим строком, встановленим судом, який обчислюється з моменту проголошення вироку суду, а не з моменту, коли вирок набере законної сили.

За правилами ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке вчинив у період іспитового строку, не можна вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Такі обставини не суперечать вимогам ст. 62 Конституції України, положенням КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо невинуватості особи та те, що вона не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, на що засуджений посилається у своїй апеляційній скарзі. Вони не спростовують факту обґрунтованої підозри засудженого у вчиненні ним злочину у період іспитового строку. Відсутність обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 за новим злочином не є перешкодою до застосування щодо нього положень статей 71, 72 КК України, так як за змістом ч. 3 ст. 78 КК України достатньою підставою їх застосування є лише вчинення такого злочину під час іспитового строку, а звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за таких обставин буде суперечити принципу законності.

З огляду на вищенаведене, оскаржене судове рішення, на переконання колегії суддів, було ухвалено згідно з нормами матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування та ухвалення нового, про яке просить апелянт, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_6 про відмову у звільненні від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4