ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/7/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши 16 січня 2020 р. у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2019 року задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області, погоджене прокурором Тернопільської місцевої прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 96 050 грн. із покладенням на нього відповідних обовязків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 18 год 00 хв. 17 лютого 2020 р.

Не погодившись з рішенням суду, захисник підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною, оскільки суд не повній мірі дослідив усі обставини справи, у звязку з чим прийшов до помилкового рішення щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вказує, що слідчим суддею не було обґрунтовано, в чому саме полягають ризики, передбаченні ст.177 КПК України, а лише формально описані ризики з посиланням на припущення. Такі твердження, як зазначає апелянт, суперечать практиці ЄСПЛ, зокрема у справах «Бойченко проти Молдови» №41088/05 від 11 липня 2006 року, згідно якої Суд відзначає, що в цій справі суди першої та другої інстанцій, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою й продовження строку останнього, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обгрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини. Вони також не намагалися спростовувати доводи захисту заявників.

Окрім того, в контексті практики Європейського суду з прав людини ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ("Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ("Бекчиев проти Молдови").

Також, як зазначає апелянт, слідчий суддя у своїй ухвалі однією з підстав обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою всупереч практики ЄСПЛ вважає суворість покарання за вчинення даного злочину.

Вказує, що у справі «Мамедова проти Росії» №7064/05 від 1 червня 2006 року, перевіряючи законність і обґрунтованість тримання заявниці під вартою, і районний, і обласний суди незмінно посилалися на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначав, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Також слідчий суддя не врахував того, що підозрюваний є особою молодого віку, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання та знаходиться у цивільному шлюбі.

Окрім того, слідчий суддя, на думку апелянта, необґрунтовано визначив розмір застави, який є наближений до максимального, та не встановив підставу затримання підозрюваного ОСОБА_8 .

Зазначає, що відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), n. 32, Series A, № 182).

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника із наведених в ній мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення вказаної апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, ст. слідчим СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003620 від 19 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 грудня 2019 року близько 13:00 год. ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 реалізовуючи свій злочинний умисел, котрий виник у них раніше, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає та вони залишаються непоміченими сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом пошкодження замка на вхідних дверях проникли до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_13 та в якій вона проживає, з корисливих мотивів, умисно, таємно викрали належні їй речі, а саме золоті вироби: дві обручки, перстень із рожевим камінцем, ланцюжок, перстень «вервиця», чотири коронки для зубів, а також наручний годинник з металу із надписом «Meister Anker» та дві статуетки у вигляді слонів біло-синього кольору. Після цього ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 із викраденим майном покинули місце вчинення злочину, маючи таким чином можливість розпорядитися ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 10 400 грн.

19 грудня 2019 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_8 затриманий в порядку ст.208 КПК України, а 20 грудня 2019 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

21 грудня 2019 року ст. слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке слідчий суддя своєю ухвалою того ж дня задовольнив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у виді взяття під варту, суд перевірив, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена прокурором та сумнівів не викликає.

Під час розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи. Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , відомості про його особу, а також сімейний та майновий стан підозрюваного.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов вірного висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_8 розміру застави в сумі 96 050 грн.

Колегія суддів вважає, що, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу підозрюваного, які наведені у клопотанні слідчого та яким під час судового засідання слідчим суддею була надана вірна оцінка, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід із встановленням розміру застави у вказаній сумі з покладенням на нього відповідних обовязків у разі внесення такої зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, слідчий суддя також правильно звернув увагу і на те, що об`єктивним є ризик незаконного впливу на потерпілу у кримінальному провадженні, і полягає у процедурі отримання свідчень від осіб, які є потерпілими, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Слідчий суддя також вірно зазначив, що факти, які підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

За таких обставин ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та обрання підозрюваному більш мякого запобіжного заходу, про що йдеться в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку про залишення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_8 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 грудня 2019 року про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи