Справа № 464/1266/20
пр.№ 1-кп/464/251/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2020 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження № 0000025 від 04.01.2020 з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Верхня Яблунька Турківського району Львівської області, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_3 24 грудня 2019 року приблизно о 07.40 год., керуючи транспортним засобом марки «Сітроен Берлінго» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись ним у крайній лівій смузі по вул.Стрийській у м.Львові, поблизу будинку № 35 в напрямку центральної частини міста Львова, проїжджаючи регульований пішохідний перехід, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5, 1.10 ( в частині значення терміну «небезпека для руху»), Розділу 2 п.п.2.3 ( підпунктів «б» та «д»), Розділу 8 п.п.8.1, 8.7, 8.7.3 (підпунктів «г» та «е» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, був неуважним до дорожньою обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, під час руху транспортним засобом, наближаючись до регульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкості та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_5 , котрий переходив дорогу з права на ліво по регульованому пішохідному переході на дозволений (зелений) сигнал пішохідного світлофора, по вул.Стрийській у м.Львові по ходу руху автомобіля, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку, переломами склепіння, основи та лицевого черепа з наявністю множинних саден на волосяній частині голови та на обличчі, ран та гематом на обличчі, що відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у вчиненні інкримінованого злочину та показав суду, що 24.12.2019 рухався на власному автомобілі в крайній лівій смузі руху по вул.Стрийська у м. Львові, по сусідній смузі рухався інший автомобіль. При наближенні до регульованого пішохідного переходу побачив як світлофор переключається на жовтий. Тому він не зупинився і продовжив рух. Вказав, що не зміг уникнути наїзду на потерпілого, який вибіг з права по пішохідному переходу. Щиро кається у вчиненому. Шкоду завдану потерпілому не відшкодував, вважає, що така має бути відшкодована за рахунок страхової компанії.
Враховуючи повне визнання своєї винуватості обвинуваченим, яке судом визнається достовірним, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, учасникам роз`яснено і зрозуміло зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку. Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 24.12.2019 переходив регульований пішохідний перехід на дозволений сигнал світлофору. Одна з машин зупинилась, тому він не відчував небезпеки. Пройшовши приблизно до половини дороги з другої смуги руху раптово виїхав автомобіль і він відчув удар. Показав, що проходив лікування у 8-й лікарні, потім його перевели в військовий госпіталь, де 3 дні він знаходився у реанімаційному відділенні, а потім в умовах стаціонару. Від наїзду він отримав тяжкі тілесні ушкодження. На даний час стан його здоров`я задовільний, хоч він не може виконувати необхідні нормативи під час виконання службових обов`язків. Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявив, всі претензії матеріального характеру буде заявляти в порядку цивільного судочинства. Вказав, що жодної шкоди йому не відшкодовано.
Оцінюючи щиросердечні показання обвинуваченого, суд вважає що його вина у інкримінованому злочині доведена повністю, кваліфікація дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України є вірною, оскільки він порушив правила дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодженні.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який одружений, не перебуває на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, зі слів працевлаштований охоронцем.
Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст.66 КК України є щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України судом не встановлені.
Згідно досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький.
З урахуванням обставин справи, думки потерпілого, який вказує про те, що спричинена шкода не відшкодована, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст.65 КК України, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст.50 КК України.
Крім цього, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом, відповідно до ст. 76 КК України обов"язки.
Суд застосовує відносно обвинуваченого додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України. При цьому, суд враховує думку потерпілого з цього приводу, а також те, що станом на час судового розгляду обвинувачений не має офіційного місця роботи, характер якої був би пов`язаний із необхідністю керуванням транспортними засобами.
Цивільний позов не заявлено. Запобіжний захід не обирався.
Крім цього, з ОСОБА_3 в дохід держави необхідно стягнути процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 9152,64 грн.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк один рік.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_3 покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, у розмірі 9152,64 грн.
Речовий доказ: автомобіль марки "Сітроен Берлінго", який переданий на зберігання ОСОБА_3 - залишити ОСОБА_3 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1