Постанова
Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ
справа № 444/1837/17
провадження № 51-96км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
виправданої (в режимі відео відеоконференції) ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002192, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Борислав Львівської області, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів, які би підтверджували причетність ОСОБА_7 до інкримінованого злочину, та не встановлена об`єктивна сторона інкримінованого кримінального правопорушення.
УхвалоюЛьвівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалася у тому, що вона в період із 01 червня 2015 року по 12 січня 2017 року у невстановлений час, будучи директором ПП «Смарт Вей Логістик», тобто службовою особою, використовуючи своє службове становище, умисно порушила авторські права Дочірнього підприємства «Єврософтпром» щодо програмного забезпечення, майнові права на які, відповідно до Свідоцтва серії ВР № 2/239 від 27 липня 2010 року, належать ДП «Єврософтпром», а саме - бухгалтерської комп`ютерної програми «1С:Предприятие 8 (8.3.6.236)», чим завдала матеріальної шкоди ДП «Єврософтпром» на суму 69420 гривень.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свою вимогу обґрунтовує тим, що у справі зібрано достатньо доказів, які доводять наявність складу інкримінованого злочину, однак місцевий суд не дав їм належної оцінки, внаслідок чого необґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.
Вважає, що воснову вироку покладені лише письмові пояснення виправданої та безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також інші надані стороною обвинувачення докази, не оглянуто у повному обсязі матеріали справи, та у самому вироку не зазначено, чим керувався суд першої інстанції, беручи до уваги одні докази й ігноруючи інші, та чому суд надав перевагу одним доказам над іншими. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами показання свідка ОСОБА_11 та системний блок ПЕОМ Intel (R) Core (TM) i7-4770 CPU @ 3.40 GHz 16GB memory (RAM).

Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про проведення підготовчого судового засідання, й на технічному носії інформації відсутній звукозапис проголошення ухвали суду про призначення підготовчого судового засідання.
Посилається на те, що апеляційний суд повторно не дослідив висновок експерта № 3009 від 12 червня 2017 року, не допитав свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Крім того, стверджує, що апеляційний суд, переглядаючи провадження, не перевірив викладені у апеляційній скарзі прокурора доводи і не навів в ухвалі переконливих мотивів, з огляду на які визнав апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а тому вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримала подану касаційну скаргу частково, зокрема просила скасувати лише ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Захисник та виправдана просили скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення без зміни. У письмовому запереченні захисник ОСОБА_6 також просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви суду
Згідно ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

При перевірці судових рішень не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судами відповідно до положень ст. 94 цього Кодексу.
Згідно ст. 17 КПК Україниособа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стаття 373 КПК України передбачає, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі змістом ст. 92 КПК Україниобов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Місцевий суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України, надавши їм належну оцінку; обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність наявності в її діях складу кримінального правопорушення та правильно визнав її невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 176 КК України, й виправдав її на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.

Зокрема, суд першої інстанції встановив, що пред`явлене обвинувачення носить неконкретний характер, оскільки обвинувальний акт не містить вказівки на те, в який саме спосіб ОСОБА_7 , не володіючи необхідними знаннями, вчинила відтворення комп`ютерної програми, зокрема взагалі не вказано, в якому саме діянні обвинуваченої полягало зазначене відтворення програми. Не доведено наявність у ОСОБА_7 об`єктивної сторони інкримінованого їй злочину, оскільки взагалі не встановлено конкретного діяння у вигляді дії чи бездіяльності; не встановлено, яким чином при цьому ОСОБА_7 використала своє службове становище; не доведено наявність на комп`ютерному обладнанні комп`ютерної програми, відтворення якої ставиться у вину ОСОБА_7 .
Як правильно вказав у вироку суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 176 КК України, передбачає вчинення суб`єктом злочину дії у вигляді незаконного відтворення комп`ютерної програми та суспільно-небезпечних наслідків у вигляді значної шкоди потерпілому, яка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з цією дією. За змістом ст. 176 КК України немає визначення поняття відтворення комп`ютерної програми, як елемента об`єктивної сторони цього складу злочину. Це поняття визначає Закон України «Про авторське право і суміжні права», відповідно до ст. 1 якого, відтворення це виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.
При цьому, як указує у вироку місцевий суд, обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення ОСОБА_7 саме у незаконному відтворенні бухгалтерської комп`ютерної програми «1С:Предприятие 8 (8.3.6.236)», вчинене нею з використанням службового становища. Однак у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, обвинувальний акт не містить вказівки на конкретну дію обвинуваченої, вчинивши яку, остання, за твердженням обвинувачення, вчинила відтворення вказаної комп`ютерної програми. Обвинувальний акт також не містить і вказівки на те, як саме обвинувачена ОСОБА_7 використала при цьому її службове становище.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, який був підтриманий й апеляційним судом, про те, що показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інші докази, які були безпосередньо досліджені в суді першої інстанції, не підтверджують те, що ОСОБА_7 шляхом вчинення певного конкретного діяння допустила відтворення комп`ютерної програми «1С:Предприятие 8 (8.3.6.236)», а також вони не містять даних про те, що ОСОБА_7 , вчиняючи у певний спосіб відтворення цієї комп`ютерної програми, використала певним чином для цього своє службове становище як керівник ПП «Смарт Вей Логістик».
Доводи щодо відсутності відомостей у матеріалах кримінального провадження про проведення підготовчого судового засідання та технічного носія інформації при проголошенні ухвали суду про призначення підготовчого судового засідання, що, на думку прокурора, є підставою для скасування судового рішення, не вбачаються обґрунтованими.
Перевіркою встановлено, що ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 07 серпня 2017 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_12 на 12.00 год 11 серпня 2017 року (т. 1 а.п.10). Згідно з журналом судового засідання та технічним носієм інформації, на якому зафіксоване підготовче судове засідання від 11 серпня 2017 року, встановлено, що воно було проведено відповідно до вимог ст. 314 КПК України, й провадження було призначене до судового розгляду (т. 1 а. п. 23-25). Діючим Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено фіксування процесу постановлення суддею ухвали про призначення підготовчого судового засідання.
Доводи касаційної скарги прокурора, що апеляційний розгляд проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, також є безпідставними. Перевіркою встановлено, що суд апеляційної інстанції, розглянувши апеляційну скаргу прокурора в межах своїх повноважень та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення цієї скарги. Своє рішення суд відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином мотивував.
Крім цього, не є слушними доводи, викладені в касаційній скарзі, про те, що суд апеляційної інстанції повторно не дослідив докази, зокрема повторно не допитав свідків, що має бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Так ч. 3 ст. 404 КПК України визначено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Тобто обов`язковою умовою для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, є неповнота їх дослідження або наявність певних порушень при їх дослідженні. При цьому незгода з оцінкою певних конкретних доказів не є підставою для їх повторного дослідження.
Суд апеляційної інстанції, погодившись з оцінкою досліджених доказів судом першої інстанції, не надавав їм іншої оцінки. Також суду апеляційної інстанції не було вказано на конкретні порушення, допущені місцевим судом при дослідженні окремих доказів. Тому достатніх підстав, передбачених ст. 404 КПК України, для повторного дослідження доказів не було, й ці обставини не впливають у даному випадку на обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які б вказували на скасування судових рішень, не вбачається. За таких обставин касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 22 квітня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій, - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3