Житомирський апеляційний суд
Категорія ст. 176 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
підозрюваного: ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 січня 2019 року про відмову задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, -

в с т а н о в и л а:
Згідно ухвали слідчого судді, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 без визначення розміру застави, терміном на 60 діб, яке доповнив та в обгрунтування якого зазначив заступне.

У провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000048 від 30.03.2017 року, що було виділене з матеріалів кримінального провадження .№0000009 від 16.01.2017 року

В ході досудового розслідування встановлено, що 16.01.2017 року близько 00 год. 15 хв. ОСОБА_7 без передбаченого Положенням про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року (далі Положення), та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженого наказом МВС України №622 від 21 серпня 1998 року (далі - Інструкція) дозволу, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, з метою подальшого використання, незаконно придбав у невстановлений слідством час та місці вибуховий пристрій - гранату РГД-5 наступальної дії із підривачем УЗРГМ -1583, та незаконно зберігаючи безпосередньо при собі, приніс на площу Соборну, неподалік від приміщення «Райффайзен банк Аваль», що по вул. Богдана Хмельницького, 1 у м. Олевськ Житомирської області, де в той час між двома групами людей відбувався конфлікт.

Під час вищевказаного конфлікту у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, способом небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів, ОСОБА_7 усвідомлюючи що використання вищевказаного вибухового пристрою - гранати РГД-5, є небезпечним для життя багатьох осіб, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві правила поведінки, дістав прихований вибуховий пристрій - гранату РГД-5 споряджену підривачем УЗРГМ-2.583, привів його у готовність та кинув поблизу місцезнаходження групи осіб, де у той час знаходилися ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після цього граната РГД-5 вибухнула, внаслідок чого її осколки влучили у нижню кінцівку ОСОБА_9 , тулуб та верхні кінцівки ОСОБА_10 , від яких настала смерть останніх та в голову ОСОБА_12 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді поверхневої ранки волосяної частини голови, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_9 настала в результаті одиночного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та вени, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати.

Смерть ОСОБА_10 настала в результаті одиночного проникаючого поранення живота зліва з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, крила лівої здухвинної кістки, тонкого кишківника, купола сліпої кістки, брижі кишківника, яка супроводжувалась внутрішньочеревною кровотечею при явищах поліорганної недостатності.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця - умисного вбивства двох та більше осіб, вчиненого способом небезпечним для життя багатьох осіб, з хуліганських мотивів.

Також здійснив замах на вчинення умисного вбивства двох або більше осіб та замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - ОСОБА_12 , вчинений з хуліганських мотивів, способом, небезпечним для життя багатьох осіб, але свій намір не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_12 було своєчасно надано медичну допомогу.

Відповідно до вимог ст.ст. 276, 277, 278 КПК України, 21.03.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 115, п. 5 ч. 2 ст. 115, п. 7 4.2 ст. 115 КК України, однак, повідомлення не вручено внаслідок не встановлення його місцезнаходження. Водночас, слідством вжито заходів для вручення повідомлення про підозру у спосіб, передбачений кримінальним - процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

У зв`язку із не встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 , 23.03.2017 року постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області оголошено розшук підозрюваного.

Того ж дня до Корольовського районного суду м. Житомира внесене клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

23 березня 2017 року слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомир винесена ухвала про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_7 для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 цією ж ухвалою відмовлено.

26 квітня 2017 року підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук.

07 вересня 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира внесене клопотання про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляд тримання під вартою.

Того ж дня слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомира винесена ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7

24 травня 2019 року слідчим суддею Корольовського районного суду м. Житомир, за заявою захисника ОСОБА_8 , ухвала про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 була скасована за нововиявленими обставинами.

24 червня 2019 року, в зв`язку із встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_7 , досудове розслідування було відновлене.

11 листопада 2019 року заступником прокурора Житомирської області строк досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000048 було продовжено до 11 грудня 2019року.

25 листопада 2019 року, відповідно до вимог ст.ст. 276, 277, 278, 279 КПК України, ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень ч.1 ст.263, п.1 ч.2 ст.115, п.5 ч.2 ст.115, п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.7 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125 КК України.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовлено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до слідчого в провадженні якого буде перебувати кримінальна справа за першим викликом на визначений ним час та до суду за кожною вимогою; здати на зберігання органу досудового розслідування свій закордонний паспорт або інший документ, який дає право на виїзд за межі території України; уникати спілкування з іншими підозрюваними або свідками по даній справі.

Слідчий суддя умотивував своє рішення тим, що на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у інкримінованих діях органом досудового розслідування зібрано певні докази, які вказують на можливу причетність останнього до його вчинення. Обґрунтованість такої підозри підтверджується наявними у даному кримінальному провадженні фактичними даними, зокрема дослідженими в ході розгляду даного клопотання доказами, підстав для визнання яких недопустимими на даний час немає. Оцінка доказів та надання переваги одним перед іншими (доказам) не входить до компетенції слідчого судді та є предметом розгляду кримінального провадження по суті. Слідчий суддя вважає, що законних та обґрунтованих підстав для застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на момент розгляду клопотання немає, а доводи, викладені слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні, не знайшли свого саме повного підтвердження в ході судового розгляду. При цьому, слідчим суддею не взято до уваги посилання сторони захисту на попередні ухвали слідчих суддів, якими було відмовлено у задоволенні клопотань про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 . Це обумовлено тим, що слідчий суддя самостійно і безпосередньо вивчає надані сторонами докази і приймає рішення відповідно до свого внутрішнього переконання, а не спирається на висновки інших слідчих суддів, які раніше розглядали аналогічні клопотання.

При цьому, слідчий суддя умотивував своє рішення тим, що на даний час підозрюваний ОСОБА_7 з`являється на виклики слідчого та суду (зокрема доказів протилежного суду не надано), слідчим не доведено відповідними доказами, що підозрюваний впливає чи впливатиме в подальшому на свідків або інших осіб чи перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином. Тому, застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного. Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання наразі буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В поданій апеляційній скарзі та доповненні до неї захисник ОСОБА_8 просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити стороні обвинувачення в обранні підозрюваному ОСОБА_7 будь-якого запобіжного заходу.

Стверджує, що при обранні будь-якого запобіжного заходу первинне питання про обґрунтованість «розумної підозри» вимагало від слідчого судді при прийнятті рішення суворого дотримання вимог ст.94 КПК України. Слідчий суддя допустив повне ігнорування оцінки в ухвалі наведених захистом неспростовних доводів про цілковиту непричетність ОСОБА_7 до вчинення злочину та надуманість підозри з наданням на підтвердження цих доводів томів доказів. У вказаній ухвалі висновки суду про обрання запобіжного заходу не підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Слідчим суддею не зазначено в оскаржувані ухвали жодного аргументу на користь доведеності прокурором обґрунтованості підозри. В ухвалі не знайшли відображення та відповіді на доводи сторони захисту, обґрунтовані відповідними доказами про цілковиту і безперечну непричетність ОСОБА_7 до вбивства ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і посягання на вбивство ОСОБА_14 . Якщо ОСОБА_7 умовно застосував гранату РГД-5, осколки якої, умовно, смертельно травмували двох осіб, він діяв в стані необхідної оборони.

В судовому засіданні слідчим суддею досліджені фрагменти відеозаписів камер зовнішнього спостереження ТЦ «Уборть», банкомата та відеореєстратора автомобіля «Лексус» про озброєний нічний напад групи десятків іногородніх осіб на жителів м.Олевська в центрі міста. Це дало слідчому судді можливість в повній мірі з`ясувати фактичні обставини збройного нападу, бачити призвідників нападу з тим, щоб чітко визначитися - хто є озброєним нападником, а хто змушений був правомірно захищатися від нападу, тобто є потерпілою стороною, яка діяла в межах необхідної оборони. Дослідженні в судовому засіданні показання свідка ОСОБА_15 та об`єктивні дані відеоспостереження про фактичні обставини справи вказували слідчому судді на те, що велика група іногородніх осіб в кількості декількох десятків, прибувши на автотранспорті в нічний час в центр м.Олевська, із травматичної, гладкоствольної та вогнепальної зброї відкрили прицільний вогонь на враження по конкретній незначній групі місцевих жителів. Слідчий суддя усвідомлював, що саме ці фактичні обставини й були приховані у повідомленні про підозру, що підтверджується дослідженим в судовому засіданні протоколом огляду місця події в сукупності з наступними відеозаписами. За зазначених обставин нападу, група олевчан вочевидь є потерпілою стороною і за безперечною загрозою їх здоров`ю та життю мала безперечне законне право на самозахист із застосуванням будь-яких засобів, в тому числі вогнепальної зброї та вибухових вражаючих пристроїв, зокрема, ручної гранати. За вказаних обставин реальної загрози життю та здоров`ю групи олевчан, будь-який супротив останніх проти такої загрози вочевидь цілком правомірно класично підпадає під ознаки необхідної оборони згідно ст.36 КК України.

За вказаних обставин нападу близько чотирьох десятків озброєних осіб дії ОСОБА_7 , якщо умовно вважати, що він дійсно кинув гранату РГД-5 поблизу групи нападників, серед яких були загиблі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 і травмований ОСОБА_18 , вочевидь підпадають під ознаки необхідної оборони, не зважаючи на те, чи був підозрюваний серед групи потерпілих олевчан, чи він кинув гранату з метою їх захисту від нападу озброєної групи осіб. При цьому, як зазначено у ст.36 КК України, такі дії ОСОБА_7 не тягнуть за собою кримінальну відповідальність не залежно від того, що загинули дві особи нападників та один з них легко травмований.

При умовному застосуванні гранати РГД-5 підозрюваним її осколки були поза зоною дальності враження ОСОБА_16 та ОСОБА_19 . Слідчим суддею досліджені дані про бойові властивості гранати РГД-5, згідно яких її осколки розлітаються в радіусі до 25 м., а радіус зони ефективного враження живої сили складає всього п`ять метрів. Загиблі ж ОСОБА_16 та ОСОБА_19 знаходилися від місця вибуху гранати РГД-5 на відстані близько 30 м., тобто не могли отримати смертельні ушкодження від дії її осколків. їх місцезнаходження саме на платформі вбачається по слідам крові, що походить від них згідно висновків трьох молекулярно-генетичних експертиз ДНК-аналізу від 27-28.04.2017 року. Слідчим суддею досліджені показання свідка ОСОБА_20 піл час слідчого експерименту та свідка ОСОБА_21 про те, що загиблі отримали ушкодження саме під час знаходження на платформі перед фасадом банку.

При умовному застосуванні гранати РГД-5 підозрюваним ОСОБА_16 та ОСОБА_19 не могли бути вражені її осколками, так як знаходилися в «мертвих» зонах розлітання осколків. Слідчим суддею досліджені надані стороною захисту виготовлені за допомогою спеціалістів комп`ютерної графіки план-схеми так званих «мертвих» зон розлітання осколків гранати РГД-5 по горизонталі та вертикалі з огляду на те, що перепоною для них був автомобіль «Опель». Ці схеми неспростовно доводять, що жоден осколок у місцезнаходження ОСОБА_16 та ОСОБА_19 на платформі не потрапляє. Слідчим суддею досліджені наступні фрагменти відеозаписів про те, що всі троє поранених із числа нападників, ОСОБА_16 , ОСОБА_19 та ОСОБА_22 , доставлялися в автомобілі саме з платформи в той час, як вибух гранати стався осторонь від людей на недосяжній для враження ОСОБА_16 та ОСОБА_19 відстані.

ОСОБА_23 з`явився на місці події після вибуху гранати. Слідчим суддею досліджений в судовому засіданні фрагмент відеозапису з камери банкомата про те, що вибух гранати РГД-5 стався о 00:15:06. Підозрюваний же ОСОБА_7 вказав на фрагменті відеозапису тієї ж камери на особу великої статури, що це саме він біжить на платформу по часу пізніше вибуху гранати, а саме - о 00:18:36. Стороною обвинувачення в судовому засіданні жодним чином не спростовані ці показання підозрюваного ОСОБА_7 , тобто що на вказаному ним фрагменті відеозапису не він, а зовсім інша особа.

Лише з огляду на це, тлумачачи згідно закону всі сумніви на користь підозрюваного, слідчий суддя зобов`язаний був дійти висновку про недоведеність стороною обвинувачення навіть факту знаходження ОСОБА_7 на місці події на час вибуху гранати РГД-5 о 00:15:06, що автоматично потягло б за собою висновок про відсутність обґрунтованої його підозри в застосуванні гранати, наслідком чого була б відмова у застосовуванні будь-якого запобіжного заходу. Гранату РГД-5 застосувала інша особа, а не підозрюваний.

В основу висновків сторони обвинувачення, що саме ОСОБА_23 кинув гранату, покладається висновок генетичної експертизи ДНК-аналізу про те, що на віднайденому на місці події важелі від підривача гранати виявлені сліди крові та клітини, що походять від нього. З цього приводу ОСОБА_23 дав вичерпні показання про те, що допомагав пораненому ОСОБА_24 - накладав джгут поверх рани і подряпав тоді руку. Коли на ношах занесли ОСОБА_24 до машини швидкої допомоги, то він побачив на снігу предмет, схожий на ніж. Він підняв його, але це була якась зігнута пластинка. Він там же її і кинув Як зараз з`ясувалося, це і був важіль. Під час слідчого експерименту ОСОБА_23 вказав місце, де підняв цей важіль. З`ясувалося, що по відношенню до огляду місця події різниця у виявленні важеля склала всього 70 см. ОСОБА_7 вказав на особу великої статури позаду зліва нош, що це саме він з іншими особами несе пораненого ОСОБА_24 до автомобіля швидкої допомоги, позаду якого він підняв схожий на ніж предмет, яким виявився важелем до підривача гранати РГД-5. Слідчим суддею досліджена комп`ютерна план-схема до протоколу слідчого експерименту.

Більше того, слідчим суддею досліджені показання очевидця особи, яка кинула гранату, свідка ОСОБА_25 . Свідок ОСОБА_25 , майбутній обвинувачений із числа нападників, житель м. Житомира, допитаний по «гарячим» слідам 17.01.2017 року описав цю особу. Відтворив також повну і розгорнуту картину причин та наслідків загибелі людей від пострілів з автоматів в ніч з 15 на 16 січня 2017 року. З виписки з медичної карти станом на грудень 2015 року ОСОБА_7 має примітні зріст 195 см. та вагу 130 кг., тобто свідок аж ніяк не міг помилитися в описанні прикмет особи, що фактично кинула гранату. Жодна із вказаних свідком обставин в оскаржуваній ухвалі не зазначена і оцінка їм не дана.

Орган досудового розслідування шляхом приховування від слідчого судді фактичних обставин справи та доказів, що мали виправдувальне значення, домоглися прийняття ухвали слідчого судці від 07.09.2017 року про обрання ОСОБА_7 , що був оголошений в міжнародний розшук, запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Скасовуючи цю ухвалу за нововиявленими обставинами, слідчий суддя Корольовського районного суду м.Житомира встановив факт обману слідчого судді при отриманні санкції на взяття ОСОБА_7 під варту і в ухвалі від 24.05.2019 року (справа №296/7097/17 1-o/296/З/19) наступним чином вказав на необґрунтованість підозри як підставу для відмови у застосуванні до ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Слідчий суддя, розглядаючи третє клопотання про взяття ОСОБА_7 під варту, замість того, щоб вказати, що таке клопотання з тих же підстав вже було предметом розгляду слідчих суддів і тільки тому не може бути задоволене, абсолютно безпідставно знехтував двома попередніми судовими рішеннями, що вступили в законну силу, і протиправно обрав ОСОБА_7 запобіжний захід.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_26 підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів та просили задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України та в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При цьому згідност.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(c) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, n. 34).

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(c) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Слідчий суддя зазначених вимог закону дотримався. Предметом дослідження слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу були ті обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії кримінального провадження. Саме у чіткому доведення як події, так і характеру того, злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115, п.5 ч.2 ст. 115, п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.7 ч.2 ст.115 КК України. При цьому, підозра ОСОБА_7 , яка була змінена 10.12.2019 року, у вчиненні інкримінованого йому злочину грунтується на зібраних у кримінальному провадженні доказах, на які посилається слідчий в клопотанні про застосування запобіжного заходу, зокрема:

-протоколі огляду місця події від 16.01.2017 року, відповідно до якого оглянуто територію площі Соборної в м. Олевськ Житомирської області (місце вчинення злочину), де вилучено складові частини вибухового пристрою (гранати) та важіль підривача УЗРГМ-2.583;

-висновку вибухо-технічної експертизи №4/19 від 19.04.2017 року, відповідно до якого в ніч з 15 на 16 січня 2017 року на майдані Соборності навпроти будинку по вул. Б.Хмельницького, 1 в м. Олевськ стався вибух вибухового пристрою. Даним вибуховим пристроєм являється граната типу РГД-5 наступальної дії із підривачем УЗРГМ-2, корпус якої був споряджений зарядом вибухової речовини тротилом;

-висновку молекулярно-генетичної експертизи № 19/10-1/24-СЕ/17 від 09.02.2017 року, відповідно до якого на наданому на дослідження предметі, схожому на важіль до підривача ручної гранати виявлено кров людини та клітини з ядрами, встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) слідів крові та клітин, виявлених на предметі, схожому на важіль до підривача ручної гранати, які належать особі чоловічої генетичної статі;

-висновку молекулярно-генетичної експертизи № 19/10/1-459/СЕ/19 від 21.10.2019 року, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено, що генетичні ознаки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 збігаються з генетичні ознаками слідів крові та клітин, виявлених на предметі, схожому на важіль до підривача ручної гранати;

-висновку судово-медичної експертизи № 12 від 06.03.2017 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_9 настала від одночасного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та вени, яке ускладнилось розвитком гострої крововтрати, що підтверджується виявленням рани на внутрішній поверхні лівого стегна, ушкоджень стегнової артерії та вени, ознак масивної зовнішньої кровотечі, переважно малокрівя внутрішніх органів та набряку легень і головного мозку. Травмуючим предметом міг (могли) бути металевий (і) уламок (и)внаслідок вибухової травми, на що вказують характер пошкоджень, форма, наявність кіптяви та наявність слідів заліза в ділянці ушкоджень;

-висновку комплексної судово-медичної експертизи Головного бюро СМЕ України № 190/18 від 12.11.2018 року, відповідно до якого на трупі ОСОБА_9 було виявлено: «рана на задньо-внутрішній поверхні лівого стегна, яка продовжується прямолінійним раневим каналом довжиною 9 см., напрямком зверху вниз ззаду-наперед і справа-наліво, по ходу якого ушкоджується шкіра, підшкірно-жирова клітковина, м`язи стегна, практично повністю стегнова артерія та вена»; макроскопічна характеристика цієї рани та результати дослідження клаптя шкіри і одягу («Висновок експерта» №56-мк), дозволяють вважати, що вона виникла від дії обмеженого за розмірами предмету, найбільш ймовірно, типу осколка розривного пристрою при вибуховій травмі; «садна на передньо-зовнішній поверхні правого стегна в верхній третині, на правому стегні в середній третині, по задньо-внутрішній поверхні правого стегна в середній третині, рана на передній поверхні лівого стегна в нижній третині», утворились від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею; індивідуальні особливості якого не знайшли свого відображення у морфологічній характеристиці тілесних ушкоджень. Згідно Підсумків «Висновку експерта» №56-мк складеного в ході виконання даної судово-медичної експертизи «На об`єктах, вилучених з трупа, слідів пострілів з вогнепальної зброї, у тому числі з близької відстані, не знайдені.»;

- висновку судово-медичної експертизи № 18 від 11.03.2017 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від одночасного проникаючого поранення живота зліва з ушкодженням шкіри, підшкірно-жирової клітковини, крила лівої здухвинної кістки, тонкого кишківника, купола сліпої кістки, брижі кишківника, яка супроводжувалась внутрішньочеревною кровотечею при явищах поліорганної недостатності, що підтверджується виявленням ушкоджень та дистонії печінки, нирок та серця, набряку легень головного мозку; не виключено, що дані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок дії уламків вибухового пристрою;

-висновку комплексної судово-медичної експертизи Головного бюро СМЕ України № 191/18 від 12.11.2018 року, відповідно до якого на трупі ОСОБА_10 було виявлено: « - рана на лівій боковій поверхні живота в проекції клубової кістки, яка продовжується раневим каналом походу якого ушкоджуються шкіра, підшкірно-жирова клітковина, крило лівої клубової кістки, тонкий кишківник, купол сліпої кишки, брижа кишківника,- рани на передній поверхні правого передпліччя в середній третині, на внутрішній поверхні правого передпліччя в верхній третині, на передньо-зовнішній поверхні лівого передпліччя в середній третині, на задній поверхні лівого передпліччя в середній третині з синцем та садном, уламковий перелом лівої променевої кістки», макроскопічна характеристика цих ушкоджень та результати дослідження клаптя шкіри із згаданою вище раною, фрагменту клубової кістки і одягу («Висновок експерта»№55-мк, «Висновок експерта « №45-мк) дозволяють вважати, що вони виникли від дії обмеженого за розмірами предмету, найбільш ймовірно, типу осколка розривного пристрою при вибуховій травмі; згідно підсумків «Висновку експерта» №45-мк складеного в ході виконання даної судово-медичної експертизи «На наданих предметах одягу слідів пострілів з кульової зброї, з близької відстані - порошинок, відкладень кіптяви, ознак дії полум`я, газів , продуктів змазки каналу ствола не знайдено.»;

-протоколу допиту потерпілого ОСОБА_27 про те, що він 15.01.2017 року, близько опівночі, приїхав із своїми знайомими на центральну площу в м.Олевськ. Вийшовши з автомобіля побачив групу невідомих озброєних людей, які почали з`ясовувати відносини між собою. Потім почали лунати постріли зі зброї. Перестрілка між групами людей відбувалась біля приміщення банку «Аваль» та неподалік кіоску з кавою. Більшість людей знаходилась на тротуарі. Він зброї не мав і присівши, біля переднього лівого колеса автомобіля, укрився від пострілів. Стрілянина тривала приблизно 3-5 хвилин. Потім пролунав незнайомий йому чоловічий голос, що вигукнув «Граната». В цю ж хвилину він побачив як по проїжджій частині дороги, неподалік від натовпу людей, котився округлий предмет, схожий на гранату. Граната котилась не швидко. Потім дана граната вибухнула і він відчув біль в ділянці голови зліва і в нього почалась кровотеча зі скроні голови. Після вибуху гранати, стрілянина вщухла. Більш вибухів не було.

-висновку судово-медичної експертизи № 147 від 23.01.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_15 виявлене тілесне ушкодження у вигляді поверхневої ранки волосяної частини голови (на кордоні волосяної частини голови, в ділянці чола зліва), яке виникло від дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею та могло утворитися внаслідок скалкового поранення, відноситься до легких тілесних ушкоджень;

-протоколі допиту свідка ОСОБА_28 від 21.03.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_28 вказала, що 17.01.2017 року до неї приїздив її чоловік ОСОБА_7 , який на той час проживав у своїх батьків у м. Олевськ. У ході спілкування ОСОБА_7 вказав, що був присутній під час конфлікту у м. Олевську 16.01.2017 року і надавав комусь медичну допомогу;

-протоколі допиту свідка ОСОБА_29 , відповідно до якого ОСОБА_29 повідомив, що його брат - ОСОБА_7 28.01.2017 року перетнув кордон України з Молдовою та де він на даний час перебуває за кордоном, йому не відомо;

-матеріалах відеозапису з відеореєстратора вилученого з автомобіля «Лексус» та матеріалами відеозапису з відеокамери, що облаштована в банкоматі «Райффайзен банк Аваль», що по вул. Богдана Хмельницького, 1 у м. Олевськ;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Аналізуючи зазначені вище обставини та наявність відповідних доказів, які на думку органу досудового розслідування з огляду на його стадію свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, вказаних в повідомленні про підозру колегія суддів приходить до висновку про доведеність зазначеними вище доказами «розумної підозри» щодо вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушнеь за п.1 ч.2 ст. 115, п.5 ч.2 ст. 115, п.7 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15 п.7 ч.2 ст.115 КК України.

Як вбачається з клопотання та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься у відповідності до ст.12 КК України до особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі понад десять років або довічне позбавлення волі.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, долучених до клопотання, 23.03.2017 року постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області оголошувався розшук підозрюваного ОСОБА_7 26 квітня 2017 року підозрюваного ОСОБА_7 було оголошено у міжнародний розшук. При цьому, як встановлено під час розгляду клопотання, останній виїжджав за кордон після описаних в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу обставин. Вказані обставини не виключають наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи тяжкість покарання, яке може загрожувати підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень.

Разом з тим, на даний час підозрюваний ОСОБА_7 з`являється на виклики слідчого для проведення процесуальних дій, з`являється до суду першої інстанції та до суду апеляційної інстанції під час розгляду клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу. Крім того, ані слідчим, ані прокурором під час не надано доказів на підтвердження того, що підозрюваний ОСОБА_7 впливає чи впливатиме в подальшому на свідків у кримінальному провадженні або інших осіб чи перешкоджатиме досудовому розслідуванню іншим чином.

Ані слідчий, ані прокурор не довели слідчому судді, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_7 не може запобігти переліченим вище ризикам, аніж запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи, що підозрюваний вже перебував в розшуку, наявність такого ризику, як його можливого переховування від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи тяжкість покарання, яке йому може загрожувати відмова у обранні підозрюваному будь-якого запобіжного заходу, про що ставить питання в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Виходячи з наведеного колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що зазначені обставини дають підстави для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Посилання захисника при цьому на те, що враховуючи особливу тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , вбачається вкрай дивним обрання слідчим суддею самого м`якого запобіжного заходу, що на його думку свідчить про розуміння слідчим суддею відсутності обгрунтованої підозри, є тільки його особистими суб`єктивними висновками, які спростовуються наведеними вище обставинами, що стали підставою для визнання виду запобіжного заходу.

При цьому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про повне ігнорування та відсутність оцінки у відповідності до положень ст. 94 КПК України наведених захистом неспростовних доводів та доказів на підтвердження необгрунтованості підозри ОСОБА_7 , які досліджувались слідчим суддею разом з матеріалами кримінального провадження, та які на його думку свідчать про цілковиту непричетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів та надуманість підозри, а також які зводяться до ймовірної недоведеності оголошеної підзахисному підозри, не можуть бути визнані колегією судді як обгрунтовані та такі, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали оскільки оцінка встановлення слідчим суддею обгрунтованості підозри не передбачає дослідження та оцінки наданих органом досудового слідства, а також стороною захисту доказів у відповідності до положень ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення щодо доведеності такими доказами чи спростування підозри застосування запобіжного заходу. Більш того, слідчий суддя з огляду на стадію кримінального провадження, позбавлений таких повноважень щодо надання остаточної оцінки наданим сторонам доказам у відповідності до вимог КПК України, в тому числі і ст. 194 даного Кодексу, оскільки така оцінка надається судом при судовому розгляді кримінального провадження по суті .

Крім того колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до п.10 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування стороною захисту підозра не оскаржувалася, як не оскаржувалася і зміна підозри, про яку підозрюваному повідомлено 10 грудня 2019 року.

Не знайшли також свого підтвердження і доводи апелянта про те, що слідчий суддя безпідставно не взяв до уваги дві попередні ухвали слідчих суддів, що набрали законної сили, відповідно до яких було встановлено необгрунтованість підозри ОСОБА_23 у вчиненні вищенаведених злочинів, оскільки висновки слідчого судді про те, що при кожному розгляді відповідного клопотання про застосування запобіжного заходу на стадії досудового розслідування слідчий суддя у відповідності до ст.94 КПК України самостійно і безпосередньо вивчає надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, докази та приймає відповідне рішення, яке грунтується на внутрішньому переконані, вбачається апеляційному суду цілком обгрунтованим та відповідним вимогам КПК України, враховуючи також наявність на час розгляду даного клопотання зміненої підозри, повідомлено прокурором .

За наведених обставин, слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, прийнято обгрунтоване рішення, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Підстав до задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді під час апеляційного провадження не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: