Справа №579/2266/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/424/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 579/2266/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз: 10 вересня 2015 року вироком Кролевецького районного суду Сумської області за ч.2 ст.289, ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений 12 січня 2017 року по відбуттю покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

До апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2020 року, в якій він просить змінити вирок та призначити йому покарання за даним вироком із застосуванням ст.69 КК України та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків.

Даним вироком ОСОБА_6 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки,

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки .

Згідно з ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту затримання - з 12 листопада 2019 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1884,12 грн. в рахунок відшкодування вартості проведення товарознавчих експертиз.

Знято арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 березня 2019 року.

За змістом доводів апеляційної скарги обвинувачений, не оскаржуючи обсяг встановленого вироком обвинувачення, кваліфікацію його дій, розмір стягуваних збитків, вважає за необхідне призначити йому більше м`яке покарання, ніж передбачено законом та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків. Так, апелянт вважає не вмотивованим вирок суду в частині призначеного покарання, оскільки суд не врахував пом`якшуючі обставини, а саме, повне визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та те, що потерпілі претензій не мають.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в наступному.

1) 06 жовтня 2019 року близько 07-00 год. ОСОБА_6 перебуваючи в господарстві ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб та власниці будинку, за допомогою сокири вибив скобу запірного пристрою на дверях до будинку та проник в середину будинку, звідки повторно здійснив крадіжку приймача телевізійного марки «Romsat T800HD», вартістю 377 грн., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму, покинувши місце вчинення злочину разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

2) 03 листопада 2019 року близько 09-00 год., ОСОБА_6 перебуваючи у будинку своєї знайомої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , де вживав спиртні напої, скориставшись відсутністю власниці телефону, повторно здійснив крадіжку мобільного телефону марки «NOMI i5710», вартістю 1363 грн., чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Сховавши викрадений мобільний телефон до кишені, покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

3) Того ж дня близько 13-40 годин, ОСОБА_6 , перебуваючи у магазині «Продукти-789» ТОВ АТБ Маркет за адресою: вул. Лесі Українки 3, м. Кролевець, таємно від оточуючих, повторно здійснив крадіжку 1 пляшки лікеро-горілчаного напою на основі рому марки «Васагdi» виду «Оаkheart», об`ємом 1 л, міцність 35%, вартістю 450,20 грн.

4) Також 03 листопада 2019 року близько 14-00 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «Все по 40» ФОП ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_4 , скориставшись відсутністю уваги з боку сторонніх осіб, повторно здійснив крадіжку куртки жіночої «OUSIHAN» чорного кольору, вартістю 477 грн. та куртки підліткової «SHENG HOU», вартістю 333 грн. З місця вчинення злочину разом з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши ФОП ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 810 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду за встановлених у вироці обставин про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого лише в частині призначеного покарання, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Так, у ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при його розгляді та ухваленні вироку суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Мотивуючі своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд, згідно із ст.66 КК України, визнав: повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання, судом, згідно із ст.67 КК України, було визнано рецидив злочинів.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, а також те, що обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, знову вчинив умисні середньої тяжкості та тяжкий злочини, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст.ст.50,65 КК України та реалізуючи принцип законності, справедливості, індивідуалізації покарання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання в межах санкцій ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів та буде цілком відповідати тяжкості вчинених злочинів і особі обвинуваченого.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо призначення йому покарання із застосуванням ст.ст.69, 71 КК України, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими й апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Так, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи щодо мотивів можливості призначення йому більше м`якого покарання, ніж передбачено законом, такі як повне визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та те, що потерпілі претензій не мають, то ці обставини не є підставою для зміни вироку суду першої інстанції, оскільки вони були предметом оцінки суду та враховані ним у сукупності з іншими обставинами при визначенні обвинуваченій виду та міри покарання, яке призначено у межах санкцій статей.

Крім того, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст.69 КК України також у зв`язку з тим, що він неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин та попередження вчиненню нових злочинів.

Колегія суддів приходить до переконання, що саме таке покарання, яке визначено судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, це покарання не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», а також є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, ніж передбачено санкціями ч.ч.2, 3 ст.185 КК України, тому наведені доводи апелянта не заслуговують на увагу колегії суддів.

Безпідставними є й доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо призначення йому покарання за сукупністю вироків, оскільки як вбачається з наявної у матеріалах даного кримінального провадження вимоги про судимість, ОСОБА_6 вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 10 вересня 2015 року за ч.2 ст.289, ст.69 КК України було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке він 12 січня 2017 року відбув та був звільнений з місць позбавлення волі (а.м.к.п.36-38), тому покарання за попереднім вироком суду приєднанню не підлягає.

Будь-яких інших доводів, які б давали суду підстави для задоволення апеляційної скарги, обвинуваченим не наведено.

Колегія суддів також не входить в обговорення вимог письмових додаткових пояснень захисника обвинуваченого, оскільки нею апеляційна скарга у даному провадженні не подавалась.

Враховуючи викладене, вважати призначене ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України у межах санкцій цих статей надмірно суворим та несправедливим колегія суддів не вбачає підстав, навіть з урахуванням і тих обставин, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Отже, висновок суду, з урахуванням усіх встановлених ним у сукупності обставин щодо міри та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно з вимогами закону про кримінальну відповідальність, є обґрунтованим та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою в той же строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4