Справа № 302/1445/18
Провадження № 1-кп/309/10/20
У Х В А Л А

19 червня 2020 року м. Хуст

Колегія суддів Хустського районного суду Закарпатської області

у складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання: ОСОБА_4

з участю прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000296 від 11.06.2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст.115 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Хустського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження №0000296 від 11.06.2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ст.115 ч. 1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої, який було продовжено строком на два місяці, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів, застосованих до обвинуваченої не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Крім того, на даний час не надано експертного висновку по повторній судовій молекулярно-генетичній експертизі, на її проведення експертам державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України необхідно додатковий час.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої. Просить суд змінити обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_6 в режимі відеоконференції підтримала думку захисника.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ст. 331 ч. 3 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суддя своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У зв`язку з закінченням 20.06.2020 р. ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд зобов`язаний вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Заслухавши думку учасників судового провадження, з приводу заявлених клопотань, а також враховуючи наявні обставин кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість зміни обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні на більш м`який ніж тримання під вартою, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в якому триває судовий розгляд, та беручи до уваги обсяг доказів, встановлених в судовому засіданні щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а також тривалий розгляд кримінального провадження, яке здійснюється судом з 06 грудня 2018 року і на даний час розгляд судового провадження не закінчений, тому, з метою недопущення порушення розумних строків тримання під вартою як запобіжного заходу до постановлення вироку, суд приходить до висновку про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт, який на думку суду буде достатнім для забезпечення виконання процесуальних обов`язків обвинуваченою на даній стадії судового розгляду.

Змінюючи запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, суд виходить з того, що розгляд кримінального провадження здійснюється в суді тривалий час, на сьогоднішній день по справі допитано потерпілу, усіх свідків обвинувачення, досліджено подані сторонами докази. Кім того, ухвалою колегії суддів від 23.01.2020 року призначено повторну молекулярно-генетичну експертизу, яку по сьогоднішній день не виконано.

При вирішенні даних клопотань, суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, який звертає увагу на те, що до винесення вироку обвинувачений може триматися під вартою в розумні строки, і на думку суду обвинувачена ОСОБА_6 знаходиться під вартою до ухвалення вироку поза межами розумних строків. Відносно неї судом продовжувалися строки тримання під вартою згідно ухвал від 07.12.2018 р., 01.02.2019 р., 27.03.2019 р., 27.05.2019 р., 09.07.2019 р., 25.09.2019 р., 19.11.2019 р., 23.01.2020 р.,19.03.2020 р.,19.05.2020 р. (10 разів).

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року по справі «Хайреддінов проти України».

При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (Справа Європейського суду з прав людини «Пунцельт проти Чехії»).

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя(Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Загальне положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

В своїх рішеннях ЄСПЛ підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно та наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з врахуванням її особливостей, а продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою, але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення іншими підставами, які мають бути чітко визначені і доводи «за» і «проти» звільнення з-під варти не повинні бути «загальними і абстрактними» (п.219 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкайло проти України»).

ЄСПЛ постійно зазначає у своїй практиці, що існує презумпція на користь звільнення та другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. Перекладення тягаря доведення конкретних фактів і відповідних підстав для подальшого тримання під вартою не може покладатися на особу, яка перебуває під вартою, оскільки це рівноцінно порушенню принципу статті 5 конвенції положення, яке робить тримання під вартою винятковим відступом від права на свободу і таким, що дозволяється лише у вичерпно перелічених та чітко визначених випадках (п.п.39, 40 рішення ЄСПЛ від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України»).

Суд також бере до уваги те, що обвинувачена має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю, а отже має міцні родинні зв`язки, за весь період досудового розслідування та розгляду справи в суді її поведінка не викликає сумніву у виконанні нею своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні і ризики передбачені ст. 177 КПК України, що існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою перестали існувати.

За таких обставин суд вважає за можливе обрати до обвинуваченої більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде достатнім для забезпечення розгляду кримінального провадження та виконання обвинуваченою її процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 199, 201, 331, 372 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 - відмовити.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченій залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно.

Покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до Хустського районного суду Закарпатської області за першим викликом та у призначений час;

- не відлучатися за межі с. Верхній Студений Міжгірського району Закарпатської області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

- носити електронний засіб контролю;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою по даному кримінальному провадженню.

Визначити строк дії ухвали тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто по 17 серпня 2020 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.

Роз`яснити органу Національної поліції, що вони повинні негайно поставити на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 і повідомити про це суд.

Копію ухвали вручити обвинуваченій та прокурору, направити відповідному органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої та начальнику Закарпатської УВП № 9.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через суд першої інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 19 червня 2020 року.

Головуючий суддя підпис: ОСОБА_1

судді підпис: ОСОБА_2

підпис: ОСОБА_3 .

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1