Дата документу 02.06.2020 Справа № 331/1245/14-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/587/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/1245/14-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2ст.296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду Запоріжжявід 03 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на 1 рік.
На підставі ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч.2 ст.296 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду від злочину у розмірі 3000 (три тисячі) грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду від злочину у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. В іншій частині позову відмовлено.
Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. В частині рішення про виправдання, вирок не оскаржується.

Згідно зі змістом вироку, 20 липня 2013 року приблизно з 03.44 до 03.50 години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе «Далі», яке розташоване в м. Запоріжжі по пр. Соборний (Леніна), 92-а, що є громадським місцем, діючи в групі з ОСОБА_11 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилось в зневажливому ставленні до громадської моралі, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці, у присутності інших осіб, нехтуючи цим, безпричинно погрожував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою та наніс не менше п`яти ударів рукою в обличчя потерпілого ОСОБА_9 . У свою чергу ОСОБА_11 наніс ОСОБА_9 один удар рукою в обличчя, а також виражався нецензурною лайкою та погрожував ОСОБА_9 і ОСОБА_10 застосуванням фізичного насильства. Таким чином ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_11 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця біля лівого ока, інфікованої рани на верхній губі з набряком м`яких тканин, садна на обличчі, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 випливає, що суд безпідставно визнав його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, оскільки і вина обвинуваченого у вчиненні хуліганських дій (нанесення тілесних ушкоджень, грубого порушення громадського порядку, мети - явної неповаги до суспільства і особливої зухвалості) не доведена дослідженими під час судового розгляду доказами. З огляду на вказане, на переконання апелянта, суд необґрунтовано стягнув з нього моральну шкоду на користь потерпілих. Просить визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України і скасувати вирок місцевого суду.

В апеляційній скарзі захисник, зазначаючи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок в частині визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України і скасувати і закрити кримінальне провадження щодо останнього за реабілітуючи ми обставинами.

В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що фактично висновки суду базуються на суперечливих показаннях потерпілих, які не в повній мірі узгоджуються з іншими доказами. Натомість досліджені докази вказували, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 наніс брат обвинуваченого ОСОБА_11 (що останнім не заперечується), тоді як ОСОБА_7 навпаки під час конфліктної ситуації, що сталася, намагався владнати конфлікт. Апелянт звертає увагу, що матеріали провадження взагалі не містять жодних доказів, які-б свідчили про нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , тому залишається незрозумілим, з яких підстав останній був визнаний потерпілим.
Захисник також вказує, що ані у вироку ані, в обвинувальному акті не розкрито критерії особливої зухвалості і вважає, що події які відбулися, слід було розглядати як дрібне хуліганство і як неповагу до суспільства що проявилася з обох сторін.

З огляду на вказане захисник вважає, що вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України не доведена.

Також захисник просить дослідити в судовому засіданні відеозапис на який суд у вироку послався як той що підтверджує вину ОСОБА_7 (на переконання апелянта, відеозапис свідчить на протилежне).

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і захисника задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в цілому відповідає зазначеним вимогам.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Зі змісту його пояснень випливало, що інкримінованих йому дій він не вчиняв, потерпілого не бив, а навпаки під час конфліктної ситуації, що сталася, намагався владнати конфлікт.

Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 частково показаннями самого обвинуваченого і свідка сторони захисту ОСОБА_11 , а також документами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 20.07.2013 пішохідної частини пр. Соборного біля центрального входу до кафе «Далі», під час якого було вилучено запис з камер спостереження

- відеозаписом з камер спостереження, продемонстрованим у судовому засіданні;

- висновком експерта № 2423 від 08.08.2013 (тілесні ушкодження у ОСОБА_14 );

- висновком експерта № 2149 від 22.07.2013 (тілесні ушкодження у ОСОБА_10 );

- висновком щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння від 20.07.2013 ( ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння);

- висновком службового розслідування від 16.08.2013 (під час події ОСОБА_7 перебував поза службою);

- довідкою від 13.08.2013 ( ОСОБА_7 кайданки не видавались);

- довідкою про те, що кримінальні провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в тому числі і з приводу незаконного обігу наркотичних засобів не зареєстровано;

- матеріалами особової справи оперуповноваженого СБНОН Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_7 ;

- ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2013 щодо передання на поруки ОСОБА_11 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України;

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку і всебічності, та їм дана належна оцінка.

Також судом досліджувались інші докази надані стороною обвинувачення (протоколи пред`явлення особи для впізнання), які були визнані судом неналежними і недопустимими.

Дотримуючись загальних засад кримінального провадження, зокрема засади змагальність сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судом також дана оцінка показанням обвинуваченого і свідка сторони захисту ОСОБА_11 .

Переліченими доказами беззаперечно встановлено, і ніким з учасників процесу не ставилось під сумнів, що події сталися 20 липня 2013 року приблизно з 03.44 до 03.50 години. У вказаний час ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля кафе «Далі», разом із своїм братом ОСОБА_11 , де у них виник конфлікт з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , після чого між учасниками відбулася бійка, в результаті якої ОСОБА_9 і ОСОБА_10 були отримані тілесні ушкодження

Факт отримання потерпілими тілесних ушкоджень на місці події, є очевидним і ніким під сумнів не ставиться.

Однак, версії сторін щодо підстав виникнення конфлікту, мотивів, мети і умислу у обвинуваченого різнилися.

Стороною обвинувачення стверджувалося, що обвинувачений діяв грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилось в зневажливому ставленні до громадської моралі, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, усвідомлюючи, що він перебуває в громадському місці, у присутності інших осіб, нехтуючи цим, тоді як сторона захисту наполягала на тому, що під час конфліктної ситуації, яка сталася, обвинувачений намагався владнати конфлікт, не наносив тілесних ушкоджень потерпілим отже не вчиняв хуліганських дій.

За своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні, оцінивши в сукупності показання обвинуваченого, потерпілих, свідків і документів, суд фактично констатував, що належних і достовірних доказів, які б спростовували саму подію злочину та його склад саме в діях ОСОБА_7 і навпаки доводили версію сторони захисту, не містять.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду і вважає доводи апелянтів на предмет невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, прямим доказом вини ОСОБА_7 є ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2013, якою щодо ОСОБА_11 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, закрито кримінальне провадження за нереабілітуючими обставинами. Вказана ухвала суду містить відомості щодо обставин подій, які відбулися 20.07.2013 приблизноз 03.44 до 03.50 години, вона набрала законної сили, а отже має преюдиційне значення у цьому провадженні. Зазначений доказ в повному обсязі узгоджується з показаннями потерпілих, а також із сукупністю інших доказів, які на вину обвинуваченого вказували побічно (початок бійки, її наслідки, події які відбувалися після неї в райвідділі).

Вимоги обвинуваченого в контексті неправильного вирішення цивільного позову обґрунтовуються доводами про його невинуватість, з якими колегія суддів не погодилась і визнала необґрунтованими, тому вимоги апелянта в цій частині також не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів також не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду Запоріжжявід 03 грудня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4