Справа№751/8238/19
Провадження №1-кп/751/19/20
В и р о к
І м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2020 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002002 від 01.04.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, українця, громадянина України, з середньою професійно-технічною освітою, неодруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця строкової військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

представника служби у справах дітей ОСОБА_8

представників уповноваженого підрозділу органів Національної поліції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

педагога ОСОБА_11

Встановив:

31.03.2019, близько 17 год 50 хв, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на території дитячого майданчика, розташованого поблизу будинку № 27 по вул. Текстильників в м. Чернігові, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не розрахувавши своєї сили, ліктем правої руки один раз штовхнув ОСОБА_5 в ділянку грудей, внаслідок чого останній впав на асфальтне покриття та в результаті падіння отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки, забоєм головного мозку, правобічною субдуральною гематомою, забійною раною тім`яно-потиличної ділянки голови, котрі виникли внаслідок ударної дії тупих, твердих предметів і як багатокомпонентне ушкодження, в комплексі, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України не визнав повністю, також просив відмовити у задоволенні цивільних позовів. Показав, що 31.03.2019 близько 17-30 год він прогулювався з дівчиною між школами №34 та №14. Вони підійшли до хлопців і почали спілкуватися. Один із них ОСОБА_12 невдало пошуткував, на що він образився і ногою вдарив його в плече. Вважає, що удар був не сильний. Через 2-3 хв раптово підійшов чоловік, який був більший за нього, взяв його за куртку і почав говорити навіщо ти це робиш. При цьому почав трясти його за комір куртки. Він сказав, щоб той забрав руки, але чоловік вдарив його по плечу. Удар був сильний. Тому він взяв його за ліву руку та відштовхнув від себе. Поштовх був середній. Чоловік зробив два шаги і впав. Він підійшов до нього і побачив, що у нього із голови йде кров, а тому він викликав «Швидку допомогу». Потім приїхали співробітники поліції. Після цього випадку з потерпілим він не спілкувався, оскільки не знав, де той проживає. Зазначив, що не мав наміру наносити потерпілому удари, бажав лише вирватися із обійм потерпілого. Просив вибачення у потерпілого за поштовх.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї провини в інкримінованому злочині, його винуватість підтверджується сукупністю доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст.23 КПК України судом безпосередньо в ході судового розгляду.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що 31.03.2019 близько 18-00 год він вийшов із дому №25 на вул. Текстильників. У цей час побачив, як ОСОБА_3 вдарив по обличчю підлітка. Він підійшов до нього, взяв за рукав куртки і запитав навіщо він вдарив хлопця. Відповіді не було і він повторив запитання. Зазначив, що хотів провести бесіду та роз`яснити неправильність його вчинку. Однак, ОСОБА_3 почав образливо розмовляти. Весь цей час він продовжував його тримати за куртку і ОСОБА_3 сказав, що якщо він його не відпустить, то той його вдарить. Як тільки він відпустив руки, хлопець ліктем правої руки штовхнув його у груди, після чого він впав та вдарився головою об бордюр та втратив свідомість. Скільки він пролежав йому не відомо, але коли він прийшов до тями нікого не було. Єдиним свідком була жінка, яка гуляла з дитиною на майданчику, яка викликала «Швидку допомогу». Він встав, але йому знову стало зле і він втратив свідомість. Коли повторно прийшов до тями, біля нього була поліція та «Швидка допомога». Вказав, що в той день алкогольні напої він не вживав, тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не завдавав. Однак, сам він отримав травму голови, струс головного мозку, гематома черепу. З висновком експерту ознайомлювався, не оскаржував його. Підтримав цивільний позов, просив його задовольнити. Щодо міри покарання покладався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що 31.03.2019 вони з ОСОБА_14 прогулювались біля школи. У нього з хлопцем виник конфлікт, після чого він його штовхнув і хлопець заплакав. В цей же час до ОСОБА_14 підійшов чоловік середнього зросту, похилого віку та зробив зауваження, на що ОСОБА_15 відповів, щоб той не втручався у його справи. Спочатку штовхнув чоловік ОСОБА_14 за плечі, а потім у відповідь - Єгор. Після чого почалася штовханина, яка тривала протягом 5 хв. Останнім вдарив чоловіка ОСОБА_15 . Удар був ліктем у область грудей, після якого чоловік упав на асфальт. Він отримав травму голови і вони викликали «Швидку допомогу». Чоловік був напідпитку.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що обвинувачений є його знайомим. 31 березня 2019 року біля шкіл №34 та №14 вони відпочивали з друзями. ОСОБА_17 на репліку хлопця ОСОБА_12 вдарив його ногою в плече, а тому він відійшов від них до школи. Після чого до ОСОБА_14 підійшов літній чоловік (років 60) з метою захистити ОСОБА_12 . Він був фізично розвинутий. Вони стояли напроти один одного і між ними виникла словесна перепалка. Чоловік схопив ОСОБА_14 за комір, але той збив руки та вдарив чоловіка ліктем руки. Удар був середній та прийшовся у підборіддя. Від цього удару чоловік упав, у нього із голови пішла кров. Єгор хотів піти, але він його зупинив. Підбігла жінка і викликала «Швидку допомогу».

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що бачив ОСОБА_3 один раз. Весною 2019 року (день виборів) він разом із ОСОБА_19 та ще одним хлопцем ОСОБА_12 вийшли погуляти біля школи №34. До них підійшов обвинувачений і ОСОБА_12 пошуткував. Єгору це не сподобалось, після чого він вдарив його ногою по плечу. ОСОБА_12 відійшов на 5 м і заплакав. Через хвилину до них підійшов чоловік середніх літ, повної статури і запитав навіщо він ображає молодших. Стояли вони один напроти одного. Вони почали сперечатися. Бачив, як ОСОБА_20 вдарив ліктем правої руки чоловіка в область підборіддя. Чоловік впав і потилицею вдарився об асфальт. Потім підійшла дівчина і надавала першу допомогу чоловіку, який впав.

Крім вищевикладеного, вина обвинуваченого в скоєнні інкримінованого злочину підтверджується іншими перевіреними в судовому засіданні доказами:

Відповідно до протоколу прийняття заяви потерпілого про вчинене кримінальне правопорушення від 01.04.2019 ОСОБА_21 просить провести перевірку по факту нанесення тілесних ушкоджень його батьку ОСОБА_5 , що мало місце в період часу з 17.30 год до 18.00 год 31.03.2019 за адресою: м. Чернігів вул. Текстильників, 27, біля ЗОШ № 34 (а.п. 107).

Згідно заяви ОСОБА_5 від 01.04.2019 останній просить провести перевірку по факту заподіяння йому тілесних ушкоджень невідомим хлопцем на території ЗОШ № 34 по вул.. Текстильників у м. Чернігові (а.п.108).

Згідно протоколу огляду місця події та ілюстративної таблиці до даного протоколу від 01.04.2019 місцем огляду є ділянка місцевості, яка знаходиться біля паркану ЗОШ № 34, що розташовані по вул. Текстильників, 27 у м.Чернігові, напроти воріт ЗОШ № 14, що по вул.. Текстильників, 30 у м.Чернігові. На даній ділянці місцевості, на асфальтному покритті, поряд з бордюрним каменем виявлено речовину бурого кольору. Вилучено змиви речовину бурого кольору (а.п.109-114).

Згідно висновку експерта № 22 (б) від 14.05.2019 на наданому на дослідження змиві речовини бурого кольору, вилученого в ході огляду місця події, виявлені сліди крові. Виявлені сліди крові належать людині. При серологічному дослідженні слідів крові був виявлений антиген А та ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВ0, що належить особі (особам) з групою крові А (ІІ) із ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0 (а.п.162-166).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 24.09.2019 за участю потерпілого ОСОБА_5 , у присутності понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , дослідженого в судовому засіданні відеозапису фіксації слідчого експеременту, протоколу огляду речей від 24.09.2019, потерпілий в деталях продемонстрував, про обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав як обвинувачений вдарив його ліктем в ділянку грудей, від чого він не втримавши рівноваги впав на спину, при цьому вдарився потиличною частиною голови об бордюр та втратив свідомість (а.п.119-124).

Відповідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня № 2» Чернігівської міської ради від 01.04.2019 ОСОБА_5 поступив до відділення анестезіології 31.03.2019 о 22.40 год з діагнозом: закрита черпно-мозкова травма, перелом потиличної кістки, субдуральна гематома лобно-скроневої тімяної ділянки справа. Стан тяжкий (а.п.118).

За даними висновку судово-медичної експертизи № 222 від 08.07.2019 згідно наданої на судово-медичну експертизу медичної документації у ОСОБА_5 маються тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом потиличної кістки, забоєм головного мозку, правобічною субдуральною гематомою, забійною раною тім`яно-потиличної ділянки голови, котрі виникли внаслідок ударної дії тупих, твердих предметів і як єдине багатокомпонентне ушкодження, в комплексі, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_5 по давності утворення, можуть відповідати даті 31.03.2019. Виходячи із кількості ушкоджень, їх характеру та розташування можна припустити, що ОСОБА_5 міг піддаватися впливу, мінімум однієї травмуючої дії. При лабораторному дослідженні крові та сечі на алкоголь, взятих 31.03.2019 у ОСОБА_5 алкоголь не виявлений. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_5 , могли утворитись внаслідок падіння на площину з висоти власного зросту з послідуючим ударом потиличною ділянкою голови об неї. При проведенні судово-медичної експертизи не виявлено об`єктивних даних, які б давали змогу однозначно стверджувати про утворення вищевказаного комплексу тілесних ушкоджень при падінні з попереднім наданням тілу прискорення. При проведенні судово-медичної експертизи не виявлено об`єктивних даних, які б давали змогу однозначно стверджувати про утворення вищевказаного комплексу тілесних ушкоджень внаслідок падіння на площину з попереднім наданням тілу прискорення. В наданій на експертизу медичній документації не виявлено об`єктивних медико-морфологічних даних, які б свідчили про нанесення удару ліктем руки в область обличчя (а.п.127-131).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.09.2019 за участю свідка ОСОБА_13 , у присутності понятих ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , дослідженого в судовому засіданні відеозапису фіксації слідчого експеременту, протоколу огляду речей від 24.09.2019, свідок в деталях продемонстрував, про обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав як на зауваження літнього чоловіка, обвинувачений відштовхнув чоловіка ліктем правої руки, після чого потерпілий впав на спину, голова була біля бордюра та були сліди крові (а.п.133-138).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.07.2019 за участю свідка ОСОБА_16 , у присутності понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , дослідженого в судовому засіданні відеозапису фіксації слідчого експеременту, протоколу огляду речей від 24.09.2019, свідок в деталях продемонстрував, про обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав як на зауваження літнього чоловіка, обвинувачений ліктем правої руки завдав потерпілому один удар в область щелепи, після чого потерпілий впав, на голові були сліди крові (а.п.139-142).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.07.2019 за участю свідка ОСОБА_18 , у присутності понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , дослідженого в судовому засіданні відеозапису фіксації слідчого експеременту, протоколу огляду речей від 24.09.2019, свідок в деталях продемонстрував, про обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав як на зауваження літнього чоловіка, обвинувачений ліктем правої руки завдав потерпілому один удар в область щелепи, після чого потерпілий втратив рівновагу та впав, на голові були сліди крові (а.п.143-146).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 31.10.2019 за участю підозрюваного ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_6 , дослідженого в судовому засіданні відеозапису фіксації слідчого експеременту, ОСОБА_3 в деталях продемонстрував, про обставини вчинення кримінального правопорушення, вказав як у нього виник конфлікт з потерпілим, останній схопив обома руками за одяг та почав трясти, потерпілий вдарив своєю правовою рукою в ліве плече. Після цього він відштовхнув потерпілого ліктем в груди, від чого чоловік впав назад на спину, при цьому вдарився об асфальт головою (а.п.159-161).

Порушень норм КПК України, які відповідно до ст. 86, 87 КПК України тягнуть за собою недопустимість зазначених доказів, в суді не встановлено.

Показання потерпілого ОСОБА_5 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, а тому суд визнає їх належними та допустимими доказами вини обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні за наведених вище фактичних обставин.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту стосовно того, що протоколи проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 є недопустимими, так як місце події змінено, оскільки вказані докази отримані в порядку, передбаченому ст.240 КПК України та результати яких містяться в протоколах та оптичних носіях.

Суд не може погодитися із доводами захисту у тій частині, що обвинувачений діяв в межах крайньої необхідності знаходячись в сильному душевному хвилюванні, що відповідно до положень ч.3 ст.39 КК України, виключає кримінальну відповідльність за заподіяну шкоду, з огляду на наступне.

Виходячи із аналізу положень ст.39 КК України, крайня необхідність є обставиною, за наявності якої особа може заподіяти шкоду правоохоронюваним інтересам третіх осіб (непричетних до ситуації, що склалась) з метою відвернення небезпеки, яка загрожує особі, її правам чи правам інших громадян, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, і не підлягає за це кримінальній відповідальності.

Крайня необхідність є правомірною за сукупності чітко визначених умов, таких як: існує небезпека переліченим у цій статті об`єктам, яка виникла внаслідок дії стихійних сил, механізмів, тварин, а у деяких випадках - дій інших людей; небезпека є наявною, тобто такою, що безпосередньо загрожує завданням шкоди зазначеним об`єктам або вже її завдає; небезпека є дійсною, тобто існує реально, а не в уяві особи; небезпека у даній обстановці не може бути відвернена чи усунута іншим шляхом, окрім заподіяння шкоди; при усуненні небезпеки не допущене перевищення меж крайньої необхідності.

У разі заподіяння особою шкоди за відсутності стану крайньої необхідності, зокрема, в умовах, коли особа мала змогу уникнути небезпеки без заподіяння шкоди, вона підлягає кримінальній відповідальності за вчинене на загальних підставах.

За встановлених під час судового розгляду обставин та як підтверджено матеріалами кримінального провадження, жодної із визначених законодавцем умов, за яких крайня необхідність є правомірною, під час вчинення протиправних дій ОСОБА_3 не існувало.

Ураховуючи викладене, твердження сторони захисту про те, що інкримінований злочин обвинувачений не вчиняв, а діяв в стані крайньої необхідності не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

У відповідності до ч.1, 3 ст.25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість. Необережність є злочинною недбалістю, яка особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльність), хоча повинна була і могла їх передбачати.

Обвинувачений повинен та міг передбачати наслідки того, що не розрахувавши своєї сили при поштовху потерпілого у груди, останній може втратити рівновагу.

Невизнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, суд розцінює як засіб захисту з метою уникнути відповідальності або пом`якшити свою участь за вчинення злочину та дає критичну оцінку показанням обвинуваченого у судовому засіданні, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, досліджених судом.

Таким чином, оцінивши кожний доказ, в тому числі з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд дійшов переконання, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , мало місце, що воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, а також, що обвинувачений ОСОБА_3 винен у його вчиненні, за що підлягає покаранню. Судом зазначені вище дії ОСОБА_3 , які виразились у необережному тяжкому тілесному ушкодженні ОСОБА_5 , кваліфікуються як кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України.

Призначаючи покарання суд, виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю злочину (участь на досудовому слідстві в слідчому експерименті) та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем навчання негативно не характеризується, до адміністративної відповідальності не притягувався, раніше не судимий. Крім того, судом враховуються умови життя та виховання обвинуваченого, вплив дорослих, рівень розвитку, його матеріальне становище, вік та стан здоров`я, досудова доповідь уповноваженого органу пробації, відповідно до якої орган пробації вважає, що існує низький рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, виправлення можливе без позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

В силу пункту 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Враховуючи вищенаведені обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки скоєного, позицію потерпілого щодо міри покарання, думку представника служби в справах дітей та уповноваженого підрозділу органів Національної поліції, а також те, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, що у сукупності із обставинами, які пом`якшують покарання, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ст.128 КК України, а крім того на даний час є військовослужбовцем строкової військової служби, тому із урахуванням положень ч.3 ст.56, ч.2 ст.57, ч.3 ст.61 КК України, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 положення ст.69 КК України і при призначенні йому покарання за даний злочин перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, у виді штрафу.

Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, саме таке покарання є достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його обрання відсутні.

По справі заявлений цивільний позов Чернігівською місцевою прокуратурою в інтересах держави в особі КНП «Чернігівська міська лікарня №2» до ОСОБА_3 про стягнення 7 290 грн 00 коп витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_5 (а.п.7-8).

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради №338 від 10.10.2019 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні з 31.03.2019 року по 15.04.2019 року. Вартість лікування за весь період перебування в лікарні становить 7 290 грн 00 коп (а.п.147).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України та ч. 3 ст. 128 КПК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Цивільний позов Чернігівської місцевої прокуратури є обґрунтованим, документально підтвердженим, а тому, з урахуванням приписів ст. 1206 ЦК України, підлягає задоволенню.

Також по справі заявлено цивільний позов потерпілим ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 9 159,37 грн матеріальної шкоди та 50 000 грн моральної шкоди (а.п.55-57). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вказаним злочином йому спричинено моральні та фізичні страждання. Від отриманих тілесних ушкоджень він лікувався більше ніж пів року. Через стан свого здоров`я він не може працювати та утримувати сім`ю. За весь час він витратив майже 25 000 грн, які він позичав і які й досі віддає. Зазначив, що у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_3 йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Травми, отримані внаслідок інциденту пригнічують його та не дають спокійно жити.

Матеріальна шкода, яка складається з витрат на лікування на суму 8 850 грн 92 коп підлягає стягненню з обвинуваченого на підставі ст.1166 ЦК України, оскільки вказаний розмір шкоди підтверджується чеками на придбання лікарських засобів та препаратів (а.п.65-70), випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого (а.п.58), в якій зазначено призначення лікарських засобів та препаратів, необхідних для лікування.

Однак не підлягають задоволенню витрати на суму 310 грн 00 коп (а.п.65), оскільки вказані витрати є благодійними внесками на потреби ЧМЛ № 2.

Згідно до ч. 1, 2 п. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд дійшов висновку про наявність причинного зв`язку між винними діями обвинуваченого і негативними наслідками, що настали для потерпілого, а тому потерпілий зазнав моральні страждання, що виразились у перенесеному болю, негативних емоціях та відчуттях дискомфорту.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину душевних страждань потерпілого, ступінь вини обвинуваченого та ставлення обвинуваченого до наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення, в результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілий вимушений був тимчасово змінити звичайний спосіб життя, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку про задоволення позову в цій частині частково та визначення розміру моральної шкоди 25 000 грн.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню в сумі 1 093,48 грн (а.п.117), пов`язані з проведенням судової імунологічної експертизи, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

Засудив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1 093 (одну тисячу дев`яносто три) грн 48 коп процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Цивільний позов Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід місцевого бюджету м. Чернігова 7 290 (сім тисяч двісті дев`яносто) грн 00 коп, витрачених закладом охорони здоров`я «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради на лікування потерпілого від кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 8 850 (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн 92 коп матеріальної шкоди та 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн 00 коп моральної шкоди, а всього 33 850 (тридцять три тисячі вісімсот п`ятдесят) грн 92 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.

Суддя ОСОБА_1