Справа № 346/388/18
Провадження № 1-кп/346/48/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломиї кримінальне провадження № 0001411 від 05.12.2017р. про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Коломия Івано-Франківської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, непрацюючої, не судимої, у вичненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України -
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила таємне викрадення чужого майна за таких обставин.
21 вересня 2017 року в період часу з 09 год. по 17 год. обвинувачена ОСОБА_5 перебувала на робочому місці на зміні в якості монтера кабельного виробництва у виробничому підрозділі ТзОВ «ЛЕОНІ Ваерінг Системс УА ГмбХ1» за адресою: м. Коломия, вул. Шарлая, 55, Івано-Франківської області.

Близько 16 год. обвинувачена ОСОБА_5 зайшла в приміщення жіночого туалету, де в кабінці на сушці для рук побачила бувший у вжитку мобільний телефон марки «Samsung SM-J500 HZWDSEK» 1-IMEI НОМЕР_1 , 2-IMEI НОМЕР_2 , в корпусі білого кольору, вартістю 3 350 грн., із встановленоюбувшою у вжитку карткою пам?яті об`ємом 32 Gb, вартістю 100 грн. та встановленими сім картками мобільних операторів ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_3 , вартістю 25 грн. та Прат «Vodafone», № НОМЕР_4 вартістю 25 грн., належного потерпілій інспектору відділу роботи з персоналом ОСОБА_6 . При цьому, у обвинуваченої ОСОБА_5 виник умисел на таємне викрадення даного телефону.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи на меті таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, а також тим, що потерпіла ОСОБА_6 вийшла із приміщення туалету, обвинувачена ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, вчинила таємне викрадення бувшого в користуванні мобільного телефону марки «Samsung SM-J500 HZWDSEK» 1-IMEI НОМЕР_5 , 2-IMEI НОМЕР_2 , із встановленою бувшою у вжитку карткою пам?яті об`ємом 32 Gb, та встановленими сім картками мобільних операторів ПрАТ «Київстар» - № НОМЕР_3 та Прат «Vodafone» -№ НОМЕР_4 . Після чого, обвинувачена ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинула та викраденим майном розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 , майнову шкоду на загальну суму 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину визнала повністю, щиро розкаялася. Пояснила, що дійсно 21 вересня 2017 року приблизно о 16 год., перебуваючи в приміщенні жіночого туалету у виробничому підрозділі ТзОВ «ЛЕОНІ Ваерінг Системс УА ГмбХ1», скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, а також тим, що потерпіла ОСОБА_6 вийшла із приміщення туалету, таємно викрала належний потерпілій мобільний телефон «Samsung SM-J500 HZWDSEK» із сім картами, який знаходився на сушці для рук. Після чого викрадений телефон помістила в кишеню своєї робочої форми і покинула місце вчинення злочину. Викрадений мобільний телефон добровільно видала працівникам поліції.
Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з явилась, подала письмову заяву про розгляд даної справи у її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої немає, просить суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачена у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Обвинувачена вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При встановлених обставинах, суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи покарання обвинуваченій суд відповідно до ст. 65, 66, 67 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченій судом визнаються зізнання та щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завданої злочином шкоди, що потерпіла претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої немає і просить суворо обвинувачену не карати, що обвинувачена позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах Коломийської ЦРЛ не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов"язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом"якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

З врахуванням положень ч.2 ст. 50, ст. 65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчинення нових злочинів, з урахуванням вищенаведених обставин, які враховуються при призначенні покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, тому їй слід призначити покарання в межах санкції даної статті у виді штрафу, що буде необхідним для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 374,376 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 ( вісімсот п"ятдесять) гривень.
До набрання вироку законної сили підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , не встановлено.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung SM-J500 HZWDSEK» 1-IMEI НОМЕР_5 , 2-IMEI НОМЕР_2 із встановленою бувшою у вжитку карткою пам`яті об`ємом 32 Gb -повернути законному володільцю ОСОБА_6 .
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя ОСОБА_1