КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 18 квітня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бородянського районного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження № 0002096 від 27 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 18 квітня 2020 року.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід в порядку ч. 5 ст. 199, ч. 4 ст. 194 КПК України цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що пред`явлена підозра (обвинувачення) є неконкретною, а наявні докази жодним чином не підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину, як не підтверджують його перебування під час вчинення злочину в м. Ірпінь. Вважає, що зазначені в клопотанні прокурора ризики є лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для застосування клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу без встановлення їх наявності та обґрунтованості, і жодних доказів обґрунтованості ризиків того, що ОСОБА_7 буде переховуватись від органів досудового розслідування і суду стороною обвинувачення не надано.
Апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, раніше не судимий, одружений та має на утриманні малолітню дитину.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, інших кримінальних проваджень щодо нього не розпочато, характеризується виключно позитивно, має сімю, сторона захисту вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, експерта, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення є надуманим та таким, що не підтверджується жодними доказами. Також вказує, що на даний час у судовому провадженні допитані всі свідки, а тому даний ризик є неактуальним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вказуючи на законність і обгрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали контрольного провадження, які надійшли з суду першої інстанції та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість і обставини злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також дані про особу обвинуваченого та дійшов до висновку, про наявність ризиків того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції на час розгляду клопотання прокурора дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи сторони захисту про наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який у зв`язку з наявністю у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом першої інстанції на час розгляду клопотання прокурора не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Крім того, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого особі обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також до вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих злочинів.

За викладеним, ухвала Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ст. 115 КК України, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 лютого 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 18 квітня 2020 року включно без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3