Справа № 308/2906/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000068 слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068, погоджене прокурором про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ
Слідчий слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000068 слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068, погоджене прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивує тим, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000068 від 18.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
В клопотанні вказано, що як встановлено досудовим розслідуванням: 17 березня 2020 року в період з 17 години 30 хвилин по 17 годину 36 хвилин, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тобто до вчинення злочину домовившись про спільне його вчинення, знаходячись на території автостоянки, яка розташована біля будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивом явної неповаги до суспільства, маючи на меті показати свою зневагу до існуючих норм моралі та правил поведінки у суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження та нанесення тілесних ушкоджень і побоїв, а також здійснення стрільби в громадському місці іншим особам, проявити зверхність над іншими людьми, ігноруючи існуючі в суспільстві правила поведінки, моральності та добропристойності, із застосуванням вогнепальної зброї невстановленого на даний час зразка, із особливою зухвалістю, яка виразилась в безпричинному нанесення тілесних ушкоджень та побоїв у громадському місці ОСОБА_8 , знущанні над ним в присутності перехожих, при цьому здійснюючи постріли з вогнепальної зброї невстановленого взірця, грубо порушив громадський порядок за наступних обставин.

Зокрема, це знайшло своє відображення в тому, що 17 березня 2020 року о 17 годині 27 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «FordFusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому також перебували ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , та припаркувавшись на автостоянці поблизу будинку №11А на площі Миру в м. Мукачево, усвідомлюючи те, що територія автостоянки є громадським місцем і знаходиться поблизу житлового багатоквартирного будинку в центрі міста, достовірно знаючи, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусуCOVID-19 із змінами та доповненнями в період з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України введено карантин і більшість мешканців навколишніх будинків, в тому числі і мешканців вказаного житлового будинку в цей час перебувають вдома, побачивши як із під`їзду будинку АДРЕСА_1 виходить ОСОБА_8 , вискочив разом із названими особами з автомобіля марки «FordFusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , і став бігти в напрямку до останнього.

Підбігши до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 наніс йому декілька ударів руками в область голови, після чого повалив останнього на землю, в цей час підбігли ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та стали наносити ОСОБА_8 удари ногами по голові та тулубу, при цьому вказані дії супроводжувались викрикуванням нецензурної лексики, погрозами вбивством та здійсненням ОСОБА_5 одного пострілу із вогнепальної зброї невстановленого зразка

Не зупинившись на цьому, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , не зважаючи на перехожих, які проходили поблизу місця злочину, підняли із землі ОСОБА_8 та стали тягнути його до автомобіля марки «FordFusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому ОСОБА_5 , тримаючи в руках пістолет невстановленого взірця, наніс один удар рукояткою по голові ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 по черзі нанесли серію ударів руками і ногами по голові та тулубу ОСОБА_8 , при цьому на прохання перехожого ОСОБА_9 припинити хуліганські дії, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , не реагували, а навпаки стали викрикувати в сторону ОСОБА_9 вимогу не втручатись, при цьому погрожуючи останньому можливим нанесенням тілесних ушкоджень.

В клопотанні вказано, що у ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 19.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання гр. ОСОБА_11 , буловиявлено та вилучено: Зубну щітку; Мобільний телефон марки «Номі», ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою оператора «Водафон» № НОМЕР_3 ;

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий вказує, що у даному випадку необхідно накласти арешт майна з метою збереження речових доказів, а також з метою подальшого забезпечення відшкодування завданої шкодив результаті вчинення хуліганських дій ( у випадку заявлення цивільного позову).
Слідчий також вказує, що у іншому випадку не застосувавши вказані заходи, можуть призвести до зникнення та навіть втрати слідів, предметів як речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
В свою чергу, ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
В клопотанні вказано, що вважаючи на те, що вказані предмети є речовими доказами по кримінальному провадженню, так як можуть мастити на собі сліди злочину, і підлягають огляду та дослідженню експертним шляхом, і з метою унеможливити знищити сліди, які могли зберегтись на вказаних предметах, необхідно накласти на них арешт.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, з метою збереження речових доказів.

За таких обставин, керуючись ст. 40, п. 7 ч. 2 ст. 131, ст.ст. 170, 171, ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий просить: з метою збереження речових доказів накласти арешт на: Зубну щітку; Мобільний телефон марки «Номі», ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою оператора «Водафон» № НОМЕР_3 ; Заборонити ОСОБА_11 чи/та іншим власникам і користувачам розпоряджатись та користуватись вище перерахованим майном. Пріоритет визначення місця подальшого зберігання вище перерахованого майна, залишити за слідчими органу досудового розслідування.

Слідчий в судове засіданні не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Слідчий подав рапорт про розгляд клопотанні за його відсутності
Власник майна в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Однак його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000068 від 18.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
19 березня 2020 року, у рамках вказаного кримінального провадження, органом досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатській області ОСОБА_12 від 18.03.2020, у справі № 304/349/20 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання гр. ОСОБА_11 ,

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, …У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При розгляді клопотання встановлено, що в ході проведення санкціонованого обшуку 19.03.2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 , за місцемпроживання гр. ОСОБА_11 ,було виявлено та вилучено: Зубну щітку; Мобільний телефон марки «Номі», ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою оператора «Водафон» № НОМЕР_3 ; Копію протоколу обшуку додано до матеріалів клопотання.

Згідно постанови слідчого від 20.03.2020 року, вилучене майно визнано речовими доказами.

Як передбачено п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені згідно протоколу обшуку речі, могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, можуть бути знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя приходить до переконання, що у даному випадку слідчим доведено необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.
Разом із тим, щодо доводів слідчого про необхідність накладення арешту на вилучене майно, з метою подальшого забезпечення відшкодування завданої шкодив результаті вчинення хуліганських дій ( у випадку заявлення цивільного позову). То слідчий суддя вважає за необхідне вказати наступне:

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 6 вказаної норми КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Разом із тим, жодного підтвердження тому, що потерпілий має на меті отримати від підозрюваного відшкодування шкоди чи заявив відповідний цивільний позов до матеріалів клопотання не додано. З урахуванням вищенаведеного клопотання з цих підстав накладення арешту на вилучене майно є необґрунтованим.
Разом з тим, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, про які вказується в клопотанні, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000068 слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України відомості про яке внесено 18.03.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068, погоджене прокурором про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на речі виявлені та вилучені ході проведення санкціоновано обшуку 19.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання гр. ОСОБА_11 , а саме на: Зубну щітку; Мобільний телефон марки «Номі», ІМЕІ: НОМЕР_2 з сім-картою оператора «Водафон» № НОМЕР_3 ;

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1