ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 11-cc/819/102/20 Головуючий в 1-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ухвала слідчого судді Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000070 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2019 року клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (з дислокацією в м.Херсон) задоволено частково. Накладено арешт на майно, що належить громадянину України ОСОБА_8 , а саме житлове приміщення (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що скільки санкція ч. 2 ст. 110 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, без накладення арешту на майно підозрюваного забезпечити виконання вироку суду в цій частині неможливо.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 вказує на незаконність ухвали слідчого судді, просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2019 року, в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно відмовити.

На обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що ухвала була постановлена без виклику та без участі підозрюваного та його захисника.

Вказує, що необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_8 слідчий суддя обґрунтував тим, що останній підозрюється за ч.2 ст.110 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому накладення арешту на майно підозрюваного забезпечить виконання вироку в частині конфіскації майна.

Таким чином, на думку захисника, слідчий суддя визнав обґрунтованість підозри ОСОБА_8 за ч.2 ст.110 КК України у кримінальному провадженні №0000070.

Як на єдиний доказ обґрунтованості підозри слідчий суддя послався на висновок експерта №13166/16-32/13167/16-61/582/583/17-39 від 22.02.2017 року.

Вважає, що вказаний висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки отриманий в рамках іншого кримінального провадження, а також через те, що за його змістом не вказано, що інтерв`ю ОСОБА_8 містить прямі заклики до неконституційних дій, а містить висловлювання ОСОБА_8 прихованого значення, непрямі заклики до вчинення дій з метою зміни меж території та кордону України. Експертом зазначено, що викладені судження (експерта) не містять правової кваліфікації та потребують подальшої юридичної оцінки. Виключно на таких суб`єктивних судженнях експерта грунтується повідомлення ОСОБА_8 про підозру.

Вважає, що причетність ОСОБА_8 до інкримінованого злочину не доведена.

Обґрунтована підозра у даному кримінальному провадженні відсутня, що спростовує можливість застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з ч.1 ст.171 КПК України в клопотанні слідчого 1-го відділення слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (з дислокацією в м.Херсон), погодженому з заступником начальника відділу прокуратури АР Крим, належним чином зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідно обґрунтування необхідності арешту майна, що належить арештувати.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні слідчого відділу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (з дислокацією в м.Херсон) перебуває кримінальне провадження №0000070, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Встановлені під час досудового розслідування обставини стали підставою для повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Санкцією ч.2 ст.110 КК України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, у зв`язку з чим належить арештувати майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_8 .

В ході досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_8 , згідно відповіді комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-2241 від 27.02.2017 року житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить громадянину ОСОБА_8 , на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2007 року (а.п.24).

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2019 року клопотання слідчого було задоволено, та накладено арешт на житлове приміщення (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_8 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Крім того, як встановила колегія суддів, житлове приміщення (квартира) за адресою: АДРЕСА_1 , на яку просив накласти арешт слідчий, знаходиться у власності ОСОБА_8 , а тому існує обґрунтований ризик її відчуження задля запобігання можливої конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на квартиру, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

Отже, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси ОСОБА_8 . Слідчий суддя дотримався вимог п.5, п.6 ч.2 ст.173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна, а тому доводи апеляційної скарги, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість пред`явлення ОСОБА_8 підозри за ч.2 ст.110 КК України у кримінальному провадженні №0000070 - не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення слідчого судді щодо розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

У разі незгоди з пред`явленою ОСОБА_8 підозри за ч.2 ст.110 КК України, підозрюваний та захисник відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України мають право під час досудового розслідування оскаржити дане повідомлення про підозру.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.171-174, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 15 листопада 2019 року про накладення арешту на майно, що є власністю підозрюваного ОСОБА_8 , а саме житлове приміщення (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4