Номер провадження: 11-кп/813/1143/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника ОВК №14 ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_9 , -

встановив:

оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 та звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кубанка, Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого 08.12.2016 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі.

Мотивуючи прийняте рішення районний суд послався на те, що засуджений станом на день розгляду клопотання захисника відбув 2/3 строку призначеного покарання, на виробництві установи виконання покарань не працевлаштований, заохочень не має, до дисциплінарної відповідальності притягувався чотири рази, але стягнення відповідно до п.14 ст.134 КВК України погашені, не конфліктний, виконує законні вимоги адміністрації установи, перебуває на профілактичному обліку як особа, схильна до членоушкодження, по відношенню до представників установи ввічливий та тактовний, дотримується норм санітарної та особистої гігієни.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду прокурор Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника. В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей, які підтверджують, що засуджений став на шлях виправлення, а районним судом дано не вірну оцінку фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим рішення суду є необґрунтованим, передчасним та суперечить меті покарання, передбаченій ч.2 ст.50 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити; засудженого та його захисника, а також представника ОВК №14, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; провівши судові дебати; перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 08.12.2016 року засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 6 (шести) років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 30.04.2016 року, а таким чином на час розгляду клопотання захисника, засуджений фактично відбув 2/3 строку призначеного покарання. Відомості про особу засудженого свідчать про те, що він раніше судимий тричі, останній раз за ч.1 ст.115, ч.1 ст.187, ч.1 ст.129, ч.2 ст.185 КК України засуджений до 15 років позбавлення волі, а звільнившись з місць позбавлення волі 28.04.2016 року, наступного дня знову вчинив тяжкий злочин, за який відбуває покарання на теперішній час.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, із зазначеного слідує, що закон виділив сумлінну поведінку та сумлінне ставлення до праці, як самостійні критерії виправлення засудженого, тому що вони є самими головними сферами, де проявляється особистість.

До елементів сумлінної поведінки слід віднести: зразкове виконання засудженим вимог режиму; активна його участь у суспільному житті кримінально-виконавчої установи, наприклад, участь у самодіяльних організаціях ув`язнених, сумлінне виконання суспільних доручень, надання допомоги адміністрації КВУ, утримання інших засуджених від скоєння правопорушень; наявність заохочень; гарне поводження в побуті; негативна оцінка скоєного їм злочину; повідомлення про скоєнні ним, але не розкриті злочини і т.п. До елементів сумлінного ставлення до праці можна віднести: гарне виконання дорученої роботи з кількісних й якісних показників; придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації; дбайливе відношення до обладнання, матеріалам та інструментів; надання допомоги іншим засудженим у виробничій роботі; суворе дотримання правил по техніці безпеки й охорони праці, тощо.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора та матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, прийшов до передчасного висновку, що процес виправлення засудженого ОСОБА_9 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженого призначеного покарання перестає бути доцільним.

Так, задовольняючи клопотання, суд першої інстанції врахував всі обставини справи: особу засудженого, його поведінку за весь час відбування покарання, але дав їм не в повній мірі належну оцінку.

Суд вказав, що засудженого ОСОБА_9 можливо звільнити умовно-достроково від відбування покарання, пославшись при цьому на те, що за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності притягувався чотири рази, але стягнення відповідно до п.14 ст.134 КВК України погашені, не конфліктний, виконує законні вимоги адміністрації установи, по відношенню до представників установи ввічливий та тактовний, дотримується норм санітарної та особистої гігієни.

Разом з цим, районний суд не дав належної оцінки тому факту, що погашені стягнення засуджений ОСОБА_9 отримав за грубі порушення режиму утримування, які скоєні ним були шість разів, заохочень не має, на виробництві установи виконання покарань не працевлаштований, перебуває на профілактичному обліку як особа, схильна до членоушкодження, у реалізації диференційованого виховного впливу та у організації виховних заходів, а також у роботі самодіяльних організацій участі не приймає, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня не прагне, з вироком суду не згоден та своєї вини не визнав.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, підстави для застосування ст.81 КК України до засудженого відсутні, оскільки його поведінка, данні про яку містяться в матеріалах долучених до клопотання установи виконання покарань, не містять достатніх доказів про те, що засуджений довів своє виправлення.

Встановлені апеляційним судом обставини визнаються апеляційним судом не достатніми для звільнення засудженого ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково, оскільки не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України, - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, а також те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, як того вимагає ст.81 КК України.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
Згідно з п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала районного суду скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволення клопотання захисника.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали направити до ДУ «Одеська виправна колонія №14».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4