Справа № 592/7653/20
Провадження № 1-м/592/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

засудженого 28.03.2018 Наро-Фомінським міським судом Московської області за п. «В» ч.4 ст. 162 КК РФ до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму,

встановив:
Міністерство юстиції України звернулося до суду із клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 09 червня 2020 року наказом Міністерства юстиції України № 1908/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу XII Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 №2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 за №956/33927, та на підставі запиту Мін`юсту Російської Федерації від 13.12.2019 № 06-157825/19.

ОСОБА_4 засуджено вироком Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018, який набрав законної сили 14.06.2018, до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого пунктом «в» частини четвертої статті 162 (розбій) КК Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Володимирській області»; кінець відбуття строку покарання - 16.02.2026.

Відповідно до вироку Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 ОСОБА_4 повинен сплатити на користь потерпілої ОСОБА_5 200 000 руб. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, а також процесуальні витрати у сумі 11 550 руб.

Відповідно до характеристики засудженого в установі перебувають виконавчі листи про стягнення коштів з ОСОБА_4 , стягнення за якими не проводились. ОСОБА_4 зобов`язався самостійно сплатити заборгованість за вироком російського суду.

Засуджений ОСОБА_4 особисто виявив бажання продовжити подальше відбування покарання у державі громадянства, де останньою відомою адресою його проживання та реєстрації є АДРЕСА_1 .

Тому просить: визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України, зазначивши про початок строку відбування покарання; вирішити питання щодо виконання вироку Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 в частині цивільного позову та процесуальних витрат.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника, посилаючись на наявність для цього правових підстав. Просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вказаним вироком суду РФ від 28.03.2018, а саме: за ч. 4 ст. 187 КК України. Визначити строк для відбування покарання у виді 9 років позбавлення волі, який визначено вироком Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018, який набрав законної сили 14.06.2018 на підставі абз. 1 ч.4 ст. 610 КПК України, оскільки судом РФ призначено строк, передбачений санкцією ч.4 ст. 187 КК України. Вирішити питання про виконання постанови суду в частині стягнення процесуальних витрат та цивільного позову.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 та доданої до нього довідки установи виконання покарання, громадянин України ОСОБА_4 засуджений за п.»В» ч.4 ст.162 КК РФ до позбавлення волі на строк 9 років, та відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Володимирській області»; кінець відбуття строку покарання - 16.02.2026; зараховано до строку відбування покарання утримання його під вартою з 17.02.2017 по 27.03.2018 включно. Цивільний позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 російських рублів. Стягнуто з ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 11 550,00 російських рублів.

Ухвалою Московського обласного суду від 14.06.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 залишено без задоволення а вирок без змін.

Відповідно до ч.1 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції.

Остання відома адреса проживання та реєстрації ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року, компетентні органи держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції, яка передбачає у разі зміни вироку застосовувати процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Відповідно до ст.11 Конвенції, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального кодексу України та визначає покарання.

Вироком Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 ОСОБА_4 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого п. «В» ч.4 ст.162 КК РФ, тобто розбій пов`язаний з завданням тяжких тілесних ушкоджень здорв`ю потерпілого.

Частиною 4 статті 187 КК України передбачена кримінальна відповідальність за розбій, спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах або вчинений організованою групою, або поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, дії ОСОБА_4 , за які він засуджений вироком суду Російської Федерації, слід кваліфікувати за ч.4 ст.187 КК України.

Санкцією ч.4 ст. 187 КК України передбачено покарання позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Враховуючи, що призначене судом РФ засудженому покарання відповідає санкції ч.4 ст. 187 КК України щодо основного покарання, то винятки, передбачені пунктами 1, 2 ч.4 ст. 610 КПК України не застосовуються.

Також враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене ч.4 ст. 187 КК України як обов`язкове додаткове покарання, оскільки за вироком Російської Федерації таке покарання ОСОБА_4 не призначалось.

Отже, строк покарання слід визначити згідно вироку Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 у виді позбавлення волі строком 9 років без конфіскації майна (додаткове покарання вироком суду РФ не застосовано).

Відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, зараховується судом у строк покарання, призначеного вироком суду за правилами, встановленими ч.5 ст.72 КК України строк тримання під вартою, який згідно з ч.2 ст. 197 КПК України обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання обвинуваченого - з моменту затримання, що слід обчислювати з 17.02.2017 року.

Суд зазначає, що в редакції Закону України від 26.11.2015 р. №838-У111 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» імперативною нормою ч. 5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Разом з тим, 21.06.2017 набрав чинності Закон України від 18 травня 2017 року №2046-У111 «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким викладено нову редакцію ч.5 ст.72 КК України, згідно з якою попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, суд вважає, що нова редакція ч.5 ст.72 КК України погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим, не має зворотної сили, а тому час попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , з моменту затримання до часу набрання Законом №2046-У111 чинності підлягає зарахуванню за правилами ч.5 ст.72 КК України, що діяла в редакції попереднього закону з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з вироку суду, 17.02.2017 року ОСОБА_4 , був затриманий і перебував у попередньому ув`язненні по 14.06.2018 року тобто по набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим даний період часу належить зарахувати йому відповідно до вимог ч.5 ст.72, ст.5 КК України, у редакції, яка була чинною на час попереднього ув`язнення, у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.6 ст. 610 КПК України при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.

Суд вважає необхідним задовольнити клопотання також в частині виконання судового рішення про стягнення із засудженого процесуальних витрат на користь УФК по Московській області РФ. Згідно довідки ФКУ «Виправна колонія № 4 УФСВП Росії по Володимирській області» в установі на виконанні перебуває виконавчий лист суду про стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат на загальну суму 11 550 рублів, визначити за курсом Національного банку України на день постановлення цієї ухвали, на 13.07.2020 року (1 UAH = 0,37928 RUB), в розмірі 4 380,68 грн.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім того, ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Питання визнання та надання дозволу на виконання рішення суду Російської Федерації в кримінальній справі про стягнення цивільних позовів потерпілих на території України регулюється ст.ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» (Мінськ 1993 року), яку ратифіковано із застереженнями Законом N240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.1994, що підлягає застосуванню відповідно до роз`яснень листа Міністерства юстиції України N 26-53/7 від 21.01.2006.

Отже, відповідно до вимог ст. 54 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», суд визнає та надає дозвіл на виконання на території України вироку Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018, в частині вирішення цивільного позову, оскільки суду надані відповідні документи, що підтверджують набрання вироком законної сили та відомості щодо розміру задоволеного цивільного позову, який підлягає стягненню, стягнення за виконавчими листами не проводилось та відсутня інформація щодо добровільної сплати коштів за вироком суду Російської Федерації, а також відсутні підстави для відмови у видачі дозволу на примусове виконання вироку суду, передбачені ст. 55 названої Конвенції.

Оскільки у клопотанні Міністерство юстиції України ставить питання про виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, суд вважає за можливе стягнути несплаченої засудженим суми моральної шкоди на загальну суму 200 000 російських рублів 00 копійок та визначити за курсом Національного банку України на день постановлення цієї ухвали, на 13.07.2020 року (1 UAH = 0,37928 RUB), в розмірі 75 856,00 грн.
Виходячи з викладеного, клопотання про приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст. 602, 603, 610 КПК України, суд,

постановив:
Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.

Привести вирок Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким громадянина України ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого пунктом «в» частини четвертої статті 162 (розбій) КК Російської Федерації до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі у відповідність із законодавством України та вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч. 4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 28 березня 2018 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VIII) зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.02.2017 по 14.06.2018 включно, який провести з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироку законної сили.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Наро-Фомінського міського суду Московської області від 28.03.2018 в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди суми 200 000 російських рублів, що становить 75 856,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь федерального бюджету Російської Федерації процесуальні витрати, пов`язані з оплатою праці захисників за призначенням органів попереднього розслідування та суду, в сумі 11 550,00 російських рублів, що становить 4 380,68 грн.

Копії ухвали направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Ковпаківського районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Суддя ОСОБА_1