ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/520/20
Провадження № 1-кп/483/160/2020
ВИРОК
Іменем України
13 травня 2020 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000382 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Правдине Білозерського району Херсонської області, є громадянином України, з середньої спеціальної освітою, не одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, на момент вчинення злочину проходив службу за контрактом на посаді механіка відділення технічного обслуговування взводу забезпечення 25 окремого берегового ракетного дивізіону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в/ч НОМЕР_1 ВМС ЗСУ України у військовому званні матрос, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, вчинив дезертирство за наступних обставин.

З 12 червня 2013 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 та проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Військово-Морських Сил Збройних Сил України (дислокація АДРЕСА_3 ) з 23 грудня 2013 року - на посаді механіка відділення технічного обслуговування взводу забезпечення 25 окремого берегового ракетного дивізіону « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Відповідно до Указу Президента України №339 від 24 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», розпорядження Міністра оборони України та наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №01 від 12 травня 2014 року, командиру військової частини НОМЕР_2 наказувалось здійснити марш особового складу військової частини з місця дислокації АДРЕСА_3 до військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_4 , з терміном прибуття до 13 травня 2014 року.

Проте, 13 травня 2014 року військовослужбовець ОСОБА_4 на службу до військової частини НОМЕР_3 в АДРЕСА_4 не з`явився, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, продовжуючи ухилятися від військової служби, слідства та суду, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився на службу без поважних причин, до 11 березня 2020 року.

13 травня 2015 року наказом командувача ВМС ЗС України №37-РС ОСОБА_4 звільнено з військової служби в запас через службову невідповідність.

11 березня 2020 року внаслідок проведених оперативно-розшукових заходів було встановлено місце знаходження ОСОБА_4 , який прибув за викликом до Державного бюро розслідувань у місті Миколаєві.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в дезертирстві, вчиненому за вище викладених обставин, винним себе визнав повністю та показав, що дійсно весною 2014 року військову частину НОМЕР_2 , де він проходив службу у званні матроса, було передислоковано до міста Очаків Миколаївської області. З відповідним наказом він був ознайомлений, однак у строк до 13 травня 2014 року на нове місце служби не прибув. Весною 2020 року від співробітників прикордонної служби йому стало відомо про перебування у розшуку, у зв`язку із чим він з`явився до правоохоронних органів у Білозерському районі Херсонської області за місцем свого проживання. Злочинність своїх дій розумів, у вчиненому щиро кається.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Роз`яснивши учасникам судового розгляду наслідки щодо позбавлення їх права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.
Аналізуючи викладене, суд знаходить доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину і кваліфікує його дії - за ч. 1 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби при переведенні.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, щире каяття у вчиненому та наявність на утриманні малолітньої дитини як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що його обтяжують.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, цивільний позов у провадженні не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
На підставі п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_4 на період іспитового строку обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий: