ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника КЗО НВК №137 ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року повернуто прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року та постановити нову, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свою апеляційну скаргу прокурор обгрунтовує тим, що слідчим та прокурором дотримано вимоги ч. 2 ст. 291 КПК України викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, дано правову кваліфікацію дій обвинуваченого, сформульовано обвинувачення.
Також прокурор зазначив, що КПК України не містить таку підставу для повернення обвинувального акту, як незрозуміле обвинувачення. В обвинувальному акті викладено всі фактичні обставини, які прокурор вважає доведеними, а отже висновки суду про те, що встановлених досудовим розслідуванням обставин недостатньо для постановлення остаточного рішення є передчасними та необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 373 КПК України, у разі визнання судом недоведеним пред`явленого особі формулювання обвинувачення судом ухвалюється виправдувальний вирок, а не ухвала про повернення обвинувального акту прокурору.
Захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких зазначив, що в обвинувальному акті відсутні формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення, які мають випливати із його конкретних фактичних обставин. В обвинувальному акті зазначено лише посилання на диспозицію частини статті кримінального закону, але не на встановлені досудовим розслідуванням конкретні ознаки об`єктивної сторони кримінального правопорушення.
Також захисник зазначив, що в обвинувальному акті зазначено лише фактичні дії ОСОБА_8 , які вона здійснювала і мала здійснити як головний бухгалтер КЗО НВК №137, проте не вказано, які саме службові обов`язки вона порушила та в порушення яких саме повноважень, передбачених конкретними положеннями посадової інструкції, діяла ОСОБА_8 . Тому захисник вважає, що обвинувачення ОСОБА_8 не є сформульованим та конкретизованим та просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 291 КПК України передбачено вичерпний перелік вимог до обвинувального акту та відомостей, які обвинувальний акт має містити, а також перелік додатків до нього, порушення вказаних вимог та відсутність перерахованих відомостей та додатків і є підставами для повернення прокурору обвинувального акту для усунення недоліків, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.
Як вбачається з матеріалів провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 зазначена правова кваліфікація її дій, як «умисні дії, які виразилися у зловживанні владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законам правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що вказана кваліфікація дій є неконкретизованою стосовно саме дій обвинуваченої ОСОБА_8 , а є лише цитуванням диспозиції статті 364 КК України в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону та підстав для скасування ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4