УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року

м. Київ
справа № 320/822/18
провадження № 51-2000ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув спільну касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які діють в інтересах засудженої ОСОБА_6 , на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2020 року, які постановлені в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000219, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрованої та проживаючої у тому АДРЕСА_1 відповідно), раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК України).
Суть питання
За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
Крім того, цим же вироком засуджено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК України, законність і обґрунтованість судових рішень стосовно яких, у цій касаційній скарзі, не оскаржуються.
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла спільна касаційна скарга захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якій вони, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, і допущені, на їх думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просять скасувати рішення місцевого і апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи спільної касаційної скарги захисників фактично зводяться до їх посилань на неповноту судового розгляду, не згоди з наданою судами оцінкою доказів та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

При цьому в поданій спільній касаційній скарзі захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , порушуючи питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, обмежились загальними фразами щодо таких порушень та неправильного застосування. Зокрема, вони не обґрунтували, у чому саме полягало неправильне застосування норм матеріального закону та допущення істотного порушення норм процесуального закону, як це неправильне застосування та істотне порушення вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом рішення місцевого суду і ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-413, 419 цього Кодексу.
Також їх касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів апеляційної скарги сторони захисту.
Крім того, у касаційній скарзі не наведено доводів щодо допущених судами істотних порушень при дослідженні доказів, а сама по собі незгода однієї із сторін кримінального провадження з наданою судами оцінкою доказів, безпосередньо не свідчить про допущення ними істотних порушень.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК України, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Спільну касаційну скаргу захисників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які діють в інтересах засудженої ОСОБА_6 , залишити без руху і встановити їм строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3