1Справа № 335/5025/20 1-кс/335/2740/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2020 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
09.06.2020 року ОСОБА_2 подано до слідчого заяву про визнання особи потерпілою, яка була зареєстрована за вхідним номером № 4255. В заяві про визнання особи потерпілою від 09.06.2020 року, заявником було викладено підтвердження обставин по порушенню її трудових прав, внаслідок якого були спричинені матеріальні збитки та моральна шкода.
Однак, слідчим Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області відповіді про розгляд заяви ОСОБА_2 не надано.
Враховуючи факт ігнорування слідчим розгляду заяви про визнання особи потерпілою від 09.06.2020 року, відсутність повного і всебічного дослідження обставин кримінального провадження, ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді із даною скаргою.
Слідчий суддя, перевіривши виконання вимог ст.ст. 303, 304 КПК України в сукупності з долученими в обґрунтування доводів скарги матеріалами, приходить до наступного висновку.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема його Главою 26.
Частиною 1 статті 303 КПК України передбачений перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним, та згідно якого на досудовому провадженні можуть бути оскаржені: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Частиною 2 статті 303 КПК України визначається інший порядок оскарження та розгляду інших скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.
Частиною 3 статті 303 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.
Отже, п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, визначено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
В рамках цього кримінального провадження, 09.06.2020 року ОСОБА_2 звернулася до слідчого СВ Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області із заявою, відповідно до якої посилаючись на вимоги ст. 55 КПК України, просила залучити її в якості потерпілої від злочину. Вказана заява була отримана слідчим відділенням та зареєстрована за вхідним № 4355 від 09.06.2020 року, про що свідчить копія заяви ОСОБА_2 .
Разом з тим, слідчою суддею встановлено, що заявником рішення слідчого про відмову у визнанні її потерпілою до матеріалів скарги долучено не було.
Згідно до п.п. 1, 2, 17 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При цьому, як вбачається зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні по справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Разом з тим, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28.03.2006 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).
Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова ВС від 22.05.2019 року № 61-3331св19).
Згідно ж ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. Зокрема, до повноважень слідчого судді віднесено розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування.
Правовими приписами ч. 1 ст. 303 КПК України чітко встановлено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
До того ж, положення Глави 19 КПК України визначають форму та регламентують порядок проведення досудового розслідування, під час якого слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй професійній діяльності і несе відповідальність, згідно з ч. 1 ст. 40 КПК України, за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Отже, розгляд на стадії досудового розслідування заяви ОСОБА_2 про залучення її до кримінального провадження в якості потерпілої, та вручення їй пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, що має місце внаслідок визнання потерпілим та ініціювання такого звернення, з урахуванням, що закон не встановлює строку на вчинення такої дії, відповідно до приписів ст. 55 КПК України, входить до компетенції слідчого або прокурора, а до компетенції слідчого судді входить лише перевірка законності та обґрунтованості рішення про відмову у залученні як потерпілого, яка, у цьому випадку, не визначена самою особою, яка звернулася зі скаргою, та не виявлена слідчим суддею при вивченні скарги як предмет її розгляду.
При цьому слідчий суддя зауважує, що КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст. 55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст. 220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.
Дана позиція також відображена і в Узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 року № 9-49/0/4-17.
За змістом даної скарги та її вимог, ОСОБА_2 , не оскаржувались рішення, дії чи бездіяльність слідчого, які, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, зокрема її п. 5 ч. 1, можуть бути предметом розгляду слідчого судді.
Як наслідок, в силу вищевказаних норм кримінального процесуального законодавства України, на досудовому провадженні слідчим суддею не можуть бути розглянуті вказані у скарзі вимоги щодо зобов`язання суб`єкта оскарження вчинення заявлених дій, оскільки це виходить за межі повноважень слідчого судді, наданого йому у відповідності до вимог ст.ст. 303-307 КПК України.
Відповідно ж до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Таким чином, враховуючи те, що, у даному випадку, особою, що подала скаргу, оскаржується бездіяльність, яка виходячи з ч. 4 ст. 304 КПК України, не підлягає оскарженню слідчому судді, у відкритті провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 303-307, 369-372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження надіслати особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Слідчий суддя ОСОБА_1