Справа № 305/100/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп /4806/84/20 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2018.
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, судимий вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016 за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, засуджений:

- за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді 01 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 01 (один) рік;

- за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_8 призначено 02 (два) роки позбавлення волі.

У відповідності до ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання згідно вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08. 2016 за ч.2 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, що згідно ст.72 цього Кодексу відповідає 25 дням позбавлення волі, і призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки 25 (двадцять п`ять) днів.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено за даним вироком від відбування покарання якщо від протягом 02 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації; повідомляти орган пробації про зміну місця свого проживання, чи роботи.

Речові докази: металевий кілок довжиною 2,2 метра який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_9 по вступу вироку в закону силу залишити останньому, як власнику.

-2-

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_8 згідно вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 03.08.2016 був засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт та згідно розписки від 03.08.2016, написаної останнім власноручно у судовому засіданні, був зобов`язаний являтися до КВІ в Рахівському районі для постановки на облік та отримання направлення до сільської ради по місцю проживання для відбуття подальшого покарання у вигляді громадських робіт.

Однак, не зважаючи на призначене вироком покарання у виді громадських робіт, ОСОБА_8 умисно, з метою ухилення від призначеного покарання, для постановки на облік та отримання направлення до сільської ради по місцю проживання для відбування подальшого покарання у КВІ в Рахівському районі не з`явився, чим ухилився від відбування покарання без поважних на те причин та до виконання громадських робіт так і не приступив.

Крім того 13.03.2017, близько 20 год. ОСОБА_8 , проходячи повз дворогосподарство, 23 по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав один металевий кілок довжиною 2,2 метри вартістю 348,66 грн., який належить ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, ОСОБА_8 17.03.2017, близько 22 год. проходячи повз дворогосподарство АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторнніх осіб, повторно, таємно викрав два металеві кілки довжиною 2,2 метри, загальною вартістю 697,32 грн., які належать ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

22. 03. 2017, близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 , проходячи повз дворогосподарство АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторнніх осіб, повторно, таємно викрав два металеві кілки довжиною 2,2 метри, загальною вартістю 697,32 грн., які належать ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того ОСОБА_8 28. 03. 2017, близько 21 год. 40 хв., проходячи повз дворогосподарство АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, умисно з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, скориставшись тимчасовою відсутністю сторнніх осіб, повторно, таємно викрав два металеві кілки довжиною 2,2 метри, загальною вартістю 697,32 грн., які належать ОСОБА_9 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України один рік обмеження волі; за ч. 1 ст. 185 КК України один рік позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України два роки позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України визначити покарання у виді двох років обмеження волі. У відповідності до ст. 71 КК України

-3-

повністю приєднати невідбуте покарання згідно вироку Рахівського районного суду Закарпатської області від 03. 08. 2016 у виді 200 годин громадських робіт, що згідно ст. 72 цього Кодексу відповідає 25 дням позбавлення волі, і остаточно призначити покарання у виді двох років двадцять п`ять днів позбавлення волі. Вказує на те, що суд не з`ясував обставин справи, що стали підставою для застосування судом положень ст. 75 КК України та не навів відповідних підстав у вироку. На його думку, звільняючи ОСОБА_8 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений раніше ухилявся від відбування покарання, а тому відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України повинен був призначити покарання за правилами, передбаченими в статтях 71 і 72 КК України без застосування ст. 75 КК України. Крім того зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі є занадто тяжким, а тому слід призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі. У зв`язку з наведеним вважає, що рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є невмотивованим, передчасним та постановленим без урахування конкретних обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити частково, скасувавши вирок з направленням кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності
-4-

обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції не враховані вказані вище вимоги кримінального процесуального закону; допущена неповнота та поверховість при дослідженні фактичних обставин кримінального провадження; постановлений вирок містить істотні недоліки, у зв`язку з чим його не можна визнати законним та обґрунтованим; допущені порушення вимог КПК України визнаються істотними і такими, що тягнуть скасування судового рішення з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом в загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 вказаних вимог Закону не дотримався.

Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зміст журналу судового засідання від 19. 01. 2018 свідчить про те, що зазначені положення норм процессуального законодавства учасникам кримінального провадження, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 належним чином роз`яснені не були та суд не переконався чи зрозуміло всім це положення закону. З цього ж журналу судового засідання не вбачається проведення судом дій, передбачених ст. 349 КПК України, натомість об`єктивно вбачається, що стадія визначення судом обсягу доказів, що підлягають дослідженню та допит обвинуваченого ОСОБА_8 відбувся формально, протягом семи хвилин, що не можна вважати належним виконанням судом першої інстанції вимог ч. 4 ст. 349 та ст. 351 КПК України щодо допиту обвинуваченого.

-5-

Відтак, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин викладених в обвинувальному акті щодо нього, визнав повністю, не відповідає дійсності, зважаючи його формальний та поверховий допит.

Отже, прийнявши рішення про недоцільність дослідження доказів, без виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи формальним допитом обвинуваченого, дослідженням лише письмових доказів, які були надані прокурором, та провів судове слідство без належного виклику потерпілого та свідків.

Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені п. п. 10, 13, 16 ст.7 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.

Крім того, відповідно ч. 2 ст. 54 КПК України, відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування.

Проте, всупереч зазначеним вимогам закону, згідно журналу судового засідання від 19.01.2018 відмова від захисника була заявлена обвинуваченим ОСОБА_8 у відсутності захисника , в тому числі і без фіксації такої відмови у журналі судового засідання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції фактично прийнявши відмову обвинуваченого ОСОБА_8 від захисника без участі останнього суттєво порушив вимоги кримінального процесуального закону, що призвело до порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_8 та перешкодило суду постановити законне та обґрунтоване рішення по справі.

Крім того, згідно п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції кримінальне провадження розглянуто без участі потерпілого ОСОБА_9 , який про судові засідання призначені на 04. 12. 2017, 19. 01. 2018 належним чином не повідомлявся і такі дані відсутні у матеріалах кримінального провадження, що позбавляло можливості суд, розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст.349 КПК України.

За змістом п.1 ч.1 ст.415 КПК України, вказане вище порушення є підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_8 безпідставно був обмежений у реалізації свого права на захист, в тому числі і шляхом допиту потерпілого при проведенні судового слідства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений ним вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

-5-

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону допитати обвинуваченого ОСОБА_8 , а також виконати інші процесуальні дії для всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги, в тому числі щодо призначеного покарання. Такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Якщо за наслідками нового розгляду суд дійде висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованих йому злочинах, погодиться з обставинами їх вчинення та доказами, наведеними стороною обвинувачення на їх підтвердження, і не встановить нових позитивних даних про особу чи обставин, що пом`якшують покарання, то рішення про звільнення засудженого від покарання з випробуванням слід визнати неправильним.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2018 щодо ОСОБА_8 скасувати й призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді