У Х В А Л А
Іменем України

03 червня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Києва обвинувальний акту у кримінальному провадженні № 0006344 від 01 вересня 2019р. відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-05 березня 2019р. вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 31 серпня 2019р. приблизно о 03 год., по вул. С.Лифаря, 3 в м. Києві, діючи умисно, з метою повторного заволодіння чужим майном шляхом обману в ході розмови з раніше незнайомим ОСОБА_5 , під приводом здійснити телефонний дзвінок попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон, заздалегідь не маючи наміру його повертати. Отримавши від ОСОБА_5 мобільний телефон «Хіаоmі Redmi Note 7», вартістю 4166 грн. 25 коп., з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Водафон», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, без залишку на рахунку, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 4 166 грн. 25 коп.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

19 березня 2020р. між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про примирення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 подав до суду угоду про примирення, заявив клопотання про її розгляд.

Потерпілий ОСОБА_6 просив затвердити угоду.

Прокурор заперечувала проти затвердження угоди, посилаючись на її невідповідність вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вичивши обвинувальний акт та угоду про примирення, суд приходить до висновку щодо необхідності відмови у затвердженні угоди про примирення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні корисливого злочину у період іспитового строку, а тому сторонами узгоджена міра покарання не відповідає вимогам КК України, КПК України та не відповідає інтересам суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перед затвердженням угоди має перевірити на відповідність її вимогам чинного законодавства. Пунктами 1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України передбачений обов`язок суду відмовити у її затвердженні у разі коли умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та коли умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та закону, а тому дана угода, відповідно до вимог ст.474 КПК України, не може бути затверджена судом і судове провадження продовжується у загальному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374, 468, 469, 474, 475 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ :
Відмовити в затвердженні угоди про примирення від 19 березня 2020р., укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: