Провадження № 1-в/742/156/19
Єдиний унікальний № 742/4064/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2019 року м.Прилуки

Слідчий суддя Прилуцького міськрайонного суду ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання про скасування арешту майна з підстав звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у виді конфіскації у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду від 18.04.2008 року

за участі сторін кримінального провадження:
співвласник майна ОСОБА_4 ,
представник власника майна ОСОБА_5 ,
прокурор ОСОБА_6
представник ДВС ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:
04.12.2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про скасування арешту на частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 з підстав звільнення його від відбування покарання у виді конфіскації у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду від 18.04.2008 року.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 наполягали на задоволенні клопотання, мотивуючи закінченням строків давності виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду від 18.04.2008 року відносно ОСОБА_3 , оскільки вона як спадкоємець за законом позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права.
Заслухавши думку прокурора та державного виконавця, які категорично заперечували проти задоволення клопотання з вище наведених підстав, позицію заявника та її представника, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду від 18.04.2008 року ОСОБА_3 було засуджено до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна /а.с.214/.
11.07.2008 року Прилуцьким міськрайонним судом на адресу відділу ДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції було надіслано виконавчий лист про конфіскацію належну ОСОБА_3 майна /а.с.197/.
26.04.2019 року заступником начальника відділу Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в зв`язку зі смертю ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження /а.с.224/.
Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_4 жодного процесуального статусу ані в рамках кримінального, ані в рамках виконавчого провадження не мала, а підставою її звернення до суду є бажання реалізувати спадкові права на належну її сину частини квартири, що перебуває в арешті.
Беззаперечним є факт того, що із закінченням виконавчого провадження втрачається і легітимна мета арешту майна для забезпечення його конфіскації на виконання вироку суду як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним.
В даному випадку суд констатує, що заявник ОСОБА_4 має законні і виправдані очікування набути належне її сину ОСОБА_3 , в тому числі і на частку нерухомого майна, в порядку спадкування.

Спори про цивільне право, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Після припинення виконавчого провадження арешт стає публічним обтяженням і відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення, адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Слід зазначити, що способів захисту прав потенційного спадкоємця порушеного внаслідок невиконання вироку суду в частині конфіскації майна, яка є об`єктом спадкування, кримінальний процесуальний закон не передбачає.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на виправданих очікуваннях набути право на майно, виступають фактично способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, та відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Вказаний висновок посилюється й тим, що в засудженого ОСОБА_3 є малолітня донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.348/, яка в силу ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, а відтак вирішення ініційованого заявником клопотання вочевидь має вирішуватись в порядку ЦПК України з обов`язковим залученням всіх заінтересованих осіб, оскільки наявний спір про право.
Відповідно до ст.12 КВК України органи державної виконавчої служби виконують покарання у виді конфіскації майна у випадках та в порядку, передбачених цим Кодексом та законами України.
На думку суду, заявник з наявних в матеріалах справи письмових доказів не є уповноваженою особою, яка має право ініціювати клопотання про звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у виді конфіскації у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду від 18.04.2008 року.
Долучена заявником в ході розгляду справи інформаційна довідка приватного нотаріуса ОСОБА_9 не спростовує вище вказані висновки суду, оскільки вона лише констатує існування арешту та неможливість видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.
Керуючись ст.19 ЦПК України, ст.ст.534,537,539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання про скасування арешту майна з підстав звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у виді конфіскації у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Прилуцького міськрайонного суду від 18.04.2008 року відмовити.
Роз`яснити заявнику, що вимоги про звільнення майна з-під арешту можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Прилуцького
міськрайонного суду ОСОБА_1