Ухвала

20 лютого 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-926 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року щодо неї,
встановив:
У касаційній скарзі засуджена порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженої слід залишити без руху, встановивши їй строк для усунення недоліків, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Проте, цих положень кримінального процесуального закону засудженою у касаційній скарзі не дотримано.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена просить скасувати оскаржувані судові рішення у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, однак в обґрунтування своїх вимог наводить доводи, які стосується невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та не погоджується з оцінкою доказів, що відповідно до ст. 438 КПК України, не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Також, у касаційній скарзі засуджена не вказує на конкретні порушення закону, які були допущенні апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, з огляду на статті 412, 419 КПК України.
Крім того, відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі мають бути зазначені вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції.

Повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги визначено положеннями ст. 436 КПК України. Відповідно до вказаної статті суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак вимога скарги засудженої до суду касаційної інстанції про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження, або повернення кримінального провадження на досудове розслідування не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК України в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду. Крім того, чинним кримінальним процесуальним кодексом не передбачена можливість повернення кримінального провадження на додаткове розслідування.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 427 КПК України, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються, належним чином оформлені.

Так, засуджена, оскаржуючи вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, долучила до касаційної скарги лише належно оформлену копію вироку суду першої інстанції. Проте, ухвала суду апеляційної інстанції, яка має бути оформлена належним чином, відповідно до п. 4 Розділ XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом ДСА № 814 від 20 серпня 2019 року, до касаційної скарги взагалі не долучено.
У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 слід залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.
При повторному зверненні до суду касаційної інстанції засудженою має бути підтверджено, що не пропущено цей строк.
На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року щодо неї, залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3