Дата документу 09.06.2020 Справа № 336/7433/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/928/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/7433/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 і представника цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ільченково Токмацького району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, що передбачений ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді одного року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено його від відбування покарання, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Цивільний позов до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задоволено частково.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 35603 грн. 23 коп., у відшкодування моральної шкоди 1780 грн.
Решту вимог до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» залишено без задоволення.
Цивільний позов до ОСОБА_7 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 25000 грн.
Решту вимог до ОСОБА_7 залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_7 у дохід держави витрати з проведення судової експертизи у сумі 1430 грн.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався

Згідно зі змістом вироку, 31 жовтня 2018 року, близько 18 години 25 хвилин, обвинувачений, керуючи автомобілем «ЗАЗ TF 698 K», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Моторобудівників, з боку вулиці Іванова в напрямку вулиці Героїв 55 бригади, в м. Запоріжжі, в той час, як потерпіла ОСОБА_9 в районі будинку № 23 по проспекту Моторобудівників здійснювала перехід проїзної частини по нерегульованому пішохідному переходу, що позначений дорожньою розміткою «Зебра» та дорожнім знаком «Пішохідний перехід», зліва направо за напрямком руху автомобіля «ЗАЗ TF 698 K».
Наближаючись до означеного нерегульованого пішохідного переходу, обвинувачений, який мав можливість побачити потерпілу, що перетинала проїзну частину по пішохідному переходу, всупереч вимог п. 18.1 «Правил дорожнього руху України», згідно із яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека, не зменшив швидкість руху аж до зупинки транспортного засобу та, не надавши переваги в русі пішоходу, виїхав на пішохідний перехід, де скоїв наїзд на ОСОБА_9 передньою правою частиною кузова автомобіля.
Внаслідок описаної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла зазнала тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового імпресійного перелому латерального виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів до 10 мм, з проходженням лінії перелому через міжвиросткове возвишення, з розвитком травматичного синовіту, а також закритого повного вивиху лівої плечової кістки, які є тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, строком більш ніж на 21 день.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи висновки суду, викладені у вироку щодо його винуватості, призначеного покарання і рішення про звільнення від відбування покарання, вважає, що судом не вірно вирішено питання щодо цивільного позову і стягнення витрат на проведення експертизи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд не врахував поведінку самої потерпілої, а натомість врахував обставині які на його думку не повинні були враховуватись, тому прийняв рішення, яке не ґрунтується на засадах розумності, виваженості і справедливості.
Посилаючись на положення ст.15 Закону України «Про судову експертизу» і положень ст.122 КПК України, апелянта також вважає що витрати за проведення експертизи мали бути покладені на рахунок держави, оскільки ініціатором її проведення був слідчий і проводилася вона в державній установі.
Обвинувачений просить вирок в змінити зменшити розмір стягнення на відшкодування моральної шкоди до 10 000 грн. і скасувати вирок в частині стягнення витрат з проведення експертизи.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача, посилаючись на порушення судом вимог процесуального права просить скасувати вирок суду в частині стягнення на корить потерпілої шкоди з АТ «СК «Країна».
В обґрунтування своїх доводів, посилаючись на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що позивач не звертався до страхової компанії в досудовому порядку із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і заявою на виплату страхового відшкодування (в контексті досудового врегулювання спору).
Крім цього апелянт вважає, що витрати на лікування були підтверджені не належним чином і не правильно розраховані. Розрахунок же наданий страховою компанією суд необґрунтовано не взяв до уваги.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого; прокурора, який заперечував проти доводів обох апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого і представника цивільного відповідача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, зазначеного у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Вид і розмір покарання, а також рішення суду щодо звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням сторонами не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .
Колегія суддів не погоджується з доводами про те, що суд першої інстанції неправильно вирішив цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь ОСОБА_9 , оскільки суд приймаючи рішення в цій частині виходив з засад розумності і справедливості, враховуючи наслідки кримінального правопорушення, характер і обсяг душевних та психічних страждань потерпілої наряду з відомостями про майновий стан самого обвинуваченого, до того ж дійшовши висновку про те, що не весь розмір заявлених потерпілою позовних вимог про відшкодування моральної шкоди підлягав відшкодуванню, правильно вказав про часткове задоволення позову. Доводи апелянта правильності рішення суду не спростовують, адже фактично усі наведені ОСОБА_7 обставини були враховані судом.
Так само є безпідставними твердження апелянта на предмет необґрунтованості стягнення з нього витрат на проведення експертизи, оскільки у вказаному випадку застосовуються положення ст.124 КПК України, які є спеціальними по відношенню до ст.122 КПК України, на яку посилався апелянт.

Доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» на переконання колегії суддів є необґрунтованими.
Стосовно основного доводу цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» про те, що позивач не звертався до страхової компанії в досудовому порядку із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду і заявою на виплату страхового відшкодування (в контекст досудового врегулювання спору), суд апеляційної інстанції зазначає, що вже неодноразово висловлювалась думка з цього приводу та існує стала судова практика. З цього питання судом першої інстанції також викладено свої висновки.

Таким чином, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду.

Суд у вироку належним чином мотивував своє рішення навівши підстави для часткового задоволення вимог потерпілої/цивільного позивача при стягненні відшкодування моральної і матеріальної шкоди зі страхової компанії, оцінивши надані позивачкою докази і зробивши посилання на положення матеріального і процесуального законодавства в обґрунтування цього рішення. З цими висновками повністю погоджується колегія суддів. Апелянт в свою чергу не навів обставин, які спростовували ці висновки, а формально висловив свою незгоду з рішенням суду, навівши доводи аналогічними тим, які зазначалися представником під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які суд прийняв до уваги і надав відповідну оцінку.
Отже колегія суддів дійшла переконання, що доводи обох апелянтів висновків суду першої інстанції викладених у вироку не спростовують тому підстав для скасування чи зміни судового рішення відсутні, істотних порушень законодавства, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і представника цивільного відповідача ПАТ «СК «Країна» ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2020 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4