Справа № 308/2890/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2020 року м. Ужгород

Колегія суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_4 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, зацікавлена особа: Державна установа «Закарпатська установа виконання покарань (№9)»,-
ВСТАНОВИВ:
Заявник, ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням, згідно з яким просить звільнити його, ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Автономної республіки Крим від 08.08.2013 року у справі № 1- 61/2003, або замінити йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років.
У клопотанні заявник вказує, що вироком апеляційного суду Автономної республіки Крим від 08.08.2003 року у справі № 1-61/2003 ОСОБА_4 (надалі - засуджений, ОСОБА_4 ) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 357, ст. 257, ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції Закону 1960 року) та на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувався з моменту попереднього ув`язнення 06.11.2002 року. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.06.2017 року засудженому ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за період з 06.11.2002 року по 27.01.2004 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 448 днів. В клопотанні вказано, що таким чином ОСОБА_4 відбув покарання з 06.11.2002 року по 02.01.2020 року 6714 днів, що складає 18 років, 4 місяці, 19 днів.
ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» (надалі - ДП «Закарпатська УВП (№9)»). ОСОБА_4 відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі.
Заявник посилаючись на норми національного законодавства та практику Європейського суду з прав людини, який, як вказує ОСОБА_4 , чітко в своїх рішеннях вказує на прогалину в законодавстві України, які є наслідком порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлених волі, стверджує, що необгрунтована відмова в наданні таким особам права на помилування є незаконною. Так, Хміль зазначає, що у відповідності до п. п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 № 223/2015, помилування засуджених здійснюється у виді: заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років; повного або часткового звільнення від основного і додаткового покарань.
Вказуючи, що право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні; засуджена судом іноземної держави і передана для відбування покарання в Україну без умови про незастосування помилування, вирок суду щодо якої приведено у відповідність із законодавством України; засуджена в Україні і передана для відбування покарання іноземній державі, якщо ця держава погодилася визнати і виконати прийняте в Україні рішення про помилування. Зазначає, що чинне законодавство України надає особам, засудженим до довічного позбавлення волі, можливість дострокового звільнення за певних обставин.
Зокрема у клопотанні заявник посилається на те, що ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України» №2 , де встановлено порушення ст. 3 ЄКПЛ, а також на позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, щодо того, що помилування не відповідає вимогам ст. 3 Конвенції.

З урахуванням наведеного просить суд звільнити його, ОСОБА_4 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Автономної республіки Крим від 08.08.2013 року у справі № 1- 61/2003, або замінити йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, а саме на покарання у вигляді позбавлення волі на строк 20 років.
Дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступних висновків:
Статтею 82 Кримінального кодексу України передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того , що засуджений став на шлях виправлення ( ч. 3 ст. 82 КК України ).
Стаття 82 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов, передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 82 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до п. 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 №845/7, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за №957/21269 (далі - Інструкція), у разі прийняття комісією установи позитивного рішення про подання до суду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та не знятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого та особова справа. Після погодження подання зі спостережною комісією (службою у справах дітей) матеріали направляються до суду.
Тобто це означає, що виправна колонія готує до суду матеріали подання відносно засудженого лише після прийняття спостережною комісією позитивного рішення про подання до суду матеріалів.
Відповідно до п.6.4. та п. 6.5. Інструкції, засідання комісії проводяться не менше двох разів на місяць. Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним. Засідання комісії оформлюється протоколом, який підписується головою та секретарем комісії. До протоколу комісії вносяться дані про те, які посадові особи були присутні на її засіданні, прізвище, ім`я та по батькові засудженої особи, за якими статтями Кримінального кодексу України вона засуджена, строк покарання та його початок, кількість попередніх судимостей, яка частина строку покарання відбута, дані про поведінку засудженого в період відбування покарання, прізвище та посада особи, яка ці відомості доповіла, результати голосування, а у разі прийняття рішення про відмову у застосуванні до засудженого положень статей 81, 82, 107 Кримінального кодексу України зазначаються підстави відмови. Рішення комісії оголошується засудженому під особистий підпис на витязі з протоколу, який долучається до його особової справи.
Таким чином, з вищенаведеного випливає, що обов`язок подання до суду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покладається саме на виправну установу, яка готує до суду матеріали подання відносно засудженого та лише після прийняття спостережною комісією позитивного рішення про подання до суду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Як вбачається з матеріалів справи із клопотанням про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання звернувся сам засуджений ОСОБА_4 .
Крім того, дане клопотання не містить документів необхідних для вирішення по суті питання щодо застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому, як це передбачено вищенаведеними нормативними актами.
Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що у випадку невідповідності матеріалів про умовно дострокове звільнення вимогам визначеним в законі, а саме характеристика не відображає процесу виправлення засудженого або стосується не всього періоду відбування ним покарання, немає даних про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків, не подано витяг із рішення спостережної комісії тощо, і заповнити ці прогалини в судовому засіданні неможливо, суддя на стадії підготовки справи до розгляду повертає матеріали для відповідного оформлення, а коли недоліки виявлено в судовому засіданні ухвалює відповідну постанову, в якій зазначає підстави для повернення матеріалів.
Згідно ст. 539 КПК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України застосовується суддею суду за місцем відбування покарання засудженим за спільним поданням органу, що відає відбуванням покарання, і спостережної комісії.
Відповідно до абз. 16 ч.1 ст. 107 КВК України , засуджені , які відбувають покарання у виді позбавлення волі , мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно- правовими актами Державного департаменту України з питань виконання покарань : звертатися до адміністрації з проханням внести подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання чи щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Окрім того, слід зазначити, що вироком апеляційного суду Автономної республіки Крим від 08.08.2003 року у справі № 1-61/2003 ОСОБА_4 (надалі - засуджений, ОСОБА_4 ) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1,6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 357, ст. 257, ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції Закону 1960 року) та на підставі ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 222015, помилування засуджених здійснюється у виді заміни довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцятим п`яти років. У випадку засудження особи до довічного позбавлення волі, клопотання про її помилування може бути подано після прийняття рішення відповідним судом.
Доводи ініціатора клопотання про те, що його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким подається за аналогією з клопотанням про помилування є помилковим, оскільки діючим законодавством передбачений окремий порядок здійснення помилування засудженого та вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.
Щодо посилання засудженого на те, що згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 Конституції України його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким підлягає задоволенню, щодо порушень положень ЄКПЛ, згідно практики ЄСПЛ на думку суду, не мають під собою підґрунтя, оскільки в такому випадку на виконання рішень ЄСПЛ держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено. Проте ч.1 ст. 87 КК України, передбачено можливість заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, актом про помилування, який відповідно до ч. 1 ст. 87 КК України належить до компетенції Президента України, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
Окрім того з приводу посилання засудженого на те, що підставою його звернення до суду була наявність рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)», а саме щодо виявлення порушення Україною ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року в частині застосування національними судами до осіб покарання у виді довічного позбавлення волі без можливості перегляду справи з подальшим звільненням від покарання.
Суд вважає за необхідне вказати на наступне: рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)» є другим рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України», та вони є пов`язаними між собою.
З урахуванням наведеного, неможливо не звернути увагу на п. 187 рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України», де наголошено, що має місце порушення ст. 3 ЄКПЛ у зв`язку з незменшуваним довічним позбавленням волі.
Проте, у п. 193 вказаного рішення суд наголосив, що Держави, які домовляються, користуються високим ступенем розсуду при прийнятті рішень про доцільну тривалість тюремного ув`язнення за окремі злочини, сам факт того, що довічне позбавлення волі може відбуватися у повному обсязі, не означає, що воно протирічіть ст. 3 ЄКПЛ, відповідно перегляд довічного ув`язнення не обов`язково призведе до звільнення відповідного засудженого.
Відповідно до п. 194 суд розкрив систематичну проблему, яка закликає до здійснення мір загального характеру. Характер визнаних порушень щодо неможливості скоротити довічний вирок у відповідності зі ст. 3 ЄКПЛ передбачає, що для належного виконання даного рішення Держави відповідача може потребувати створення реформи системи перегляду довічних вироків. Механізм такого перегляду зобов`язаний гарантувати розгляд у кожній конкретній справі того, чи виправдано тривале ув`язнення на законних пеналогічних підставах та зобов`язано дозволити довічно засудженим передбачати з певним ступенем точності, що вони повинні зробити, щоб мати право на звільнення та при яких обставинах у відповідності зі стандартами, що розроблені у прецендентному праві ЄСПЛ.
Що стосується рішення ЄСПЛ у справі «Пєтухов проти України (№2)» то Суд у п. 168 вказав, що загальні принципи, встановлені в прецедентному праві Суду щодо довічно ув`язнених, були недавно узагальнені в справі «Хатчисон проти Сполученого Королівства §§ 42-45, 17.01.2017р.
У п. 169 вказаної справі, Суд зазначає, що довічно ув`язнені в Україні можуть розраховувати на звільнення тільки в двох випадках: якщо вони страждають від важкої хвороби, несумісною з триманням під вартою, або якщо їм даровано президентське помилування (п.п. 73-74 і 79 , 82 і 86 цього рішення). Однак в першому випадку одужання, якщо воно можливе, означатиме кінець свободи і повернення до в`язниці.
У п. 170 цього рішення зазначено, що Суд неодноразово ухвалював, що припинення довічного ув`язнення через смертельну хворобу, що означає лише, що засудженому дозволено померти вдома або в хоспісі, а не в стінах в`язниці, не можна вважати «перспективою звільнення».
У п. 171 відповідно, теорія і практика президентського помилування, будучи єдиною можливістю для пом`якшення довічного вироку в Україні, потребує більш ретельного контролю.

З урахуванням наведеного, можна дійти висновку, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
Кримінальним кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачена ст. 82 КК України, до такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, не застосовується.
Окрім того, враховуючи позиції Європейського Суду з прав людини, викладені у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року суд вважає за необхідне вказати на те, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, тому на даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Слід зазначити також, що суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_4 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, або заміни йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання не може бути призначено до судового розгляду і підлягає поверненню для належного оформлення та дотримання вимог процедури вирішення питання.
Окрім цього, до клопотання не додано належним чином завірену копію вироку (з відміткою про набрання ним законної сили), на підставі якого він відбуває покарання, доказів на підтвердження відомостей про початок строку відбуття покарання та відомостей про фактично відбутий строк покарання, ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.06.2017 року засудженому ОСОБА_4 зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за період з 06.11.2002 року по 27.01.2004 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 448 днів.
За таких обставин, клопотання необхідно повернути для належного оформлення, оскільки недоліки цього клопотання позбавляють суд можливості його вирішити у визначені КПК строки.
Повернення клопотання не перешкоджає заявнику звернутися до суду в порядку передбаченому кримінальним процесуальним кодексом України.
Разом із тим, суд вважає за необхідне роз`яснити засудженому, що чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта практиці Європейського суду з прав людини
Керуючись ст. 154 КВК України, ст. 539 КПК України, Інструкцією про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 року № 845/7, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.06.2012 року за № 957/21269, Положенням про спостережні комісії, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2004 року № 429 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 року № 1042), п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», -
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання ОСОБА_4 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання чи заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, зацікавлена особа: Державна установа «Закарпатська установа виконання покарань (№9)» повернути заявнику для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3