КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями та змінами ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року, у кримінальному провадженні № 0002530 від 10.06.2019,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 26 листопада 2019 року включно, підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.190 КК України, з визначенням застави в межах 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 260 910, 00 гривень, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно ухвали, слідчий суддя відповідно по положень ст.ст. 177, 178 КПК України, врахувавши наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, яка підтверджується доданими до клопотання даними, тяжкість покарання, що загрожує останній у разі визнання її винуватою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, характеризуючи дані про особу підозрюваної, в їх сукупності, а також врахувавши наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прийшов до висновку про наявність підстав вважати, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями та змінами у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою клопотання органу досудового розслідування задовольнити частково та застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, з визначення застави у вигляді 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 40 140, 22 гривень.

Свої доводи захисник мотивує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. При цьому вказує, що розмір застави є непомірним для його підзахисної, при визначенні розміру застави слідчий суддя не врахував те, що підозрювана має на утриманні малолітню дитину, є вдовою та має батьків інвалідів, що підтверджується доданими в суді першої інстанції документами (а.с. 191-197).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення захисника та підозрюваної, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, в провадженні слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0002530 від 10.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України

28 вересня 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.190 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до районного суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя районного суду задовольнив дане клопотання та застосував до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначив заставу в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для прожиткових осіб, що становить 260 910, 00 гривень, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Розглядаючи клопотання з доданими до нього матеріалами, слідчим суддею встановлено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.190 КК України.

Так, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин», те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У клопотанні органу досудового розслідування та доданих до нього матеріалах міститься достатньо даних для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, зокрема на причетність ОСОБА_7 до інкримінованого кримінального правопорушення вказують протоколи прийняття заяви та допити потерпілих; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ; протоколом огляду веб-сайту «OLX» від 05.09.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_30 від 27.09.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_31 від 30.08.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_32 від 05.09.2019 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_33 від 05.09.2019 року; протоколом обшуку від 27.09.2019 року; протокол обушку від 27.09.2019 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.09.2019 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.09.2019 року; та інші матеріали кримінального провадження у своїй сукупності. Отже, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому доводи захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри слід визнати безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання органу досудового розслідування на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також з огляду на конкретні обставини кримінального провадження. Зокрема наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається орган досудового розслідування у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрювана може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни раніше наданих ними свідчень погрожувати їм фізичною розправою з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки остання отримала разом з клопотанням про обрання запобіжного заходу додатки до клопотання, разом з анкетними даними потерпілих та свідків. Також, ОСОБА_7 , може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, так як у останньої відсутні міцні соціальні зв`язки, місце постійного проживання, місце постійної роботи та не маючи ніякого джерела доходу, може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Вказані ризики є реальними, стійкими, триваючими та виправдовують даний запобіжний захід. Дані ризики виключають можливість застосування до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш м`якого запобіжного заходу, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії доброчесної поведінки підозрюваної.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Приймаючи таке рішення, колегія суддів виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрювану з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року. «Фокс Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з яким закон пов`язує можливість застосування до особи одного із запобіжних заходів, передбачених ст.. 176 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити, сховати або спотворювати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному правопорушенні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі; 1) вагомість наявність доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium № 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання суддів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те,що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедов проти Росії» № 7064/05, рішення від 01.06.2006 року Європейський суд дійшов такого висновку; «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фераррі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

ОСОБА_7 вчинила корисний тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного триманням під вартою, остання може переховуватись від органів досудового розслідування, з метою уникнення покарання, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в противагу чому сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростували доводи, зокрема, ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, колегія суддів також враховує тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , дані, які характеризують останню, як особу, вік та стан здоров`я підозрюваної, її соціальні зв`язки, сімейний стан, майновий стан, та враховує те що, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та находить до висновку, що докази та обставини, на які посилається сторона обвинувачення у клопотанні, дають достатні підстави колегії суддів прийти до висновку про наявність ризиків, які наведені вище, а для їх запобігання, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньо застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту викладених в апеляційній скарзі.

Питання доведеності вини підозрюваної у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації її дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Між тим, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з рішенням суду про визначення розміру застави до підозрюваної а також покладені на неї обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, звільнення може бути обумовлене наданням гарантій явки особи в суд, і судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у раз неявки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

Врахувавши обставини вчинення злочину, в якому підозрюється

ОСОБА_7 дані, які характеризують особу підозрюваної, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з огляду на вимоги ст. 183 КПК України визначив заставу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину має встановлюватись в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд на законних підставах визначив їй заставу у розмірі 130 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 260 910, 00 гривень, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Такий розмір є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Згідно ухвали, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваної, обставини кримінального провадження, тяжкість злочину у вчиненні якого вона підозрюється, та спростовує апеляційні доводи сторони захисту, а тому правильно визначив ОСОБА_7 саме такий розмір застави, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи захисника, щодо недоведеністю і недостатністю застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначених в апеляційній скарзі відносно підозрюваної ОСОБА_7 якою він просить застосувати щодо неї запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. З метою встановлення наведених в даних клопотаннях фактів, що мають значення для справи, оскільки при обранні запобіжного заходу слідчий суддя, перш за все, має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді у справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 26 листопада 2019 року включно, підозрюваною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України, з визначенням застави в межах 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 260 910, 00 гривень - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала Київського апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/5869/2019 Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_34
Доповідач: ОСОБА_1