ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/5615/15-к
Номер провадження 11-кп/819/182/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187,
ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0005601 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, терміном до 29 грудня 2019 року, включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2019 року скасувати, застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні.

У клопотанні прокурора необґрунтована можливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченій у разі визнання її винною в інкримінованих злочинах, є недостатньою підставою для тримання особи під вартою.

Невиправдана тривалість та порушення розумних строків судового розгляду порушує право ОСОБА_9 на свободу та особисту недоторканість.

Питання застосування альтернативних запобіжних заходів не обговорювалося.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, можливо у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначив, що суд обмежився загальними фразами та посиланням на статті законів, проте не надав оцінку доказам у кримінальному провадженні.

Всупереч ст.183 КПК України клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було подано безпосередньо в судовому засіданні в день завершення строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 .

Клопотання розглянуто незаконним складом суду, судове рішення є необґрунтованим та немотивованим.

Суд проігнорував всі доводи сторони захисту.

Крім того, 16 липня 2019 року суд провів судове засідання про виправлення описки в ухвалі Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 липня 2019 року без виклику присяжних та учасників судового процесу, при цьому своєю ухвалою суд практично змінив суть прийнятого рішення.

Судовий розгляд справи навмисно затягується, хоча кримінальне провадження має бути розглянуто судом в розумні строки.

Заслухавши суддю - доповідача, захисників, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 04 листопада 2019 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України (переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення), визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених . п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.262, ч.1 ст.263 КК України, а також особливо тяжких злочинів, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, за більш тяжкий з яких законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у разі визнання винуватими в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинувачених, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_9 має місце проживання, незаміжня, має неповнолітню дитину, раніше не судима, ОСОБА_10 має місце проживання, міцних соціальних зв`язків не має, неодружений, дітей на утримання не має, раніше не судимий.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів враховує суспільну небезпечність злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зокрема, особливо тяжкого злочину проти здоров`я та життя особи, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України, а тому саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і ці ризики на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, не зменшилися, а доводи апелянтів, які це заперечують, являються немотивованими.

Доводи апеляційних скарг захисників про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необґрунтованості можливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів являються безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.

Що стосуються доводів апеляційної скарги з приводу того, що розгляд клопотання здійснювався незаконним складом суду, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається із матеріалів провадження, зокрема журналу судового засідання, судом було розглянуто заяву адвоката ОСОБА_8 про відвід суду присяжних.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було подано безпосередньо в судовому засіданні в день завершення строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 позбавлені правових підстав, оскільки відповідно приписів ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вимога про вручення копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час судового розгляду, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 про те, що суд обмежився загальними фразами та посиланням на статті законів, проте не надав оцінку доказам у кримінальному провадженні позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого. Так, судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_10 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Посилання апеляційної скарги захисника про те, що 16 липня 2019 року суд провів судове засідання про виправлення описки в ухвалі Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 липня 2019 року без виклику присяжних та учасників судового процесу, при цьому своєю ухвалою суд практично змінив суть прийнятого рішення, колегією суддів не розглядаються, оскільки вказане судове рішення не є предметом апеляційного розгляду та не стосується ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2019 року.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів затягування судом першої інстанції розгляду кримінального провадження, так само як і порушення права обвинувачених на захист, права на свободу та особисту недоторканість, як про те вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисників, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 31 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_4
(підпис) ОСОБА_3