Дата документу 25.05.2020 Справа № 320/3483/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3483/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1110/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселе Запорізької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України,-

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 червня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2020 року було відмовлено у задоволенні обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, а клопотання прокурора задоволено та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 червня 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів та суворість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, свідчать про існування ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не буде здатний забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурором не встановлені реальні ризики, які свідчать про те, що він може переховуватись від слідства чи суду.

Крім того, вважає необґрунтованим пред`явлене йому обвинувачення, оскільки за показаннями потерпілого та інших обвинувачених, він немає ніякого відношення до вчинення кримінальних правопорушень.

Звертає увагу, що суддя не долучила до матеріалів кримінального провадження відеозвернення потерпілого ОСОБА_11 , який зазначає про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Також зазначає, що незаконний вплив на потерпілих, свідків та інших підозрюваних є недоцільним, оскільки всі вони вже були допитані в судовому засіданні, а ризик перешкоджання встановленню інших співучасників не відповідає дійсності, оскільки судом вже встановлено всіх осіб. що мають відношенні до цього кримінального провадження.

Наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення нічим не підтверджуються та є особистою думкою прокурора.

За таких обставин вважає, що застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатньо, до того ж, його цивільна дружина, з якою він виховує двох неповнолітніх дітей протягом тривалого часу, може надати йому місце проживання.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка рішення суду вважала законним, обґрунтованим та просила залишити його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, суворість покарання у виді позбавлення волі до 7 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, а також відсутність стійких соціальних зв`язків та постійного місця проживання на території м. Мелітополя, продовжує існувати ризик переховування від суду.

Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в тому числі, корисливих тяжких злочинів проти власності, раніше звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, а маючи не зняті та не погашені судимості, вчинив ряд нових умисних корисливих злочинів через 4 дні після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, на цей час у Вільнянському районному суді Запорізької області розглядається інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України (№ 0001053 від 07.11.2018 року), обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших умисних злочинів.

Незважаючи на викладені в апеляційній скарзі твердження ОСОБА_7 з приводу того, що він може проживати з цивільною дружино, з якою виховує двох неповнолітніх дітей (що не підтверджується наявними в матеріалах провадження доказами), встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

До того ж, доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений має цивільну дружину та двох неповнолітніх дітей, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки соціальні та родинні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та утримати його від продовження злочинної діяльності.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних, а також перешкоджання встановленню інших співучасників, колегія суддів до уваги не бере, оскільки з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції не встановив наявність таких ризиків та обґрунтував необхідність продовження строку дії запобіжного заходу виключно ризиками переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 та не долучення до матеріалів кримінального провадження відеозвернення потерпілого ОСОБА_11 , який нібито зазначає про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є предметом дослідження судом при судовому розгляді по суті обвинувачення, у зв`язку з чим, вказаним обставинам колегія суддів не вправі надавати оцінку при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 червня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4