ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1455/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
04 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2019 стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185, КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.02.2020 включно.
Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за які, у разі визнання його винуватими, в тому числі може бути призначене покарання до 8 років позбавлення волі. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
В апеляційних скаргах захисник проситьскасувати ухвалу суду першої інстанції замінити запобіжний захід з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування своїх апеляційних скарг захисник вказує на те, що рішення суду першої інстанції невмотивоване та необґрунтоване, ухвалене з порушенням КПК України та в супереч рішення КСУ і практики ЕСПЛ, а також стороною обвинувачення не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України і судом їх не встановлено.
Вислухавши доповідь судді, думку сторони захисту, які вважали рішення суду не правомірним і просили задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор у кримінальному провадженні просив застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в той час як суд вважав це клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки дія ухвали суду про обрання даного запобіжного заходу не сплинула, а обвинувачені та їх захисники заперечували проти задоволення клопотання і просили змінити обрані їм запобіжні заходи з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням обов`язку прибувати до суду, передбаченого ст.194 КПК України (т.1 а.с.115-118).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання до 8 років позбавлення волі і продовжив цей строк до 14.02.2020 включно. Тож ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України виправдовують тримання особи під вартою.
Крім того, у даному кримінальному провадженні розмір застави був визначений всім обвинуваченим ухвалами Харківського апеляційного суду у сумі 566695грн. та в подальшому при продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зберігається і є незмінним, як альтернативний варіант.
Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2019 стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді