Справа № 346/3614/19
Провадження № 1-кп/346/212/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Колегія суддів Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

Захисника - ОСОБА_7 .

Представника потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню про обвинувачення

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Гр. ОСОБА_6 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті двох осіб - вбивстві ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвалою слідчого судді від 21 червня 2019 року ,а в подальшому ухвалами Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2019року,30 вересня 2019 року, 27 листопада 2019 року,23 січня 2020 року щодо обвинуваченого було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 22 березня 2020 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.

Прокурор в судовому засіданні подав письмове клопотання,в якому наголосив на необхідності продовження строків тримання під вартою обвинуваченого, оскільки вчинений злочин є тяжким, обвинувачений не працює, може ухилитись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків , а також зважаючи тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке санкція відповідної статті п.1 ч.2 115 КК України ,за якою обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечили щодо продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,просять застосувати до нього домашній арешт.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний стосовно обвинуваченого слід продовжити, виходячи з наступного.

Згідно статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Підстави для арешту передбачені нормами КК України та КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основних свобод людини, а саме ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду по правам людини. Основна мета вказаної ст.5 Конвенції заключається в тому, щоб виключити необгрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі «Маккей проти Великобританії»). ЄСПЛ звертає увагу , що вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства,а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа «Плесо проти Угорщини»). В рішенні по справі «Джессіус проти Литви» ЄСПЛ роз`яснив , що в розумінні ст.5 Конвенції особа може бути взята під варту на підставі підпункта «с» пункта 1 цієї статті тільки в рамках кримінального судочинства з метою, щоб дана особа предстала перед компетентним органом за наявності обгрунтованої підозри. Суть терміну «обгрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обгрунтованою залежить від обставин справи.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, висловленої судом у п. 79 рішення Суду у справі Харченко проти України та у п. 170 рішення Суду у справі Лабіта проти Італії, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Крім цього, згідно практики Європейського суду з прав людини ,а саме §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах «Fox, Campbell and Hartley v. UK», «Dumont-Maliverg v. France»), підтверджують, що застосування такого заходу,як тримання під вартою, виправдовується тим, що була наявна обґрунтована підозра в тому, що підозрюваний скоїв злочин, в якому його обвинувачують. А отже, взяття під варту в даному випадку не порушує вимог §1 ст.5 конвенції.
Таким чином, тримання під вартою і доставка до компетентного правоохоронного органу особи, щодо якої існує підозра у вчиненні кримінального правопорушення, якщо особа ухиляється або може ухилитись від покладених на неї обов`язків , передбачених законом, є належним засобом.

Щодо обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді від 21 червня 2019 року, та ухвалами Коломийського міськрайонного суду від 12 серпня 2019 року,30 вересня 2019 року,27 листопада 2019 року та 23 січня 2020 року - до 22 березня 2020 року. Підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу є те ,що обвинувачений може ухилитись від суду, незаконно впливати на свідків , потерпілого, у обвинуваченого відсутнє нерухоме чи рухоме майно, а також тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за яке санкція відповідної статті 115 ч.2 КК України ,за якою обвинувачується ОСОБА_6 , передбачає покарання від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Крім цього у вищевказаних ухвалах зазначено обставини, які послужили підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, обвинувачений не працює, не має постійного доходу ,не має міцних соціальних зв`язків,вчинив злочин з особливою жорстокістю, а також тяжкість покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім цього, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та розмір покарання, передбачений за вчинення кримінального правопорушення у якому підозрюється, з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки в основу обвинувачення ОСОБА_6 окрім медичних аспектів, ставляться свідчення потерпілого та свідків;

-також обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як на він вже притягувався до кримінальної відповідальності за ст.185 ч.2 КК України.

-обвинувачений, підтримуючи стосунки із кримінальним елементом району, може незаконно впливати на свідків та потерпілих з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєний тяжкий злочин,а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
На даний час судовий розгляд даного кримінального провадження продовжується , вищеперераховані обставини зазначені у вищезгаданих ухвалах не змінилися, інших обставин, які б надавали підстави до зміни запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Суд враховує, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, зокрема застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки є неможливим через відсутність осіб, які згодні взяти на себе це зобов`язання, а застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту чи застави є занадто м`яким запобіжним заходом, що не відповідає характеру вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За наведених обставин, слід продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.183, 331, 369-372, ч. 2 ст. 392 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк на 60 днів, тобто до 11 квітня 2020 року, до 15.30 год.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору після її проголошення та направити начальнику УВП-12 м. Івано-Франківська.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3