У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002540, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002540, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, безпідставними посилання суду першої інстанції на відсутність в обвинувальному акті об`єкту посягання, і мотив, оскільки вказані складові частини злочину викладені в обвинувальному акті, у відповідних його розділах.
Зауважує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того, що зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке лише підлягатиме доведенню під час судового розгляду, і в аспекті ст. 338 КПК України, не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду.
Наголошує на тому, що обвинувальний акту у даному кримінальному провадженні містить усі необхідні складові, а саме: виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію діяння та формулювання обвинувачення, яке ґрунтується на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо, що свідчить про виконання всіх вимог ст. 291 КПК України.
Вважає, що надаючи оцінку даним, зібраним органами досудового слідства, під час підготовчого судового провадження, суд допустив істотне порушення вимог Кримінального процесуального закону, оскільки така оцінка повинна здійснюватись судом під час розгляду справи по суті, що свідчить про неправильне застосування вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002540, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Дослідивши обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору, з огляду на наступне.
В обвинувальному акті, при викладенні обвинувачення зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Разом з тим, обвинувальний акт не містить об`єкту посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпеку злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і мотив, як ознаку суб`єктивної сторони вказаного злочину, що характеризує дії саме як злочин проти громадського порядку та моральності, і відмежовує від злочинів проти особи.
Формулювання обвинувачення не містить ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства, поєднання яких є визначальним для юридичної ознаки діяння за ст. 296 КК України.
Крім того, обвинувальний акт містить посилання на дії іншої особи, процесуальний статус якої не визначено.
На думку суду, недоліки формулювання обвинувачення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того, і захисту обвинуваченого і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами ст. ст. 17, 20, 28 КПК України.
Такий виклад формулювання обвинувачення унеможливлює зміну обвинувачення в суді стосовно зазначених обставин, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно із вимогами ст. 338 КПК України, передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
За такого, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені порушення вимог КПК України є істотними та свідчать про невідповідність направленого обвинувального акта вимогам кримінально-процесуального закону та унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У відповідності до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016 р., аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкового відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У разі недотримання прокурором, на якого покладено обов`язок висувати обвинувачення, зазначених вище вимог закону, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Крім того, відповідно роз`ясненням, які містяться у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 р., суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Даний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справах «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р. та «Ващенко проти України» від 26.06.2008 р., зазначав, що обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51). Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Аналіз положень ст. ст. 42, 291, 91 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дає підстави для висновку про те, що обвинувачений має бути повно і детально поінформований про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а обвинувальний акт має містити формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення із зазначенням обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , як фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені, серед іншого, обставини пошкодження майна потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , за допомогою заздалегідь приготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому, у викладі фактичних обставин злочину, вчиненого ОСОБА_6 , не зазначені обставини грубого порушення громадського порядку (згідно із правовою кваліфікацією), що відноситься до обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, що свідчить про невідповідність формулювання обвинувачення юридичному змісту порушених правовідносин, відповідно до правової кваліфікації злочину, що інкримінується ОСОБА_6 .

Крім того, диспозиція ст. 296 КК України передбачає обов`язкову наявність мотиву протиправних дій у виді явної неповаги до суспільства, і встановлення даної кваліфікуючої ознаки є обов`язковим елементом, оскільки впливає на правову кваліфікацію та відмежовування від інших складів злочинів, які є схожими за об`єктивною стороною.
Так, в обвинувальному акті, в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , зазначено про наявність в його діях кваліфікуючої ознаки мотиву у виді явної неповаги до суспільства. Проте, в описовій частині фактичних обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 дій та в самому формулюванні обвинувачення відсутнє конкретизоване зазначення тих обставин, які дають змогу встановити наявність такої ознаки суб`єктивної сторони даного складу злочину, як мотив, оскільки незрозуміло, в чому саме виразилась явна неповага до суспільства, яка характеризується, як правило, прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі, тощо.

Вказані обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції, тому таке формулювання обвинувачення буде порушувати право на захист обвинуваченого, що належить до однієї із засад кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, та свідчить про безумовну наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувального акту, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та визначення межі судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, а тому вказана ухвала є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 лютого 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002540, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3