Номер провадження: 11-сс/813/121/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
власника майна ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. ч. 2, 3 ст. 189 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна, вилученого 11.10.2019 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: на мобільний телефон марки «IPHONE X MAX» imei: НОМЕР_1 у корпусі золотого кольору із сім-картою оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 та сім-картою оператора «Лайф»; мобільний телефон маки «HUAWEI» imeі1: НОМЕР_3 ; imei2: НОМЕР_4 у корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Київстар»; мобільний телефон марки «IPHONE SX» imei: НОМЕР_5 в корпусі чорного кольору,у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. ч. 2, 3 ст. 189 КК України.
Своє рішення про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя мотивував тим, що існує необхідність в забезпеченні збереження речових доказів. Зазначає, що вищезазначені речі та документи є об`єктом кримінального правопорушення та зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження та необхідні у проведенні слідчих (розшукових) та процесуальних дій, в тому числі експертних досліджень.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник власника майна просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого відмовити, та зобов`язати відповідних (уповноважених) осіб органу досудового розслідування повернути вищевказане майно, на яке оскарженою ухвалою накладено арешт, власниці ОСОБА_8 .
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення слідчого судді є необґрунтованим, невмотивованим, ухваленим з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а саме:
- клопотання слідчого, на підставі якого винесено оскаржену ухвалу, подано з порушенням строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому слідчий суддя мав винести ухвалу про залишення клопотання слідчого без задоволення через порушення строків його подання, а вилучене майно негайно повернути власниці ОСОБА_8 ;
- слідчий суддя приймав рішення за результатами розгляду клопотання у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2019, а обшук за місцем проживання ОСОБА_11 проводився на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2019 за результатами розгляду клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2019, протокол обшуку також оформлювався з посиланням на кримінальне провадження, зареєстроване 04.10.2019;
- слідчий суддя ухвалюючи оскаржене рішення не звернув уваги, що в протоколі обшуку слідчим зазначено неіснуючу адресу квартири, де проводився обшук, зокрема «Одеська область, Овідіопольський район, ЖК «7-небо» вул. Європейська»;
- вилучені речі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України.
Представник власника майна, під час розгляду апеляційної скарги, просить дослідити додані документи до апеляційної скарги, матеріали справи №947/25073/19, а також допитати за обставинами, зазначеними в апеляційній скарзі власника майна ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , явку в судове засідання яких зобов`язався забезпечити.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною другою ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання не в повній мірі дотримався принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

У клопотання слідчого про арешт майна вказано, що в період 2019 року, ОСОБА_13 , маючи стійку життєву позицію, спрямовану на заняття протиправною діяльністю, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, шляхом розбійних нападів та вимагання, організував групу до якої залучив, в якості її постійних учасників, громадян України з числа своїх знайомих, які проживають на території Одеської області, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших невстановлених на даний час слідством осіб.
В подальшому, отримавши згоду на участь від ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інших невстановлених на даний час слідством осіб, реалізуючи свій злочинний план, спрямований на незаконне збагачення, шляхом розбійного нападу та протиправного заволодіння майном громадян, шляхом вимагання, ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою з іншими учасниками, здійснив ряд запланованих організаційних та підготовчих заходів, до числа яких входило: збір та отримання інформації про об`єкти нападу, відомостей щодо потерпілих, пошук засобів скоєння злочинів, засобів зв`язування, зброї.
Під час досудового розслідування, керуючись ст. 236 КПК України щодо виконання ухвал про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, з метою збереження та недопущення знищення речей і документів, які мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також фіксації вчинення кримінальних правопорушень останнім, обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування, збору доказів, які мають значення для кримінального провадження, 11.10.2019 проведено обшуки за місцем проживання підозрюваних, їх родичів, транспортних засобів, а також осіб, які ймовірно причетні до вчинення вказаних та аналогічних злочинів.
В ході проведення обушку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «IPHONE X MAX» imei: НОМЕР_1 у корпусі золотого кольору із сім-картою оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_2 та сім-картою оператора «Лайф»; мобільний телефон маки «HUAWEI» imeі1: НОМЕР_3 ; imei2: НОМЕР_4 у корпусі чорного кольору із сім-картою оператора «Київстар»; мобільний телефон марки «IPHONE SX» imei: НОМЕР_5 в корпусі чорного кольору.
Слідчий звертається з клопотанням про накладення арешту на майно обґрунтовуючи його тим, що майно, яке було вилучене під час обшуку 11.10.2019 за вказаним місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , містить на собі сліди вчинених кримінальних правопорушень, необхідні для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.
Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту на майно та, відповідно, накладається арешт на майно слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту вказаного майна.

Крім того, зі змісту клопотання слідчого неможливо зрозуміти, яке відношення та який процесуальний статус має власник вилученого майна ОСОБА_8 до даного кримінального провадження. Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду вказав, що наразі ОСОБА_8 має статус свідка у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, слідчим у клопотанні, а прокурором в судовому засіданні апеляційного суду, не зазначено які відомості про кримінальне правопорушення можуть містити належні ОСОБА_8 мобільні телефони, вилучені в ході обшуку. Тому, апеляційний суд вважає, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не розкрито, яке відношення вилучене в ході обшуку майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речових доказів не є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки належних та переконливих обставин, які свідчили би про те, що майно, про арешт якого порушується питання у клопотанні, є предметом, знаряддям злочину, містять на собі його сліди або здобуте злочинним шляхом, клопотання та долучені матеріали не містять.

Інших обставин, які свідчили б про відповідність майна критеріям, встановленим

ст. 98 КПК України, у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні апеляційному суду не надано. За таких обставин законних підстав для накладення арешту на майно апеляційний суд не вбачає.

На думку апеляційного суду, такий підхід органу досудового розслідування до процесу доказування у кримінальному провадженні не повинен компенсуватись за рахунок обтяження законних прав та інтересів власника майна, а також істотного обмеження закріпленої в Конституції України непорушності права власності.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, внаслідок чого він дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна надав постанову слідчого СУ ГУНП в Одеській області від 01.02.2020 про виділення речових доказів, які не містять доказове значення по кримінальному провадженню, відповідно до якої проведений огляд вилученого в ході обшуків майна, під час якого відомостей, які містять доказове значення у вказаному кримінальному провадженні не виявлено, та зазначене у постанові майно підлягає поверненню власникам майна.

Таким чином, на момент розгляду апеляційної скарги, майно, яке представник власника майна просить повернути, відповідно до ст. 170 КПК України, втратило статус такого, на яке можливо накласти арешт.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що слідчий суддя, при розгляді клопотання слідчого про арешт майна не звернув уваги, що обшук за місцем проживання ОСОБА_11 проводився на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси за результатами розгляду клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2019, протокол обшуку також оформлювався з посиланням на кримінальне провадження, зареєстроване 04.10.2019, однак клопотання слідчого про накладення арешту на майно було подано на розгляд слідчому судді у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2019. Також в протоколі обшуку слідчим зазначено неіснуючу адресу квартири, де проводився обшук, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження при дослідженні наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду від 10.10.2019, було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 11.10.2019, а слідчий звернувся з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку за вказаною вище адресою, 15.10.2019, у зв`язку з чим представник власника майна в апеляційній скарзі вказує, що слідчим подано клопо тання про арешт майна з порушенням строку, передбаченого ч. 5. ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 115 КПК України, при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Так як в даному випадку процесуальний строк, відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України обчислюється годинами, то 48 годинний термін подачі клопотання слідчим про арешт майна повинен був закінчитись 13.10.2019.

Однак, апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до ч. 6 ст. 115 КПК України, якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах. Так як, 13.10.2019 та 14.10.2019 є неробочими днями, а наступний робочий день був 15.10.2019, тому слідчим подано клопотання про арешт майна без пропуску встановленого кримінальним процесуальним законодавством строку.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, яке відношення вказане майно має до розслідування вчинених кримінальних правопорушень, апеляційний суд приходить до висновку, що арешт накладено необґрунтовано.

Встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що висновки слідчого судді, викладені в оскарженій ухвалі, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, є підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її задовольнити, оскаржену ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката
ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.10.2019 про арешт майна, вилученого 11.10.2019 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. ч. 2, 3
ст. 189 КК України, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , про арешт майна, вилученого 11.10.2019 в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою:

АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000932, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.187, ч. ч. 2, 3 ст. 189 КК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4