У Х В А Л А

10 січня 2020 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу заступника генерального директора ТОВ "Інваріант" ОСОБА_5 на бездіяльність органу досудового розслідування,-
встановив:
09 грудня 2019 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування.
Скаржник просить слідчого суддю визнати протиправною бездіяльність слідчих Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, які здійснюють досудове розслідування по кримінальному провадженню №001967 за фактом повідомлення директором ТОВ «Хардокс» ОСОБА_6 завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину та завідомо неправдиві покази, передбаченого ст. 383, ст. 384 КК України та зобов`язати слідчого Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області: визнати Товариство з обмеженою відповідальність «Інваріант» (, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ландау, 21а) потерпілим у кримінальному провадженні №001967; залучити ОСОБА_5 в якості представника потерпілого у кримінальному провадженні №001967; надати пам`ятку про ознайомлення з правами у якості представника потерпілого по кримінальному провадженню; в порядку ст.221 КПК України надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження; допитати, ОСОБА_5 , в якості представника потерпілого.

В обґрунтування скарги скаржник посилався на те, що у провадженні Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №001967 за фактом повідомлення директором ТОВ «Хардокс» ОСОБА_6 завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину та завідомо неправдиві покази, передбаченого ст. 383, ст. 384 КК України, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2019 року.
Внаслідок вказаного кримінального правопорушення ТОВ «Інваріант» було завдано матеріальну шкоду.
02.09.2019 року ним на адресу Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області направлялась ухвала Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 27.08.2019 року, якою було зобов`язано уповноважену особу Покровського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України внести відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за заявою ОСОБА_5 від 30.07.2019 року.
В подальшому (25.10.19 та 06.12.19) ним було направлено до Начальника Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , оскільки його навіть не повідомляють хто входить до слідчої групи, клопотанням про визнання ТОВ «Інваріант» потерпілим та його, ОСОБА_5 , представником потерпілого, вручити йому пам`ятку про його, як представника, права та обов`язки, а також надати для ознайомлення матеріали досудового розслідування.
Проте, станом на 09.12.2019 року слідчим не виконано свого обов`язку, передбаченого ст. 220 КПК України, не розглянуто його клопотання, не ознайомлено його, як представника потерпілого з правами та обов`язками, не надано та не ознайомлено з матеріалами досудового розслідування, та не надається будь яка інформація щодо проведення досудового розслідування.
У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав та просив задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту скарги.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлений у встановленому законом порядку, на вимогу суду надав матеріали кримінального провадження № 0001967.
В судовому засіданні прокурор скаргу не визнав, просив суд відмовити в її задоволенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку представника скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, слідчий суддя приходить на наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Приписом ч.1 ст. 24 КПК України гарантовано право кожному на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, дану скаргу подано належною особою, у строки, передбачені КПК України.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Покровського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0001967, внесеного в ЄРДР 04.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України.

У травні 2019 року ОСОБА_5 направлено клопотання до Покровського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області про визнання ТОВ «Інваріант» потерпілим у кримінальному провадженні № 001967; про залучення ОСОБА_5 в якості представника потерпілого у кримінальному провадженні №001967; надання пам`ятки про ознайомлення з правами у якості представника потерпілого по кримінальному провадженню; в порядку ст.221 КПК України надати для ознайомлення матеріали кримінального провадження; допитати ОСОБА_5 в якості представника потерпілого.

Частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено що, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Так, постановою слідчого СВ Покровського ВП КВП ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_8 від 26 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви заступника генерального директора ТОВ "Інваріант" ОСОБА_5 про визнання ТОВ "Інваріант" потерпілим у кримінальному провадження №0001967, внесеного ЄРДР 04.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України та залучення представника ТОВ "Інваріант", а саме заступника генерального директора ОСОБА_5 до даного кримінального провадження представником потерпілого.

Обґрунтовуючи постанову слідчий послався на те, що за класифікацією юридичних складів злочинів за ступенем їх суспільної небезпеки, склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України є формальним, тобто злочин вважається закінченим з моменту надання суб`єктом злочину, завідомо неправдивого повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину та не має обов`язкової ознаки об`єктивної сторони у вигляді настання суспільно-небезпечних наслідків і в свою чергу об`єктом такого кримінального правопорушення є інтереси державної влади, встановлений в державі порядок правосуддя, тобто інтереси правосуддя.

Підставою для відмови представнику ТОВ "Інваріант" у визнанні потерпілим у кримінальному провадження № 0001967 послугувало те, що згідно матеріалів провадження слідчим не встановлено, що вказаному підприємству, даним кримінальним правопорушенням завдано шкоди, також з метою обґрунтування своїх тверджень про завдану шкоду заявником не надано жодних підтверджуючих документів.

Імперативним приписом, зафіксованим у ст. 7 цього Кодексу, законодавець визначив, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, доступ до правосуддя тощо.

Як зазначено у ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Приписами ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Системний аналіз положень кримінального-процесуального закону дає підстави вважати, що процесуальне значення визнання особи потерпілою фактично означає завдання фізичній особі, моральної, фізичної або майнової шкоди, вчиненим кримінальним правопорушенням та як наслідок отримання цією особою відповідних прав, зокрема прав знати про рух кримінального провадження, подавати докази, заявляти відводи і клопотання, давати пояснення, показання або відмовитися їх давати, оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, мати представника тощо.

Визначення процесуального статусу особи у кримінальному провадженні залежить, зокрема, від об`єкту та об`єктивної сторони того чи іншого складу злочину, оскільки є низка злочинів, у яких шкода завдається лише державним та суспільним інтересам, а відтак участь потерпілих у таких кримінальних провадженнях не передбачена.

Основним завданням суду, слідчого судді при виконанні функцій судового контролю є встановлення факту, чи дійсно права і свободи людини було порушено або вони порушуються; чи було створено або створюються перешкоди для їх реалізації; чи має місце інше ущемлення прав і свобод; які перешкоди він зобов`язаний поновити або усунути для їх реалізації.

Суспільна небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України, полягає в тому, що він перешкоджає нормальній діяльності органів досудового розслідування і суду, істотно ускладнює одержання ними достовірних доказів та істинних висновків при виконанні діяльності, пов`язаної зі здійсненням правосуддя, а об`єктивна сторона цього злочину виявляється у неправдивому, тобто такому, що не відповідає дійсності, повідомленні про вчинення злочину, яке направлене суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування.

У свою чергу кримінальне правопорушення, передбачене ст. 383 КК України є злочином проти правосуддя, у зазначеній категорії справ потерпілим виступає держава, яка гарантує здійснення правосуддя, а отже юридична або фізична особа, крім органів державної влади, не можуть бути потерпілими у кримінальних провадженнях з правовою кваліфікацією за ст. 383 КК України, проте є очевидним, що у разі направлення неправдивого повідомлення про вчинення злочину конкретною особою істотно зачіпаються права та інтереси цієї особи, яка стає фігурантом відповідного кримінального провадження.

Честь, гідність та ділова репутація особи є об`єктами цивільних прав, які захищаються законом.

За приписом ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа, зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналізуючи норми ст. 55 КПК України, беручи до уваги об`єкт та об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 383 КК України, слідчий суддя не вбачає підстав вважати, що на даній стадії кримінального провадження підприємству ТОВ "Інваріант" завдано шкоди у кримінальному провадженні.

Таким чином, з огляду на те, що обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження слідчим обставин кримінального провадження, що стало підставою для винесення постанови від 26.10.2019 про відмову у визнанні потерпілим, не встановлено, відтак висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального процесуального закону і ґрунтуються на оцінці доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

З урахуванням положень частини 4 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 40, 55, 110, 303-307 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги заступника генерального директора ТОВ "Інваріант" ОСОБА_5 на бездіяльність органу досудового розслідування - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1