Справа № 308/6525/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2020 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 1 вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , погоджене начальником відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Будапешт, Угорщина, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, непрацюючого, пенсіонера, одруженого, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, у кримінальному провадженні № 0000050, відомості про яке 22.05.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий 1 вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області лейтенант юстиції ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим начальником відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, у кримінальному провадженні № 0000050, відомості про яке 22.05.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що ОСОБА_4 , діючи умисно за попередньою змовою з громадянином Угорщини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем м. Берегово Закарпатської області, що проживає в Угорщині, керівником фонду «За Берегово», представником від області Саболч-Сатмар-Берег у Всесвітньому союзі угорців та очільником місцевого товариства Тріанон, переслідуючи мету дестабілізації ситуації в Закарпатській області, направлену на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, організували на території Закарпатської області збір підписів під петицією NAIH-128544/2017 до Угорського уряду, щодо ініціювання денонсації «Тріанонського договору» та започаткування міжнародного судового розгляду щодо скасування вказаного договору, з метою подальшого відокремлення Закарпатської області від складу України та приєднання її до Угорщини

Встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , будучи засновником Товариства Угорської інтелігенції Закарпаття, знаючи та розуміючи, що у відповідності до ст. 69 Конституції України народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії, а також, що у відповідності до ст. 73 Конституції України виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України, який згідно з вимогами ст. 72 Конституції України призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених цією Конституцією та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області, а також, що у відповідності до ст. 2 Конституції України Україна є унітарною державою, територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою, згідно з ч. 2 ст. 133 Конституції України до складу України входить, серед інших, Закарпатська область, а згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України суші, вод, надр, повітряного простору і, у відповідності до ч. 1 ст. 2 цього ж Закону державний кордон України визначається Конституцією України та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України не пізніше 29 жовтня 2019 року, знаходячись на території Угорщини отримав від Далмая Арпада 20 бюлетенів NAIH-128544/2017 для організації їх підписання на території Закарпатської області.

Надалі ОСОБА_4 , маючи на меті організувати збір підписів вказаної петиції на території Закарпатської області, підшукав для виконання злочинного задуму ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 29 жовтня 2019 року, об 11 год. 15 хв. на виконання попередньої злочинної домовленості з ОСОБА_7 , будучи обізнаним про зміст вказаної петиції, знаходячись біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , передав ОСОБА_8 20 бюлетенів NAIH-128544/2017, з метою збору ОСОБА_8 підписів на території Закарпатської області, серед етнічних угорців, щодо денонсації Тріанонського договору.

Вказаний бланк петиції NAIH-128544/2017 містить логотип організації з адресою «Національна консультаційна комісія з питань Тріанону Світова спілка (союз) угорців, 1052 Будапешт, вул. Сомелвейс, 1-3, 1364 Будапешт, а/с 369», реєстраційний номер петиції, серію та додатковий порядковий шестизначний номер бланку.

Зазначено мету збору підписів. Один бланк розрахований на 10 підписантів з відображенням ПІБ, дати, місця народження, адреси проживання, телефону, електронного адресу та підпису особи.

У нижньому правому куті бланку вказуються дані на особу, яка здійснює збір підписів: ПІБ, адреса проживання, телефон, електронна адреса, дата початку збору підписів.

У лівому роз`яснення про надання дозволу на обробку персональних даних, де зазначено, що особа, яка поставила свій підпис у цьому бланку надає добровільну згоду на обробку своїх персональних даних, які оброблятимуться Світовою спілкою (союзом) угорців (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4 , тел. +36-1-267-4510). Метою використання персональних даних є подання петиції із закликом до угорського уряду звернутися від імені угорської держави до міжнародних інституцій з метою започаткування міжнародного судового розгляду скасування Тріанонського мирного договору. Своїм підписом особа засвідчує про повну підтримку порушеного в петиції питання. Підписант має право у будь-який час ініціювати вилучення його персональних даних, доповнити їх або редагувати. У випадку порушення прав особи у зв`язку з неправомірним використанням персональних даних передбачена відповідальність відповідно до чинного законодавства 2011.evi CXII.tv.21.§, або особа може звернутися до Національного агентства із захисту інформації та обробки персональних даних. Термін використання (обробки) персональних даних з 15.10.2017 року по 31.12.2020 року.

У правому нижньому куті наявні написи: Збирач підписів, Ім`я, Адреса, Організація, Дата виготовлення.

Внутрішня сторона бланку містить витяг з петиції Європейському Парламенту поданої в 2015 році під заголовком «Правду для Європи».

З наступним текстом «Пройшло близько століття з часу закінчення світової війни, після якої країни-переможці у Версальському договорі реалізували висунуті перед війною свої амбіції.

4 червня 1920 року Угорщині була нав`язана так звана мирна угода, що суперечила національним інтересам країни вже в день підписання, але на поглиблене вивчення питання чи дорозслідування ніхто не наважився до цього часу.

І. Чому неприйнятний ОСОБА_9 мир?

Версальський договір, який фактично підвів риску під І світовою війною, посилаючись на національні інтереси, відокремивши від Угорщини дві третини її території, породив нові держави, що раніше не існували.

Наприклад, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , або розширив кордони до ніколи неіснуючих меж, наприклад, Румунії. Чехословаччині у той час в якості винагороди дісталася територія з тримільйонним етнічним німецьким населенням. Створення деяких нових країн мотивували необхідністю їх самовизначення та самоідентичністю.

У той же час відносно Угорщини спаплюжена значна частина національних інтересів. Від неї відібрали як історичні національні права, так і права на самоврядування. У результаті цього одвічні угорські території перейшли в підпорядкування названих псевдокраїн.

Вочевидь, мова йде про порушення міжнародних прав, яке негативно відобразилося на людях, котрі ідентифікують себе за національністю угорцями. Неможливість національного самовизначення це типовий засіб расизму, неприйнятний у цивілізованому світі.

Більше як через 90 років по закінченні війни угорці, які проживають у Карпатському басейні, не можуть отримати відповідь на доленосні питання. Якщо, наприклад, вважається легітимним відокремлення території на тій підставі, що населення розмовляє словацькою мовою, чому на тих же підставах не може бути легітимним відокремлення території з угорськомовним населенням від штучних країн та приєднання їх до Угорщини?

ІІ. Покарання, отримане нами 4 червня 1920 року, було неприйнятне й несправедливе.

Необхідно визнати як факт, що Угорщина не відповідає за розв`язання Першої світової війни.

На початку ОСОБА_12 світової Угорщина не була окремою державою, а входила до Австро-Угорської монархії, у складі якої й була втягнута у війну.

Починаючи з 1867 року віденське міністерство оборони прийняло рішення про військову політику Угорщини. Так само зовнішня політика й питання фінансів керувалися з Відня.

7 липня 1914 року угорський прем`єр-міністр граф ОСОБА_13 на коронній раді одноосібно виступив проти війни. Понад це, наступного дня листом звернувся до цісаря Ференца Йожефа й закликав монарха не розпочинати війни.

Під шаленим тиском 14 липня 1914 ОСОБА_14 погодився відкликати своє вето. При цьому в протоколі повторного засідання вказано, що навіть у разі перемоги Угорщина не одержить жодних територіальних преференцій від Сербського королівства, на яке планувався напад.

Всупереч цьому факту преса ОСОБА_15 поширила зухвалу брехню, що граф ОСОБА_14 став організатором «сараєвського» вбивства принца ОСОБА_16 , яке використане для розв`язування війни.

При цьому тогочасний політикум знав, і це було підтверджено, що вбивство спланували і здійснили сербські спецслужби.

У той час, коли звинувачення в розпалюванні війни Угорщиною можна було спростувати, 31 жовтня 1918 року граф ОСОБА_14 , єдиний, хто виступав проти війни, був убитий у своєму помешканні на очах своїх рідних.

ІІІ. Розподіл угорських територій спланували до початку І Світової війни цьому є докази.

Намір подрібнення Угорщини виник ще задовго до початку війни і, у зв`язку з цим, не стосувався ні її, ні її результатів. Тому питання територіального розділу не мало бути предметом мирного договору.

4. Під час Версальського договору рішення щодо Угорщини були прийняті на підставі відвертої брехні.

Прем`єр-міністр Великобританії ОСОБА_17 пізніше визнав, що рішення приймалися на підставі хибних даних: «Були деякі наші союзники, всі факти і докази яких були сфабриковані, рішення приймалося на основі неправдивих даних» (Lloyd George, Quince Hall-i розмови, додаток 62).

5. Несправедливість Тріанонського договору беззаперечно підтверджує той факт, що від Угорщини до Австрії відійшли 4026 км.кв. попри те, що Австрія більш відповідальна за початок Війни.

Навіть Австрія, з якою Угорщина до кінця війни становила єдину державу, отримала частину угорських територій!

6. Територія Закарпаття несправедливо відійшла від Угорщини, аналогічно до австрійських територіальних надбань.

Тріанонська мирна угода передала ОСОБА_18 для того, щоб за рахунок русинів збільшити чисельність слов`янського населення. Згодом прем`єр-міністр Бенеш без будь-яких правових підстав просто віддав Закарпаття Радянському Союзу. Таким чином, Закарпаття після розпаду СРСР стало територіально належати Україні, якій історично ніколи не належало. Русинам та угорцям, котрі тисячоліття проживали в Закарпатті, не дали навіть провести референдум, тобто реалізувати право на самовизначення.

7. У повоєнні роки, після оголошення Тріанонського миру, історія надала беззаперечні докази того, наскільки фальшивою була пропаганда країн ОСОБА_15 , що оголосила Угорщину «тюрмою народів та національностей».

Сільське населення територій Угорщини, приєднаних до Австрії, не могло змиритися з фактом відірваності від батьківщини. Через позбавлення його права на самовизначення. У 1923 році 10 населених пунктів провели збройне повстання за повернення до Угорщини.

Доказом національної терпимості Угорщини за часів угорських королів став той факт, що переважна більшість населення сіл, що брали участь у повстанні, були австрійцями і хорватами! Тобто села з німецьким населенням зажадали відокремитися від німецькомовної Австрії та повернутися на батьківщину під святу корону Угорщини. Щоб віддати честь цим селам, назвемо їх Олшовчота, Фелшовчота, Хорватлово, Кішнардо, Нодьнардо, Модьоркерестеш, Нейметкерестеш, Олмод, Порноапаті, Сентпийтерфол.

Посттріанонські країни фактично ніяк не виконали своїх договірних зобов`язань, відповідно до яких вони мали забезпечити угорцям людські й національні права.

Несправедливість Тріанонського миру в 1991 році визнав президент Франції ОСОБА_19 .

Досі не з`ясовано, чим угорська нація заслужила такої безпрецедентної несправедливості.

Встановлено, що в посттріанонських країнах процентне співвідношення угорців скоротилося більше ніж на 50 %. У зв`язку з цим збереження їхньої національної ідентичності критично погіршується. Із цих причин перегляд Тріанонської угоди не може терпіти подальшого відкладання».

Внутрішня сторона бланку містить витяг з петиції Європейському Парламенту, поданої в 2015 році під заголовком «Правду для Європи».

«Пройшло близько століття з часу закінчення світової війни, після якої країни-переможці у Версальському договорі реалізували висунуті перед війною свої амбіції.

4 червня 1920 року Угорщині була нав`язана так звана мирна угода, що суперечила національним інтересам країни вже в день підписання, але на поглиблене вивчення питання чи дорозслідування ніхто не наважився до цього часу.

І. Чому неприйнятний ОСОБА_9 мир?

Версальський договір, який фактично підвів риску під І світовою війною, посилаючись на національні інтереси, відокремивши від Угорщини дві третини її території, породив нові держави, що раніше не існували.

Наприклад, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , або розширив кордони до ніколи неіснуючих меж, наприклад, Румунії. Чехословаччині у той час в якості винагороди дісталася територія з тримільйонним етнічним німецьким населенням. Створення деяких нових країн мотивували необхідністю їх самовизначення та самоідентичністю.

У той же час відносно Угорщини спаплюжена значна частина національних інтересів. Від неї відібрали як історичні національні права, так і права на самоврядування. У результаті цього одвічні угорські території перейшли в підпорядкування названих псевдокраїн.

Вочевидь, мова йде про порушення міжнародних прав, яке негативно відобразилося на людях, котрі ідентифікують себе за національністю угорцями. Неможливість національного самовизначення це типовий засіб расизму, неприйнятний у цивілізованому світі.

Більше як через 90 років по закінченні війни угорці, які проживають у Карпатському басейні, не можуть отримати відповідь на доленосні питання. Якщо, наприклад, вважається легітимним відокремлення території на тій підставі, що населення розмовляє словацькою мовою, чому на тих же підставах не може бути легітимним відокремлення території з угорськомовним населенням від штучних країн та приєднання їх дол. Угорщини?

ІІ. Покарання, отримане нами 4 червня 1920 року, було неприйнятне й несправедливе.

Необхідно визнати як факт, що Угорщина не відповідає за розв`язання Першої світової війни.

На початку ОСОБА_12 світової Угорщина не була окремою державою, а входила до Австро-Угорської монархії, у складі якої й була втягнута у війну.

Починаючи з 1867 року віденське міністерство оборони прийняло рішення про військову політику Угорщини. Так само зовнішня політика й питання фінансів керувалися з Відня.

7 липня 1914 року угорський прем`єр-міністр граф ОСОБА_13 на коронній раді одноосібно виступив проти війни. Понад це, наступного дня листом звернувся до цісаря Ференца Йожефа й закликав монарха не розпочинати війни.

Під шаленим тиском 14 липня 1914 ОСОБА_14 погодився відкликати своє вето. При цьому в протоколі повторного засідання вказано, що навіть у разі перемоги Угорщина не одержить жодних територіальних преференцій від Сербського королівства, на яке планувався напад.

Всупереч цьому факту преса ОСОБА_15 поширила зухвалу брехню, що граф ОСОБА_14 став організатором «сараєвського» вбивства принца ОСОБА_16 , яке використане для розв`язування війни.

При цьому тогочасний політикум знав, і це було підтверджено, що вбивство спланували і здійснили сербські спецслужби.

У той час, коли звинувачення в розпалюванні війни Угорщиною можна було спростувати, 31 жовтня 1918 року граф ОСОБА_14 , єдиний, хто виступав проти війни, був убитий у своєму помешканні на очах своїх рідних.

ІІІ. Розподіл угорських територій спланували до початку І Світової війни цьому є докази.

Намір подрібнення Угорщини виник ще задовго до початку війни і, у зв`язку з цим, не стосувався ні її, ні її результатів. Тому питання територіального розділу не мало бути предметом мирного договору.

4. Під час Версальського договору рішення щодо Угорщини були прийняті на підставі відвертої брехні.

Прем`єр-міністр Великобританії ОСОБА_17 пізніше визнав, що рішення приймалися на підставі хибних даних: «Були деякі наші союзники, всі факти і докази яких були сфабриковані, рішення приймалося на основі неправдивих даних» (Lloyd George, Quince Hall-i розмови, додаток 62).

5. Несправедливість Тріанонського договору беззаперечно підтверджує той факт, що від Угорщини до Австрії відійшли 4026 км.кв. попри те, що Австрія більш відповідальна за початок Війни.

Навіть Австрія, з якою Угорщина до кінця війни становила єдину державу, отримала частину угорських територій!

6. Територія Закарпаття несправедливо відійшла від Угорщини, аналогічно до австрійських територіальних надбань.

Тріанонська мирна угода передала ОСОБА_18 для того, щоб за рахунок русинів збільшити чисельність слов`янського населення. Згодом прем`єр-міністр Бенеш без будь-яких правових підстав просто віддав Закарпаття Радянському Союзу. Таким чином, Закарпаття після розпаду СРСР стало територіально належати Україні, якій історично ніколи не належало. Русинам та угорцям, котрі тисячоліття проживали в Закарпатті, не дали навіть провести референдум, тобто реалізувати право на самовизначення.

7. У повоєнні роки, після оголошення Тріанонського миру, історія надала беззаперечні докази того, наскільки фальшивою була пропаганда країн Антанти, що оголосила Угорщину «тюрмою народів та національностей».

Сільське населення територій Угорщини, приєднаних до Австрії, не могло змиритися з фактом відірваності від батьківщини. Через позбавлення його права на самовизначення. У 1923 році 10 населених пунктів провели збройне повстання за повернення до Угорщини.

Доказом національної терпимості Угорщини за часів угорських королів став той факт, що переважна більшість населення сіл, що брали участь у повстанні, були австрійцями і хорватами! Тобто села з німецьким населенням зажадали відокремитися від німецькомовної Австрії та повернутися на батьківщину під святу корону Угорщини. Щоб віддати честь цим селам, назвемо їх Олшовчота, Фелшовчота, Хорватлово, Кішнардо, Нодьнардо, Модьоркерестеш, Нейметкерестеш, Олмод, Порноапаті, Сентпийтерфол.

Посттріанонські країни фактично ніяк не виконали своїх договірних зобов`язань, відповідно до яких вони мали забезпечити угорцям людські й національні права.

Несправедливість Тріанонського миру в 1991 році визнав президент Франції Ф. Мітеран.

Досі не з`ясовано, чим угорська нація заслужила такої безпрецедентної несправедливості.

Встановлено, що в посттріанонських країнах процентне співвідношення угорців скоротилося більше ніж на 50 %. У зв`язку з цим збереження їхньої національної ідентичності критично погіршується. Із цих причин перегляд Тріанонської угоди не може терпіти подальшого відкладання».

У відповідності до висновку експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України від 24.03.2020 року № 54/15/6-58, петиція NAIH-128544/2017 містить інформування/повідомлення про те, що метою петиції є заклик до угорського уряду звернутися до міжнародних інституцій задля скасування Тріанонського мирного договору шляхом міжнародного судового розгляду, очікуваним (для ініціаторів петиції), результатом якого стане повернення до складу Угорщини територій, які їй належали до моменту підписання договору, що водночас спричинить втрату відповідних територій державами, до складу яких вони нині належать.

Шляхом поширення/популяризації ідеї необхідності для Угорщини денонсації Тріанонського мирного договору та шляхом організації збору підписів відбулося відкрите звернення до осіб певної категорії з метою безпосереднього їх спонукання до підписання петиції, бажаним для ініціаторів результатом якої в межах України стане повернення Закарпатської області до складу Угорщини, що спричинить втрату Україною Закарпатської області, а отже зміну меж її території та державного кордону.

З огляду на задекларовану у тексті мету петиції скасування (визнання/оголошення недійсними, незаконними/анулювання) Тріанонського мирного договору, наслідком якого стане повернення до складу Угорщини територій, які їй належали до моменту підписання договору, що водночас спричинить втрату відповідних територій державами, до складу яких вони нині належать, саме по собі ініціювання на території України петиції, зміст якої досліджується, організація збору підписів та підписання петиції, чим особа засвідчує про повну підтримку порушеного в петиції питання, є діями, запланованим результатом яких в межах України є повернення Закарпатської області до складу Угорщини, що спричинить відокремлення зазначеного регіону зі складу України, а отже зміну меж її території та державного кордону. Заявленим у тексті способом реалізації є заклик/спонукання угорського уряду звернутися від імені Угорщини до міжнародних інституцій з метою скасування Тріанонського мирного договору.

Тобто, ОСОБА_4 вчинив дії, направлені на зміну меж території та державного кордону України, шляхом організації збору підписів в петиції NAIH-128544/2017 на території Закарпатської області.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив публічні заклики до вчинення умисних дій з метою з зміни меж території або державного кордону України на порушеного порядку, встановленого Конституцією України, та розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій за попередньою змовою з ОСОБА_7 , тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 110 КК України.

07.07.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Звертаючись до слідчого судді із даним клопотанням, орган досудового розслідування вважає наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За твердженням слідчого, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі від 5 до 10 років, є обґрунтовані підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зокрема, наявний обґрунтований ризик нелегального залишення останнім території України поза пунктом пропуску або виїзду за допомогою паспорту громадянина України для виїзду за кордон за межі території України.

Крім цього, з урахуванням наведених обставин, ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків та інших процесуальних осіб у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою спотворення показань, висновків спеціалістів тощо.

Органом досудового розслідування також не виключається ймовірність вчинення іншого аналогічного кримінального правопорушення.

З метою запобігання вчинення підозрюваним ОСОБА_4 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного ОСОБА_4 .

Крім того, за допомогою застосування до ОСОБА_4 заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді домашнього арешту, на думку слідчого, може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого ним кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги наведені обставини, які свідчать про можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, орган досудового розслідування вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявний, що свідчить про неможливість його запобігання шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж цілодобовий домашній арешт.

Враховуючи викладене, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Прокурор у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав та просив задовольнити, звернувши увагу на категорію даного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, а також на спрямованість діяння. Зауважує, що у матеріалах кримінального провадження наявні матеріали негласних слідчих розшукових дій, які підтверджують вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Прокурор наголошує на наявності ризиків, зокрема підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, з огляду на те, що підозрюється у вчинення тяжкого кримінального правопорушення, може покинути територіє України. Під час досудового розслідування встановлено, що у підозрюваного наявний паспорт громадянина Угорщини і останній не заперечує, що має намір покинути територію України. На думку прокурора, є ймовірність вчинення підозрюваним тиску на свідків та інших осіб у кримінального провадженні, а також продовження ним протиправної діяльності. Тому прокурор просить клопотання задовольнити та обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний у судовому засіданні не заперечив проти клопотання про застосування відносно домашнього арешту, пояснивши, що у нього є страхування на два дні та він змушений повернутися в Угорщину. Зауважив, що приймає ліки, але постарається знайти їх аналог у м. Ужгород. Має право знаходиться тут протягом дев`яносто днів згідно із законодавством України. Наголосив, що він хворіє на розширення аорти, йому зробили операцію і тепер він вживає ліки. Свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає.

Заслухавши учасників кримінального провадження, розглянувши дане клопотання та дослідивши матеріали, які додані до клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, слідчим вiддiлом УСБ України в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000050, відомості про яке 22.05.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

07.07.2020 року у рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: вчинення публічних закликів до вчинення умисних дій з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення таких дій, за попередньою змовою групою осіб.

За змістом ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного, його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного.

Згідно з ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого та санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в доданих до клопотання матеріалах кримінального провадження № 0000050, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри, яка за матеріалами клопотання підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 07.07.2020 року; рапортом заступника начальника відділу контррозвідки УСБУ в Закарпатській області від 04.06.2019 року щодо виконання доручення у кримінальному провадженні № 0000050; протоколами допитів свідка ОСОБА_8 від 01.06.2019 року та від 04.11.2019 року; протоколом огляду від 22.05.2019 року; висновком судової-лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи за матеріалами даного кримінального провадження кримінального провадження від 24.04.2020 року за № 54/15/16-58; протоколом за результатами фото, аудіо, відео контролю від 30.10.2019 року (розсекречено); протоколом за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 30.10.2019 року (розсекречено).

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини та вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000050 та доданих до клопотання.

При цьому слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином на даному етапі, хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Тобто, під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (рішення Європейського суду з прав людини від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції», скарга № 12369/86).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Оцінюючи наявність ризиків у кримінальному провадженні слідчий суддя виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання за ч. 2 ст. 110 КК України, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, вік підозрюваного, який є особою похилого віку, та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, який одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, відсутність у нього роботи, є пенсіонером, наявність у підозрюваного постійного місця реєстрації (проживання) за адресою: АДРЕСА_1 , майновий стан підозрюваного, раніше не судимий (згідно з поданим клопотанням).

Беручи до уваги наведене та вивчені матеріали клопотання, обґрунтування сторони обвинувачення, слідчий суддя вважає доведеними під час розгляду клопотання наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 та суворість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, що оцінені в сукупності з даними про особу підозрюваного, який, окрім паспорта громадина України (ВО 043715), має паспорт громадянина Угорщини ( НОМЕР_1 ), тобто наявна висока ймовірність залишення ним території України з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , пов`язаний проти основ національної безпеки України, що становить підвищену суспільну небезпеку.

Доводи сторони обвинувачення про існування інших ризиків, зазначених у внесеному клопотанні, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у зв`язку із чим ці ризики не враховується слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене та фактичні обставини кримінального провадження, характер діяння, в якому підозрюється ОСОБА_4 , потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання містять достатньо даних, які свідчать, що інші більш м`які запобіжні заходи, чим цілодобовий домашній арешт, можуть бути недостатніми для запобігання зазначеному ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, клопотання сторони обвинувачення є підставним, відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню, а тому відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім і зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти доведеному під час розгляду клопотання ризику.

Водночас, з урахуванням віку підозрюваного та стану здоров`я, оскільки за його твердженнями він потребує лікування, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, без застосування електронного засобу контролю.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею на даному етапі досудового розслідування не встановлено та сторонами кримінального провадження не наведено.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що згідно із матеріалами клопотання та поясненнями підозрюваного він зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 194, 196, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого 1 вiддiлення слідчого вiддiлу Управління СБ України в Закарпатській області лейтенанта юстиції ОСОБА_5 , погоджене начальником відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, у кримінальному провадженні № 0000050, відомості про яке 22.05.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, без застосування електронного засобу контролю.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні процесуальні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії даної ухвали про тримання під домашнім арештом визначити до 05 серпня 2020 року, включно.

Копію ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного Кевер Дьердя Єневича Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Згідно з ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 10 липня 2020 року о 16 год. 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1