УХВАЛА

"16" квітня 2020 р. сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Семенівського відділу Лубенської місцевої прокуратури про продовження тримання під вартою обвинувачених за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке мотивував наступним.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що 08 грудня 2019 року, приблизно о 03 год 00 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухалися по вулиці Космонавтів в селищі Семенівка, Семенівського району, Полтавської області. Проходячи неподалік кафе « Атлант « по вулиці Космонавтів селища Семенівка зустріли незнайомого їм ОСОБА_9 та вчинили з ним сварку на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час сварки у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник умисел на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження внаслідок чого він помер на місці події.

Метою застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
- переховуватися від суду;
- можливості вчинення інших злочинів;
- незаконне впливання на потерпілу та свідків.

Підставами застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою вважає обгрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків.
Також, при вирішенні питання про доцільність застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини де зокрема у справі « Ілійков проти Болгарії « суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Прокурор вважає, що необхідно продовжити обвинуваченим міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Обвинувачені та адвокати заперечують щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, пояснивши, що обвинувачені не мають наміру переховуватися від суду, вчиняти інші злочини та впливати на свідків. Прохали обрати міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши прокурора, обвинувачених та адвокатів, та оцінивши наявність ризиків, що викладені у клопотанні, приходить до висновку, що є підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим за ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з наступних підстав.
Зазначені прокурором обставини вказують на існування ризиків визначених ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілу, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України для застосування обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Обвинувачені дітей не мають, зловживають алкогольними напоями, обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Виходячи із змісту статей 177, 178, 183, 194 КПК України, враховуючи матеріали справи та особу обвинувачених, суд приходе до висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду справи.

Враховуючи встановлені обставини та ризики, суд вважає, що вони в даний час свідчать про неможливість застосування обвинуваченим більш м`яких видів запобіжних заходів, що передбачені пунктами 1-4 ч.1 ст.176 КПК України, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні « ризиків переховування або повторного вчинення злочинів ».

Згідно п. 1 та п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні:
1)щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2)щодо злочину, який спричинив загибель людини.
За таких обставин суд приходе до висновку про неможливість застосування застави до обвинувачених та більш м`якого виду запобіжного заходу.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 314 -317, 395 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 15 червня 2020 року включно.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які перебувають під вартою протягом п`яти днів після вручення її копії.
Суддя: ОСОБА_1