Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

21 січня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0001033 від 16 жовтня 2018 року
стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козин, Радивилівського району, Рівненської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10 травня 2018 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину призначеного покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
До набрання вироком законної сили ухвалено застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього такі обов`язки: прибувати на вимогу до прокурора, суду, не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає АДРЕСА_1 без дозволу прокурора або суду.
Контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_7 покладено на прокурора Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 .
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 2288 грн. 00 коп.
За вироком суду ОСОБА_7 , на початку жовтня 2018 року (точної дати слідством не встановлено), приблизно о 19 год. 00 хв., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю нагляду за його діями з боку власника та інших сторонніх осіб, демонтував віконне скло і проник в середину нежитлового будинку, що по АДРЕСА_2 , та здійснив крадіжку майна: металевих дверей з рамкою, металевої плити без отворів, металевої сокири, металевих гачків у кількості 7 штук, металевої плити з отворами, металевого кутника, металевої плити з отворами, загальною вартістю 502 грн. 27 коп.
У подальшому ОСОБА_7 , керуючись єдиним умислом, направлення на незаконне заволодіння чужим майном, виніс з будинку та переніс вказані речі за межі господарства, в результаті чого, отримав можливість реально розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.
Внаслідок свої злочинних дій ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 502 грн. 27 коп.
У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, покликається на суворість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вказує, що обвинувачений як на досудовому, так і на судовому слідстві, під час допиту в якості підозрюваного та обвинуваченого визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся у вчиненому та неодноразово наголошував, що дуже жалкує і винить себе у тому, що сталося. Активно сприяв розкриттю злочину на досудовому та судовому слідстві. Матеріальна і моральна шкода повністю відшкодована. Особа характеризується з позитивної сторони. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні.

Просить змінити вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року в частині призначеного покарання щодо ОСОБА_7 і призначити останньому покарання з застосуванням ст. 69 КК України за ч.3 ст. 185 КК України 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України засудженому ОСОБА_7 частково приєднати невідбуту міру покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду від 10 травня 2018 року за ч.1 ст. 185 КК України та призначити остаточне покарання 1 рік 1 місяць позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду були належним чином повідомлені, не повідомили про поважні причини свого неприбуття і заяв про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.
Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, беручи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, його показання відповідають суті пред`явленого обвинувачення, за згодою учасників судового розгляду, врахувавши, що не оспорювалися фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин. При цьому суд переконався у тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, які підлягали б доказуванню і ними не заперечуються, та сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За правилами ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, зобов`язують суд при призначенні покарання належним чином враховувати ці встановлені законом критерії.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, зокрема, що злочин за ч.3 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу винного, який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдані збитки потерпілій, яка будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має та при визначенні міри покарання покладається на розсуд суду, те що обвинувачений має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин протягом іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком суду, не працює та немає постійного джерела доходу, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено та прийшов до правильного висновку, що виправлення обвинуваченого та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з яким погоджується і колегія суддів.
Разом з тим, як вбачається з вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , хоч і послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та дані, які характеризують особу обвинуваченого, однак належним чином не врахував їх, в достатній мірі, не дослідив особу винного та не обговорив питання про необхідність пом`якшення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України за правилом його визначення у нижчих межах від найнижчої межі, встановленої ч.3 ст.185 КК України, внаслідок чого призначив останньому хоча і мінімальне покарання, передбачене санкцією частини статті за інкримінований злочин, проте, яке, на думку колегії суддів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості.
При аналізі норм ст. 69 КК України можна зробити висновок, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе, з урахуванням особи винного, лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

На думку колегії суддів, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, враховуючи дані про особу винного, який повністю визнав себе винним, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілій, з урахуванням незначного розміру викраденого та відсутності будь-яких претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілої і залишення на розсуд суду питання щодо призначення покарання, наявність постійного місця проживання (як зазначає захисник в судовому засіданні апеляційної інстанції проживає з матір`ю, доглядає її), істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
З огляду на викладене, дані обставини, виходячи із положень ст.ст. 50, 65 КК України, дають підстави прийти до висновку щодо можливості і, на думку колегії суддів, необхідності, застосування положень ст. 69 КК України ? призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком 1 рік.

Поряд з цим, апеляційна інстанція погоджується з позицією суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за оскаржуваним вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком лише 1 місяць позбавлення волі.
На думку колегії суддів, саме таке покарання, у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, з визначенням остаточного покарання на підставі ч.1 ст. 71 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З огляду на викладене, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого ? задоволенню.
Керуючись ст.ст. 407, 408, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання змінити.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 1 рік.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину призначеного покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3