1Справа № 335/2072/20 1-кс/335/1133/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000703 від 07.03.2020 року, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має неповну середню освіту, одружений, має на утриманні одну малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 05.06.1986 року Дзержинським районним судом м. Кривий Ріг за ч. 1 ст. 82 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнився 04.06.1988 по відбуттю строку покарання;

- 07.02.2002 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 81, ст. 17, ч. 2 ст. 140. ст. 70 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі. 12.10.2014 року, на підставі ст. 81 КК України, звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 3 місяці 4 дні;

- 07.04.2005 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3. ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 09.09.2006 року по відбуттю строку покарання;

- 20.12.2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнився 30.12.2009 року по відбуттю строку покарання;

- 19.11.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 11.08.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. 15.11.2016 року на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково. Невідбутий строк 1 рік 6 місяців 4 дні;

- 10.01.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 187 КК України 7 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2011 та призначено покарання у вигляді 7 років та 6 місяців позбавлення волі,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000703 від 07.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.03.2020 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, та реалізуючи свій злочинний умисел за попередньою змовою та у групі з ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, перебуваючи в приміщені під`їзду № 4 будинку АДРЕСА_2 , нанесли удар по голові потерпілого ОСОБА_7 , від якого останній впав на підлогу під`їзду. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 став тримати потерпілого ОСОБА_7 за руки, доки ОСОБА_6 відкрито заволодів його майном, а саме: грошовими коштами в сумі 5 600 грн.; мобільним телефоном м арки «Fly», модель «FF 282» у комплекті з навушниками чорного кольору, загальною вартістю 800 грн.; запальничкою чорного кольору, вартістю 5 грн.; пачкою цигарок іноземного виробництва, червоного кольору, вартістю 30 грн.; гаманцем, чорного кольору вартістю 150 грн., чим було спричинено потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 6 585 грн.

08.03.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати шляхом застосування насильства, залякувань або вмовлянь на потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, зазначаючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечували. Посилаючись на недоведеність ризиків, наявність малолітньої дитини, а також хронічного захворювання, захисник просив застосувати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі. Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000703 від 07.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

07.03.2020 року о 15 годині 53 хвилини ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 08.03.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Органом досудового розслідування у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, який, зі слів, має місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, однак, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів.

Виходячи з того, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні. Відсутність у підозрюваного постійного стабільного джерела доходу дає підстави для висновку про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Виходячи з інкримінованого ОСОБА_5 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.

Відповідно до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не доведено.

Вищезазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання враховує доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_5 намірів перешкоджати проведенню досудового розслідування, однак, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про недостатність таких даних для оцінки поведінки підозрюваного належною при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу. Стороною захисту не спростовано доводи слідчого та прокурора про наявність ризиків, встановлених в ході розгляду клопотання, та не надано обґрунтованих даних щодо неможливості утримання підозрюваного в умовах ізоляції.

У зв`язку з цим, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, судом не визначається розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 07.03.2020 року, та, відповідно до ст. 197 КПК України, згідно з якою строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 до 05.05.2020 року включно.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05.05.2020 року включно, який обчислювати з 07.03.2020 року.

Встановити строк дії даної ухвали до 05.05.2020 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню, подання апеляції не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1