Справа № 461/4402/20
Провадження № 1-кс/461/3615/20
УХВАЛА

04.06.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи ГУ Національної поліції у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2020 року заявник звернувся до суду з відповідною скаргою. Свої вимоги мотивував тим, що 20 травня 2020 року ним до ГУНП у Львівській області було подано заяву в інтересах ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України. Проте на час звернення до суду зазначена заява розглянута не була, досудове розслідування не розпочате. Заявник вважає таку бездіяльність уповноважених осіб слідчого підрозділу управління поліції неправомірною та просить слідчого суддю зобов`язати внести до ЄРДР відомості відповідно до заяви від 19 травня 2020 року, надати ОСОБА_4 видати витяг з реєстру та вручити пам`ятку про права та обовязки потерпілої.

Заявник до суду не прибув. В письмовій заяві просив розгляд справи провести без його участі, скаргу підтримав.

Головне управління Національної поліції у Львівській області, будучі повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, свого представника до суду не направило.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Судовим розглядом встановлено, що 20 травня 2020 року до ГУНП у Львівській області була подана заява представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 від 19 травня 2020 року про вчинення кримінальних правопорушень. У заяві зазначено, що у 2014 році ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулися до прокуратури Залізничного району м. Львова із заявами про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України. Зокрема, дані заяви стосувалися заволодіння останньою коштами в сумі 1975000 грн, які вона отримала для викупу часток нежитлових приміщень. Заявник вважає, що подання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заяв про вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, а саме: завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, а також завідомо неправдиве показання потерпілого.

Положення ч. 1 ст. 214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Дана норма КПК перебуває у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Відсутність визначення процесуальним законом приводів і підстав до початку кримінального провадження на практиці врегульовано Порядком ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08 лютого 2019 року № 100, де зазначено джерела інформації про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій, що надходить до ОВС уповноваженого розпочати досудове розслідування, які фактично є ні чим іншим, як приводами до початку кримінального провадження, а підставами наявність у джерелі інформації даних про ознаки кримінального правопорушення.

У відповідності до статті 94 КПК України слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Досудове розслідування, як визначено п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.

Слідчий суддя враховує обґрунтовування заявника та вважає за необхідне зазначити, що ч. 2 ст. 383 КК України передбачає кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу досудового розслідування про вчинення злочину, поєднані з обвинуваченням особи в тяжкому чи особливо тяжкому злочині або із штучним створенням доказів обвинувачення, а також вчинені з корисливих мотивів.

За диспозицією ч. 2 ст. 184 КК України, завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках тягне за собою кримінальне покарання.

Із дослідженої судом заяви про вчинення злочину вбачається, що між заявником ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 існували цивільно-правові грошові відносини щодо надання послуг з викупу часток підприємства, нежитлових приміщень, що перебувають в оренді. Заяви останніх про вчинення кримінального правопорушення та досудове розслідування відносно ОСОБА_4 стало причиною подання нею заяви про вчинення злочину, що є предметом дослідження у даній справі.

Проаналізувавши заяву про вчинення злочинів та норми кримінального закону, слідчий суддя вважає, що викладені заявниками обставини, не є такими, що реально свідчать про вчинені кримінальні правопорушення в розумінні ст. 214 КПК України. У викладених заявником обставинах відсутні відомості, які б реально вказували про наявність у діях складу кримінальних правопорушень.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1