Справа № 639/1141/19
Провадження № 1-кп/639/117/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню зареєстрованому 22.03.2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000777 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова,українця, громадянина України,одруженого,з середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Харкова, українки, громадянки України, незаміжньої, з середньо-спеціальною освітою, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 22.03.2016 приблизно о 08 годині перебував на території сумісного з їх сусідом ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , де разом зі своєю донькою ОСОБА_7 прибирав прилеглу до житлового будинку № 1 територію.

Саме в той час до ОСОБА_6 підійшов його сусід ОСОБА_4 та зробив йому зауваження, в результаті чого між ними в подальшому стався словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій, та бажаючи діяти таким чином, використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину належні йому промислові вили, використовуючи ту обставину, що ОСОБА_4 повернувся обличчям до ОСОБА_7 , проявляючи агресію та злість, діючи умисно, силою наніс йому один удар колотою частиною робочої поверхні вил у ділянку верхньої третини спини. Надалі, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, діючи умисно, з метою заподіяння тілесного ушкодження, усвідомлюючи протиправність свого діяння, наніс колотою частиною робочої поверхні вил ще один удар у ділянку задньої поверхні лівого підколінного суглобу ОСОБА_4 ..

В подальшому ОСОБА_6 , вважаючи виконаними усі дії для досягнення своєї злочинної мети, припинив чинити протиправні діяння відносно ОСОБА_4 .

У свою чергу ОСОБА_7 , без попередньої змови зі своїм батьком ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_4 також спричинила останньому тілесні ушкодження з використанням в якості знаряддя злочину наявну у неї сокиру, завдавши не менше 6 ударів рубаною її частиною в ділянку верхньої третини спини та один удар її обухом у потиличну ділянку голови потерпілого.

Після цього ОСОБА_6 , байдуже ставлячись до спричинених потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, разом зі своєю донькою ОСОБА_7 , з місця скоєння злочину зник, попрямувавши до житлового будинку АДРЕСА_1 .

В результаті протиправного діяння ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_4 колото-різану рану лівого колінного суглобу, посттравматичну невропатію лівого малогомілкового і литкового нерва з парезом лівої нижньої кінцівки, нейротрофічні порушення, з порушенням акту ходьби, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 682-А/16 від 06.06.2016.

Крім того, ОСОБА_7 22.03.2016 приблизно о 08 годині перебувала на території сумісного з їх сусідом ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , де разом зі своїм батьком ОСОБА_6 прибирала прилеглу до житлового будинку № 1територію.

Саме в той час до ОСОБА_6 підійшов ОСОБА_4 та зробив йому зауваження, в результаті чого між ними в подальшому стався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 , використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину належні йому промислові вили, та використовуючи ту обставину, що ОСОБА_4 повернувся обличчям до ОСОБА_7 , наніс йому один колотий удар робочою поверхнею вил у ділянку верхньої третини спини, а потім наніс потерпілому ще один удар робочою поверхнею вил у ділянку задньої поверхні лівого підколінного суглобу.

Надалі ОСОБА_7 , без попередньої змови зі своїм батьком ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклої неприязні до ОСОБА_4 , вирішила також спричинити останньому тілесні ушкодження будь-якого ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , суб`єктивно усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність своїх дій, та бажаючи діяти таким чином, перебуваючи позаду ОСОБА_4 , використовуючи в якості знаряддя вчинення злочину належну їй сокиру, яку вона тримала у правій руці, проявляючи агресію та ненависть, діючи умисно, нанесла останньому не менше 6 ударів рубаною частиною сокири в ділянку верхньої третини спини. Потім ОСОБА_7 , продовжуючи свої агресивні, злочинні дії, нанесла ОСОБА_4 ще один удар обухом сокири у потиличну ділянку голови.

Після цього, ОСОБА_7 , вважаючи виконаними усі дії для досягнення своєї злочинної мети, припинила чинити протиправні діяння відносно ОСОБА_4 , та байдуже ставлячись до спричинених йому тілесних ушкоджень, з місця скоєння злочину зникла разом зі своїм батьком ОСОБА_6 , попрямувавши до житлового будинку АДРЕСА_1 .

В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_4 синець у потиличній області, який за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, а також два непроникаючі колото різані поранення грудної клітини по задній поверхні, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели за собою короткочасний розлад здоров`я, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 568-А/16 від 28.04.2016.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України не визнав, суду пояснив, що він разом із сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Поруч із ними , на території одного подвір`я, у будинку АДРЕСА_2 , проживає сусід ОСОБА_4 з матір`ю. У нього із сусідом на побутовому грунті склалися давні неприязні відносини. 22.03.2016р. зранку він із донькою ОСОБА_10 разом прибирали подвір`я, він працював вилами, а донька невеликою сокирою вирубувала паростки від дерев. При цьому напередодні між ним та сусідом ОСОБА_4 знов виник конфлікт через спільне користування придомовою територією.

22.03.2016р. вранці, ОСОБА_11 вийшов на подвір`я і між ними виникла сварка,під час якої сусід почав наближатися до нього. У цей момент він тримав вили в руках і голосно попередив його: « ОСОБА_12 , не лезь, а то ударю». ОСОБА_11 схопився за вили і почав їх забирати у нього. Він вили не віддавав та вони почали тягали їх один у одного. Його донька почала голосно кричати, схопила ОСОБА_11 за комір одягу, тримаючи сокиру у руках, почала відтягувати сусіда від нього, кликала на допомогу. Потім ОСОБА_11 кинув ці вили і конфлікт припинився. Зазначив,що ані він,ані його донька не спричиняли навмисно тілесних ушкоджень потерпілому. Просить суд виправдати його.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою провину у скоєнні злочину за ч.2 ст.125 КК України не визнала,суду пояснила,що 22.03.2016р. зранку вона зі своїм батьком ОСОБА_6 вирішили прибрати подвір`я домоволодіння. Батько закопував яму, а вона сокирою вирубувала паростки від дерев. Один від одного вони були на відстані приблизно 15 метрів. Початку конфлікту між батьком та сусідом ОСОБА_11 вона не бачила. Звернула увагу на чоловіків в той момент, коли ОСОБА_11 виривав вили з рук у її батька. Вона перелякалась, в неї розпочалася істерика. Надалі вона підбігла ззаду до ОСОБА_11 , почала його відтягувати за комір одягу від батька, при цьому тримала в руці сокиру. Нікому навмисно тілесних ушкоджень вона не завдавала. В подальшому ОСОБА_11 кинув вила та пішов до себе додому, слідів крові на ньому вона не бачила. Під час конфлікту була присутня матір ОСОБА_11 , яка вийшла з домоволодіння на її крики про допомогу. Допускає, що ОСОБА_11 міг вдаритися головою об тильну сторону її сокири. З останнім у неї склалися давні неприязні відносини. Під час конфлікту вона боялася за життя свого батька. Просила суд звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Незважаючи на таку позицію обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх винуватість підтверджується дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами:

-показами потерпілого ОСОБА_4 , згідно яких його батько свого часу купив половину домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 це не подобалось і він весь час намагався повернути собі другу половину будинку. Тому з давніх часів між ними виникають сварки, а іноді і бійки на побутовому грунті. Так у березні 2016 року,точну дату не пам`ятає, він біля двору вирив яму, куди після прання виливав воду. Наступного дня вийшов,а яма була закопана. Він знов її вирив, але її сусід ОСОБА_6 знов закопав. 22.03.2016р. вранці, коли він йшов на базар, побачив ОСОБА_6 з донькою ОСОБА_13 . ОСОБА_6 стояв біля ями і лопатою руйнував насип, яку він напередодні зробив біля свого двору, щоби вирівняти грунт. Ірина стояла поруч із сокирою в руці. Він підійшов до ОСОБА_6 і зробив йому зауваження,на що останній почав його нецензурно ображати,кинув лопату,схопив вила і стрімко став наближатися до нього. ОСОБА_14 у цей час почала обходити його зі спини , тримаючи сокиру у руці. Він, вчасно зреагувавши, повернувся до неї передом, підставив руку, і удар топорищем сокири прийшовся йому по передпліччю лівої руки. У цей час відчув удар вилами в спину, в район лопаток, відчув сильний біль. Він повернувся до ОСОБА_6 , той намагався у цей час нанести йому удар вилами по голові зверху, але він підставив руку. Після чого ОСОБА_14 нанесла йому декілька ударів по спині, за відчуттями,що била його дерев`яною частиною сокири. Потім аналогічні удари відчув в області голови. В цей час він відчув різкий біль в задній частині лівої ноги і, повернувшись, побачив,що ОСОБА_6 наніс йому цей удар вилами. Надалі з будинку на вулицю вибігла його матір і почала кликати людей на допомогу. А він схопився за сокиру, яка була у руці ОСОБА_13 , а другою рукою за вили і почав утримувати їх, щоби ОСОБА_15 не змогли знов нанести йому удари. Потім вони вирвали ці предмети з його рук та обоє швидким кроком пішли до себе додому. Після скоєного він відразу викликав поліцію та швидку допомогу, яка відвезла його до лікарні. В подальшому він проходив тривале лікування. Заявив цивільний позов до обвинувачених про відшкодування в солідарному порядку спричиненої матеріальної шкоди у розмірі 3725 грн. 81 коп. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Просив призначити обвинуваченим покарання на розсуд суду;

-показами в суді свідка ОСОБА_16 , згідно яких вона є матір`ю потерпілого ОСОБА_4 . У березні 2016 року, точну дату не пам`ятає, зранку, вона перебувала вдома, а син одягнувся і пішов з дому, мабуть на роботу. Приблизно через 5-10 хвилин вона почула крики з вулиці, потім вибігла на подвір`я і побачила, як ОСОБА_6 та його донька ОСОБА_13 б`ють її сина. При цьому ОСОБА_6 наносив удари вилами, а його донька сокирою. Бачила,що удари наносили сину по голові і різним частинам тіла, але оскільки вона перебувала в стресовому стані, розгледіти скільки ударів та куди саме хто наносив точно сказати не може. Син весь час захищався руками від ударів. Конфлікт тривав біля 7-10 хвилин. І коли обвинувачені зрозуміли,що її син ослаб, швидко пішли до себе додому. Потім хтось викликав поліцію та швидку допомогу. Також до них підходила жіночка, яка стала свідком злочину, залишила свій номер мобільного телефону. Сина госпіталізували у лікарню;

-показами свідка ОСОБА_17 , згідно яких три-чотири роки назад, весною,точний рік та місяць подій не пам`ятає, зранку,вона йшла з проспекту Постишева по вулиці Радянській м.Харкова. Біля невеликого яру вона побачила раніше їй незнайомого ОСОБА_6 , який щось робив там. Потім вона побачила як із будинку,який навпроти, вийшов інший чоловік, як стало пізніше відомо - ОСОБА_11 , який був одягнутий в дублянку та шапку. Вона знаходилась від чоловіків на відстані 10-20 метрів. В один момент ОСОБА_15 вийшов із яру, в руках він тримав вили, за ним слідом йшла жінка з сокирою в руках. При цьому вона не чула розмов між чоловіками та жінкою. Потім раптово чоловік з вилами напав на потерпілого, став наносили численні удари, жінка била потерпілого сокирою в область спини та голови. Потерпілий захищався від ударів руками. Була пошкоджена його дублянка. Вона відволікалася на свій мобільний телефон ,щоби викликати поліцію і тому не може сказати точно кількість та локалізацію спричинених ударів потерпілому. Також зазначила,що під час бійки на вулицю вибігла матір потерпілого, звала на допомогу. Потім бійка раптово припинилася, ОСОБА_15 пішли геть,а потерпілий залишився на місці вчинення злочину,просив її бути свідком. Вона погодилася та залишила йому свій номер мобільного телефону.

Судом досліджені письмові докази наявні в матеріалах кримінального провадження, якими підтверджується провина обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень,а саме:

-даними протоколу огляду місця події від 22.03.2016 року та фото таблиці до нього (а.с.14-21 к/п т.1),згідно якого слідчим у присутності понятих з дозволу власника будинку ОСОБА_6 був оглянутий двір, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де були виявлені та вилучені сокира та промислові вили;

-даними протоколу огляду від 22.03.2016 р. (а.с.22 т.1 к/п), згідно якого була оглянута місцевість, навпроти будинку №1А по Радянському в`їзді м.Харкова;

-даними висновку судово-медичної експертизи №444а/16 від 05.04.2016р. (а.с.44-45 т.1 к/п),згідно якого у ОСОБА_4 у зв`язку із подією 22.03.2016р. мали місце наступні тілесні ушкодження: синець в потиличній області,що належить до категорії легких тілесних ушкоджень; різана рана лівого колінного суглоба, травматичний неврит лівого малогомілкового нерва в області підколінної ямки, який належить до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ;непроникаючі колото-різані поранення (2) грудної клітки по задній поверхні,належать до категорії легких тілесних ушкоджень,що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Різана рана лівого колінного суглоба і непроникаючі колото-різані поранення грудної клітки утворилися від неодноразової дії колюче-ріжучих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися, не виключено, що при обставинах і в строк, відомих з постанови слідчого і медичної карти. Синець потиличної області утворився від ударної дії тупого твердого предмета з обмеженою площею травмуючої поверхні,не виключено,що при обставинах і в строк, відомих з постанови і медичної картки. Локалізація рани лівого колінного суглоба доступна для спричинення її власною рукою, інші перераховані ушкодження не доступні для спричинення їх власною рукою;

-даними висновку судової медико - криміналістичної експертизи №121-МК/16 від 15.04.2016р. та фото таблиці до нього (а.с.61-67 т.1 к/п),згідно якого на одягу потерпілого ОСОБА_4 , а також промислових вил та сокири, вилучених при огляді місця події, відомих обставин справи та висновків раніше проведених експертиз, лікар судово-медичний, експерт-криміналіст прийшов до наступних висновків:

на одязі потерпілого маються наступні ушкодження: на дублянці - на лівому рукаві маються чотири колотих ушкодження, які розташовані на одній лінії, місцями відходять від них розриви, на лівому рукаві по передній поверхні у верхньому відділі ,на спинці у верхньому відділі, маються одно та шість рублених ушкоджень відповідно, про що свідчить їх наскрізний характер,на спинці, у верхньому відділі один клаптевий розрив, на спинці у верхньому та середньому відділах чотири колотих ушкодження лицьового шару. На кофті - на спинці у верхньому відділі чотири рублених ушкодження, на футболці - на спинці у верхньому відділі чотири рублених ушкодження,на брюках на передній половинці зліва у середньому відділі,мається розрив. Виявлені рубані ушкодження одягу мають відповідні ушкодження на тілі потерпілого . При цьому колоті ушкодження утворилися від дії предметів, що володіють колючими властивостями,враховуючи їх кількість (4),розташування по одній лінії, відстань між ними,не виключено,що ці ушкодження могли утворитися від дії робочої частини вил,як зазначено у постанові слідчого; виявлені розриви, які відходять від колотих ушкоджень від перерозтягнення ниток тканин основи дублянки; клаптеві розриви, що відходять від колотих пошкоджень - від зачеплення предметом з обмежено впливовою поверхнею, якої могли бути роги вил; рублені ушкодження від дії будь-якого предмета,який володіє рублячи ми властивостями , можливо від дії представленого на експертизу сокири-молотка;

-даними протоколу огляду предмету від 18.04.2016р. (а.с.68-69 т.1 к/п), згідно якого слідчим в приміщенні службового кабінету Жовтневого відділення Київського ВП ГУ НП в Харківській області було проведено огляд речей та предметів, а саме: дублянки , кофти,футболки,брюк чоловічих, господарсько-промислових вил, які в подальшому постановою від 18.04.2016р. визнані речовими доказами по кримінальному провадженню та передані на зберігання до камери схову речових доказів Жовтневого ВП ГУ НП в Харківській області(а.с.70 т.1 к/п);

-даними висновку судово медичної експертизи №568-А/16 від 28.04.2016р. (а.с.72-73 т.1 к/п),згідно якого синець потиличної області у потерпілого ОСОБА_4 утворився від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою площею травмуючої поверхні,можливо від обуха сокири; колото-різана рана лівого колінного суглоба і непроникаючі колото-різані поранення грудної клітки утворилися від неодноразової дії колюче-ріжучих предметів,можливо від робочої поверхні вил. Механізм утворення ушкоджень,які мали місце у ОСОБА_4 не суперечать засобу їх спричинення,на який вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту за його участю.

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27.04.2016р.(а.с.74-76 т.1 к/п), проведеного за участю потерпілого ОСОБА_4 ,згідно якого останній у присутності понятих , лікаря судово-медичного експерта показав та розказав про обставини скоєного відносно нього злочину, розкрив механізм нанесення йому тілесних ушкоджень;

-випискою із медичної карти хворого №1476 із КЗОЗ «Харківська міська лікарня №3»,згідно якої хворий ОСОБА_4 перебував на лікуванні з 04.05.2016р. по 18.05.2016р. в неврологічному відділенні стаціонару з діагнозом: посттравматична нейропатія лівого малогомілкового нерва з парезом лівої нижньої кінцівки,порушення ходи, аміотрофічним синдромом. Виписаний з лікарні без видимої позитивної динаміки. Зберігається парез лівої нижньої кінцівки, пересувається за допомогою милиць(а.с.78 т.1 к/п);

-даними висновку судово-медичної експертизи №682-А/16 від 06.06.2016р. (а.с.84-85 т.1 к/п),згідно якого у зв`язку із невизначеним кінцем ушкодження колото-різаної рани лівого колінного суглоба у ОСОБА_4 ,з розвитком посттравматичної нейропатії лівого малогомілкового і литкового нерва з парезом лівої нижньої кінцівки, нейротрофічними порушеннями, з порушенням акту ходьби,визначити ступінь втрати загальної працездатності,на цьому етапі проведення судово-медичної експертизи не представляється можливим,тому при визначені ступеня тяжкості цей критерій не враховується;

-даними медичної картки стаціонарно хворого ОСОБА_4 (а.с.86-102 т.1 к/п)

Достовірність та об`єктивність вищенаведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази. Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинувачених та визнання їх винуватості.

Показання потерпілого ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 повністю узгоджуються між собою та мають взаємодоповнюючий логічний послідовний характер, крім того - підтверджуються іншими доказами, які наведені вище (дані проколів слідчих дій, висновки експертів).

При цьому суд враховує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 фактично вчинені суспільно-небезпечні діяння по відношенню до потерпілого ОСОБА_4 , які за об`єктивною стороною являють собою посягання на життя та здоров`я особи, тому завдання останньому цілеспрямованих ударів вилами та сокирою в область голови , тулубу, задньої поверхні лівого колінного суглобу, кількість та локалізація спричинених ушкоджень, психічне ставлення винних до вчинюваних дій та їх наслідків, свідчить про направленість умислу обвинувачених саме на спричинення потерпілому невизначеного тілесного ушкодження (в тому числі яким могли бути як легкі,так і середньої тяжкості тілесні ушкодження).

Таким чином, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.122 КК України як умисне заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Невизнання своєї провини обвинуваченими є способом їх захисту від пред`явленого обвинування та спробою уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ними злочини.

При цьому суд критично відноситься до показів обвинувачених з приводу заперечення ними висновків судово-медичної та медико - криміналістичної експертиз, які є беззаперечними та не викликають сумніву, отримані з дотриманням встановленого порядку, мають значення для даного кримінального провадження та належать до обставин, що підлягають доказуванню.

Висновки проведених по справі експертиз зроблені компетентними спеціалістами, є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, є науково-обгрунтованими, та такими, що за своїм змістом узгоджуються із фактичними обставинами даного кримінального провадження та іншими доказами, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено.

Висновки судово-медичних експертиз в суді за клопотанням сторони захисту були роз`яснені експертом ОСОБА_18 .

Будь-яких інших доказів на спростування висновків проведених по кримінальному провадженню експертиз в ході судового розгляду стороною захисту та обвинуваченими, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, надано не було.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, є пенсіонером, має ряд хронічних захворювань: ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хвороба 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз, дисциркуляторну енцефалопатію 2 ст., двобічну нейросенсорну туговухість 2-3 ст., цукровий діабет 2 ступеню, також він раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_7 встановлено, що вона незаміжня, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за останнім місцем роботи та навчання.

Обставин, які відповідно до ст.66 та ст.67 КК України пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, які згідно ст.12 КК України є як середньої тяжкості (скоєний ОСОБА_6 ) та невеликої тяжкості (скоєний ОСОБА_7 ), обставини скоєння даних злочинів, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, дані про особу обвинувачених, наведені вище, їх ставлення до скоєного, думку потерпілого про призначення обвинуваченим несуворого покарання .

Згідно досудових доповідей складених Новобаварським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 22.04.2019р. (а.с.68-69, 71-72 судової справи), де врахована вся інформація, що характеризує особистість обвинувачених, їх спосіб життя, історію правопорушень, а також те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень небезпеки для суспільства, виправлення обвинувачених може бути досягнуто застосуванням покарання, не пов`язаного з обмеженням чи позбавленням волі. Обвинувачені можуть виправитися без ізоляції від суспільства, і покарання їм пропонують призначити із випробуванням із покладенням обов`язків , передбачених ст.76 КК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України, але звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України. Обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції , передбаченої частиною 2 статті 125 КК України у вигляді громадських робіт.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Статтею 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого.

Системний аналіз чинного законодавства та вимоги п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України свідчать про те, що за вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею цього злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Разом із тим, згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника. Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного

саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України, у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Водночас матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства,оскільки остання була заочно повідомлена про підозру, не отримувала повідомлень про її виклик до слідчого, тому вона,на думку суду, не усвідомлювала,що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством,однак вона ухилилася від виконання такого обов`язку . У зв`язку із чим суд вважає, що відсутні підстави для зупинення перебігу строку давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності.

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, остання вчинила злочин невеликої тяжкості, передбачений ч.2 ст. 125 КК України 22.03.2016 року, відтак на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 необхідно звільнити від призначеного покарання у виді громадських робіт, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При вирішенні цивільного позову потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_4 до відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення у солідарному порядку матеріальної шкоди у розмірі 3725 грн.81 коп. , моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., яка була завдана кримінальними правопорушеннями(а.с.79-81), суд виходить з наступного.

Згідно частин 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинувачених у солідарному порядку спричиненої матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Вказана матеріальна шкода складається з вартості витрачених потерпілим медпрепаратів на лікування на суму 3725 грн.81 коп., які підтверджені рекомендованим йому медичним лікуванням та відповідними чеками (а.с.82-92,206-211 суд.справи).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній та юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Що стосується позовних вимог потерпілого ОСОБА_4 до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн., який суд на підставі ст.ст.23,1167 ЦК України вважає необхідним задовольнити повністю, враховуючи при цьому характер та тривалість моральних переживань, емоційних та душевних страждань потерпілого в зв`язку з отриманими ним легкими та середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, порушенням звичного життєвого укладу, що є доведеним, виходячи з принципу розумності та справедливості, вважає обгрунтованим саме такий розмір спричиненої шкоди підлягає стягненню з обвинувачених у солідарному порядку на користь потерпілого.

Процесуальних витрат по кримінальному провадженню немає. Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжні заходи не обиралися та підстав для їх обрання немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити їй покарання у вигляді 100 (ста) годин громадських робіт.
Згідно ст. 74 КК України, ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, а саме: господарсько-промислові вили, сокиру-молоток, які зберігаються в камері схову речових доказів Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області - знищити (а.с. 70 к/п том №1);
-дублянку чоловічу коричневого кольору, кофту із флісової тканини, футболку із бавовняно-паперової тканини, брюки чоловічі, які зберігаються в камері схову речових доказів Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області - повернути за належністю потерпілому ОСОБА_4 (а.с. 70 к/п том №1)

Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду, завдану кримінальними правопорушеннями у розмірі 3725 грн. 81 коп., моральну шкоду - 50 000 грн., а всього 53725(п`ятдесят три тисячі сімсот двадцять п`ять) грн.81 коп.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1