Справа №939/2606/19 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1409/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
18 червня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції з ДУ "Київський слідчий ізолятор" матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бородянського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Блиставиця Бородянського району Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Бородянського районного суду Київської області від 15.05.2014 року, зі змінами, внесеними вироком Апеляційного суду Київської області від 16.07.2014 року, за ч.2 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, і ч.3 ст.135 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 10.05.2017 року на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 28.04.2017 року умовно-достроково на 1 рік та 1 місяць,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначеного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі,
На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, визначені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою,
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів,-
В С Т А Н О В И Л А:
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просив вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Зокрема, доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого кримінального правопорушення та, відповідно, має непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість. Зазначає, що обвинувачений, будучи умовно-достроково звільненим від подальшого відбування покарання у місцях позбавлення волі ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 28.04.2017 року, вже в 2019 року знову вчинив черговий тяжкий злочин проти власності. На думку прокурора, ці обставини свідчать про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став. Крім того, він не працює, іншою суспільно-корисною працею не займається, за місцем проживання не зарекомендував себе з позитивної сторони.
Вказує, що судом не надано належної правової оцінки відомостям про особу обвинуваченого, що містяться у висновку органу пробації, а саме те, що ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий.
Крім того, суд не навів у вироку відповідні доводи, які б вказували на можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора в підтримку вимог та доводів поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечують проти її задоволення, дослідивши письмові докази, які характеризують особу обвинуваченого, матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого.
Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст.404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
За змістом ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути серед іншого невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст.414 цього ж Кодексу невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Зі змісту ч.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 вищевказаного Кодексу суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Частина 1 статті 421 цього ж Кодексу визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Цих вимог не було дотримано в повній мірі судом першої інстанції.
Так, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
На думку колегії суддів, місцевий суд в порушення вимог ст.65 КК України у повній мірі не врахував тяжкість скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку та можливість застосування більш суворого покарання, особу обвинуваченого, який суспільно-корисною працею не займається та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора з приводу необґрунтованого призначення судом першої інстанції покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки таке покарання не є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, а також те, що раніше до нього застосовувалась ст.81 КК України, однак він на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
На думку апеляційного суду, за вищевказаних обставин, саме відбування ОСОБА_7 покарання в умовах ізоляції від суспільства буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасуванню з ухваленням нового вироку.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Бородянського районного суду Київської області від 27 грудня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного йому покарання.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затримання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок суду може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий:

Судді: