Справа № 162/231/20 Провадження №11-сс/802/203/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника власника майна адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Любешівського районного суду від 25 березня 2020 року (ЄРДР №0000067),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Любешівського районного суду Волинської області від 25 березня 2020 року частково задоволено клопотання т.в.о. заступника начальника ВП начальника СВ Любешівського ВП Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно, що було вилучене під час проведення огляду місця події від 14.03.2020, а саме 313 колод дерева породи «сосна» без маркувальних бирок та товарно-транспортну накладну серії ВЛБ №334252 від 13.03.2020.
Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором та слідчим доведено наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, а саме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Разом з тим, слідчий суддя не наклав арешт на транспортний засіб, причепи та колоди з маркувальними бирками, оскільки такий арешт порушить законні права власників.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника автомобіля подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи. Вказує, що ухвала в частині накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був відмовити в задоволенні клопотання, оскільки не враховано те, належних та допустимих доказів для накладення арешту колод породи «сосна» в матеріалах справи немає, клопотання розглянуто з порушенням строків, слідчому судді повідомлявся власник арештованого майна. У своїй апеляції просить ухвалу слідчого судді про задоволення клопотання слідчого скасувати та відмовити в арешті колод породи «сосна».

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був повністю задовольнити клопотання, оскільки не враховано те, що транспортний засіб використовувався для перевезення лісо деревини, тобто є речовим доказом, містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. У своїй апеляції просить ухвалу слідчого судді скасувати та повністю задовольнити клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційних скарг, міркування прокурора та слідчого, які заперечили доводи скарги захисника та просили повністю задовольнити скаргу прокурора, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Перш за все, доводи скарги адвоката про порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання не є підставою в даному випадку для скасування судового рішення.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частково задовольняючи клопотання, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону.

Згідно витягу ЄРДР №0000067 від 14.03.2020 вбачається, що проводиться досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

З матеріалів справи встановлено, під час проведення огляду місця події, були виявлений та вилучений транспортний засіб з причепом, на якому були наявні колоди породи «сосна» з маркувальними бирками та без них, а також була вилучена товарно-транспорна накладна на лісопродукцію, які підтверджують обставини вчинення розслідуваного правопорушення та являються речовими доказами.

Арештоване майно відповідає критеріям, вказаним в ст.98 КПК України, а сам арешт майна накладений з метою забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, всупереч вимогам ст.ст. 170, 173 КПК України, звертаючись з клопотанням прокурор та слідчий не вказали яким чином буде досягнута мета накладення арешту збереження речових доказів (транспортного засобу та причепів), як це визначено ч.2 ст.170 КПК України, не перевірили наявності підстав накладення арешту та обмежилися лише формальним посиланням на доведення підстав, передбачених ст.170 КПК України.
Разом з тим, доказів, окрім постанови про визнання речовими доказами, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.

Більше того, станом на момент розгляду апеляційної скарги стороною обвинувачення не подано жодних доказів щодо незаконності походження повернутих колод з маркувальними бирками.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, обґрунтовано наклав арешт на частину вилученого майна, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційні скарги представника власника майна адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Любешівського районного суду від 25 березня 2020 року залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любешівського районного суду від 25 березня 2020 року про накладення арешту на деревину та товарно-транспортну накладну, без змін.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді