Провадження № 11-кп/824/1890/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
26 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відео конференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано винуватим за ст. 186 ч. 2 КК України і призначено йому покарання у виді 4 ( чотирьох) років позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185, 186, 190 КК України, судимість за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин.
11.11.2019 року приблизно об 11-й годині, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 зайшов до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , в якому здійснює свою підприємницьку діяльність з реалізації мобільних телефонів та інших товарів ФОП ОСОБА_9 . Перебуваючи в приміщенні вказаного магазину та роздивляючись мобільні телефони, ОСОБА_7 вирішив викрасти один із них. Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний корисливий умисел, ОСОБА_7 , знаходячись біля вітрини з мобільними телефонами, звернувся до продавця-консультанта магазину ОСОБА_10 з проханням надати йому для огляду мобільний телефон марки «Nokia 150» чорного кольору, на що остання погодилася та дістала з вітрини вказаний мобільний телефон, передавши його ОСОБА_7 . Після цього, не бажаючи припиняти свої злочинні дії, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на повторне відрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , утримуючи при собі вказаний мобільний телефон марки «Nokia 150» чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 725 грн., який належить ФОП ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що продавець-консультант магазину ОСОБА_10 спостерігає за ним, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, викрав зазначений пристрій та покинув приміщення магазину, отримавши реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдав матеріальну шкоду ФОП ОСОБА_11 на суму 725 грн.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив застосувати щодо нього ст. 75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням. В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що він співпрацював зі слідством, цивільний позов від потерпілої сторони відсутній, а також потерпіла сторона жодних претензій до нього не має.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого злочину.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно за зазначених у вироку обставин, відповідають фактичним обставинам даного провадження.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, які полягають у грабежі, тобто відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, в повній мірі дотримався принципу індивідуалізації покарання, дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 неможливе без ізоляції від суспільства, з обранням міри покарання в межах найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 186 КК та призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання є співмірним його протиправним діянням і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок тяжкості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суспільно-корисною працею не займається, раніше судимий; обставини, що пом`якшують покарання: розкаяння у вчиненому; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах найнижчої санкції,передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, відсутність претензій від потерпілої сторони, що, на його думку, є всі підстави для застосування ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання, є необґрунтованими, оскільки з аналізу особи обвинуваченого - як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також зважаючи, що обвинувачений неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти власності (крадіжка, грабіж, шахрайство), що доводить його небажання стати на шлях виправлення та не дає підстав для застосування ст. 75 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Всі обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, були у повному обсязі враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину апелянтом не наведено, а тому підстави для звільнення його від відбування покарання, відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 03.02.2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня її проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: