ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/922/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1311/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду Харківської областівід 07 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду Харківської областівід 07 грудня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Шевченкове Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, студента ІІ курсу Харківського національного університету міського господарства, військовозобов`язаного, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік та згідно ст. 76 КК України покласти на нього покладені такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вказаним вироком встановлено, що 29 грудня 2016 року близько 01.50 години неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці біля пішохідного переходу через залізничну колію, розташованого по вулиці Ширяєва в смт Шевченкове Харківської області, діючи з єдиним умислом в групі з ОСОБА_11 (раніше засудженим за даним епізодом, вирок у відношенні якого вступив в законну силу (а.с.212), бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виявилася в неповазі до устоїв суспільного життя, ігноруванні та нехтуванні елементарними та загальноприйнятими правилами поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, підбіг до ОСОБА_12 , якому ОСОБА_11 безпричинно наніс удар кулаком в праву частину обличчя, від якого ОСОБА_12 впав на землю, а ОСОБА_7 в цей час закриваючи своє обличчя шарфом, став в бойову стійку та намагався нанести удар ногою лежачому на землі ОСОБА_12
ОСОБА_11 , продовжуючи свої хуліганські дії, не реагуючи на вимогу присутніх поруч осіб ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 припинити хуліганські дії, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 продовжував стояти поруч у бойовій стійці, забезпечуючи тим самим, доведення ОСОБА_11 їх спільного умислу, спрямованого на грубе порушення громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 .
В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_11 та н/л ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_12 були спричинені фізична біль та тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, синці на правій щоці і забійну рану слизової оболонки правої щоки з ущільненням м`яких тканин, які утворились від ударної дії тупих твердих предметів, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 7760-ая/16 від 11.01.2017 року кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_16 були спричинені фізична біль та тілесні ушкодження у вигляді забійних ран верхньої та нижньої губ по внутрішній поверхні, які утворились від ударної дії тупих твердих предметів, та які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-Шв/17 від 03.02.2017 року кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я.

Не погодившись з рішенням районного суду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційні скарги, в яких просять вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу апелянти вказують на те, що інкримінований злочин не вчиняв; намагався улагодити конфлікт, але отримав удар по голові, у зв`язку з чим пішов до своїх друзів, після чого був затриманий працівниками поліції; судом не надано оцінки показанням свідка ОСОБА_15 ; протокол одночасного допиту осіб від27.06.2017 року, відповідно до ст.87 КПК України, є недопустимим доказом; матеріали стосовно іншого обвинуваченого ОСОБА_11 були безпідставно виділені в окреме провадження, що призвело до порушення прав ОСОБА_7 на захист.
Крім того, захисник ОСОБА_8 в своїх доповнених апеляційних доводах посилається на те, що судом не встановлені обставини, які б вказували про наявність в діях ОСОБА_7 порушення громадського порядку з особливою зухвалістю, цинізмом, неповаги до суспільства тощо. Поза увагою суду залишилося те, що 29.12.2017 року ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не були знайомі між собою, тобто судом не встановлено які саме мотиви мали б бути у ОСОБА_7 вчиняти інкримінований злочин в групі з незнайомою йому особою. Судом безпідставно було взято до уваги вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_11 та помилково вказано в оскаржуваному судовому рішенні, що потерпілому ОСОБА_16 наносились удари ОСОБА_7 , посилаючись на протокол проведення слідчого експерименту від 08.02.2018 року.

Заслухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого, його законного представника та захисників, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити; заперечення прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення; перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину згідно пред`явленого обвинувачення , дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.
Апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника, що містять твердження про припущення та помилковість висновків суду, зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту. Такі твердження обвинуваченого і захисника повністю спростовуються об`єктивними відомостями дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом надано їм обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.
Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст. 296 КК України на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються подій злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.
Твердження обвинуваченого та захисника про відсутність даних, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_17 злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, спростовуються об`єктивними даними, які суд встановив під час судового розгляду, досліджуючи показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , експерта ОСОБА_25 , а також відомості, зазначені в письмових доказах, зокрема:
- у висновку судово-медичної експертизи № 7760-ая/16 від 11.01.2017 року, згідно якої, у ОСОБА_12 мали місце: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, синці на правій щоці і забита рана слизової оболонки правої щоки, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удара-стиснення та могли бути отримані не пізніш 29.12.2016 року і цілком можливо у термін, на який посилається потерпілий. За ступенем тяжкості зазначені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня);
- у висновку судово-медичної експертизи № 12-Шв/17 від 03.02.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_16 спричинені тілесні ушкодження: забійні рани верхньої та нижньої губи по внутрішній поверхні, які утворилися від ударної дії тупих твердих предметів. Вказані тілесні ушкодження утворилися по механізму і строк 29.12.2016 року. За ступенем тяжкості - це легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 08.02.2017 року та фототаблиці до нього, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_12 показував про механізм нанесення йому громадянином ОСОБА_26 тілесних ушкоджень 29.12.2016 року. В ході слідчого експерименту 08.02.2018 року потерпілий ОСОБА_16 розповів і показав як відтворено на фототаблиці механізм нанесення йому тілесних ушкоджень;
- у висновку експерта № 948-ая/17, згідно якого, показання ОСОБА_12 , дані ним під час допиту та в ході проведення слідчого експерименту від 08.02.2017 року, в частині механізму спричинення йому тілесних ушкоджень відповідають об`єктивним судово-медичним даним;
- у висновку судово-медичної експертизи № 13-Шв/17 від 13.02.2017 року (додаткової), про те, що у ОСОБА_16 , малися забійні рани верхньої та нижньої губи по внутрішній поверхні, про які він зазначав під час допиту та при проведенні слідчого експерименту від 08.02.2017 року;
- у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 29.12.2016 року, відповідно до якого, ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- у вироку Шевченківського районного суду Харківської області від 04.12.2017 року відносно ОСОБА_11 , який набрав законної сили і ніким , у тому числі апелянтами , не оскаржений зазначено роль і активні дії обвинуваченого ОСОБА_7 під час подій від 29.12.2016 року, який стояв в бойовій стійці та намагався також нанести удар ногою лежачому на землі ОСОБА_12 .

Більш того, під час судового розгляду цього кримінального провадження в суді першої інстанції за участю сторони захисту були ретельно допитані потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_15 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та пояснили в суді першої інстанції, що злочин стосовно потерпілих вчинили саме обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , яких вони безпосередньо бачили в момент скоєння злочину та добре їх запам`ятали.
У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання вищезазначених потерпілих і свідків, які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника не містять будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілих і свідків під сумнів.
Крім того, розмежовуючи хуліганство від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, необхідно встановити об`єкт та мотив злочину. Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство», в яких зазначено, що суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Як вбачається з наведених у вироку пояснень потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_15 , які надані ними безпосередньо під час судового розгляду в суді першої інстанції, 29 грудня 2016 року біля 01.30 години потерпілі разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 перебували на міській площі селища Шевченкове. Вони стояли біля ялинки, спілкувались, коли до них підійшли ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 відвів одного з чоловіків та пояснив, що у них своя компанія і йому треба йти до дому. ОСОБА_11 та ОСОБА_7 нічого не сказавши, відійшли від них, а інші особи пішли проводжати ОСОБА_13
ОСОБА_16 та ОСОБА_13 йшли попереду, а ОСОБА_12 з донькою і ОСОБА_27 йшли позаду. Коли йшли до залізничного переїзду, їм назустріч пробігли ОСОБА_11 з ОСОБА_7 . Підійшовши до залізничного переїзду, вони зупинись, так як проходив товарний потяг. Коли вони зупинились, ОСОБА_12 отримав сильний удар по голові ззаду, від якого впав на землю, а ОСОБА_7 закрив своє обличчя шарфом, став в бойову стійку, махав руками та наніс йому удар ногою в голінь. Одерій продовжував стояти поруч з ОСОБА_26 , забезпечуючи тим самим, можливість ОСОБА_26 вдарити ОСОБА_28 в грудну клітину, а потім його сина в обличчя, і не давав його сину допомогти йому у спробі встати. На зауваження ОСОБА_27 і ОСОБА_29 припинити хуліганські дії ОСОБА_26 і ОСОБА_30 не реагували, а коли дівчата почали кричати, ОСОБА_26 з ОСОБА_31 втекли від них в бік банку « Аваль», пробігли вздовж кінотеатру через площу до магазину, вийшли на дорогу та побігли в сторону залізничного вокзалу. Донька ОСОБА_12 - ОСОБА_32 впізнала ОСОБА_11 одразу, так як приймала пологи у його дружини, а Одерія пізніше по одягу та шарфу, після чого особи були затримані.
Щодо апеляційних доводів захисника про те, що свідок ОСОБА_15 не бачила як обвинувачений ОСОБА_7 наносив удари кому-небудь з потерпілих, не спростовують обґрунтованість висновків суду, що в діях обвинуваченого є склад злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, так як цей свідок в судовому засіданні від 16.02.2018 року під час її допиту в суді першої інстанції пояснила, що вона була безпосереднім очевидцем злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 і ОСОБА_11 ; на її думку, ці особи діяли разом; вона дуже добре запам`ятала ОСОБА_7 , який під час інкримінованих йому подій закрив своє обличчя шарфом, допомагав ОСОБА_11 , намагався нанести удари потерпілим; бачила як ОСОБА_11 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_12 ; вона разом з ОСОБА_14 намагалася припинити бійку.
Окрім цього, під час судового розгляду були допитані ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які є працівниками поліції Шевченківського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області.
Свідок ОСОБА_18 пояснив в суді першої інстанції, що 29.12.2016 року знаходився на чергуванні, за повідомленням чергового у телефонному режимі близько 02.30 години ночі оперативна група виїхала на місце, де їх чекали потерпілі, а саме район залізничного вокзалу в селищі Шевченкове, де помітили 6 осіб, які рухалися в сторону вулиці Кропивницького. На місці потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_16 пояснили, що ОСОБА_11 завдав їм тілесні ушкодження і з ним був ОСОБА_30 .
Свідок ОСОБА_19 надав показання про те, що 29.12.2016 року він знаходився в складі слідчо-оперативної групи і на виклик чергової частини, вони виїхали на місце пригоди, де Мітракови повідомили, що їх побили. Проїхавши за залізничний переїзд, виявили близько 10-ти чоловік, серед яких було двоє: ОСОБА_26 і ОСОБА_30 , на яких вказали Мітракови. На запитання з якої причини почався конфлікт, потерпілі відповіли, що без причини. На пропозицію працівників поліції ОСОБА_26 і ОСОБА_30 пішли до відділу поліції для надання пояснень. Після чого, проводився огляд на стан сп`яніння двох хлопців ОСОБА_33 та ОСОБА_26 . У потерпілого ОСОБА_12 була розбита губа чи ніс, точно не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_20 пояснив, що 29.12.2016 року знаходився на чергуванні, коли надійшло повідомлення до чергової частини від ОСОБА_16 , який повідомив, що на залізничному переїзді гр-н ОСОБА_26 та ще один гр-н нанесли йому та батькові тілесні ушкодження. Наряд поліції було направлено негайно. Письмових заяв свідок особисто не приймав.
Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту стосовно того, що ОСОБА_7 і ОСОБА_11 не були знайомі між собою та у них не було спільного умислу на вчинення злочину, оскільки згідно наданих показань потерпілих та свідків вбачається, що ці особи разом наздогнали потерпілих; діяли в групі осіб, злагоджено; на зауваження сторонніх осіб припинити свої дії не реагували; ОСОБА_7 не намагався зупинити ОСОБА_11 , а навпаки одягнув шарф на обличчя, став в бойову стійку і намагався нанести удар потерпілому ОСОБА_12 , який лежав на землі; після вчиненого злочину зникли в одному напрямку, після чого були виявлені працівниками поліції та надали пояснення.
Апеляційні доводи сторони захисту про те, що суд необґрунтовано послався на протокол проведення слідчого експерименту від 08.02.2017 року, при доведенні вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням, - є необґрунтованими, оскільки цей доказ сторони обвинувачення підтверджує факт спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а також механізм їх утворення, внаслідок хуліганських дій обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 .
Окрім цього, доводи захисника про те, що судом першої інстанції не встановлені обставини, які вказували в яких саме діях ОСОБА_7 є порушення громадського порядку з особливою зухвалістю, цинізмом, неповаги до суспільства тощо є безпідставними і помилковими, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Диспозиція ст. 296 КК України визначає обсяг суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.
Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності.
Особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Хуліганство визнається вчиненим групою осіб і кваліфікується за ч.2 ст. 296 КК України, якщо у вчиненні злочинних дій брали участь декілька (два і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті мала місце.
Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а також показань потерпілих та свідка ОСОБА_15 , яка була безпосереднім очевидцем інкримінованого обвинуваченому злочину, 29 грудня 2016 року близько 01.50 години ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в громадському місці біля пішохідного переходу через залізничну колію, розташованого по вулиці Ширяєва в смт Шевченкове Харківської області, діючи з єдиним умислом в групі з ОСОБА_11 , бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виявилася в неповазі до устоїв суспільного життя, ігноруванні та нехтуванні елементарними та загальноприйнятими правилами поведінки людини у суспільстві, діючи з особливою зухвалістю, підбіг до ОСОБА_12 , якому ОСОБА_11 безпричинно наніс удар кулаком в праву частину обличчя, від якого ОСОБА_12 впав на землю, а ОСОБА_7 в цей час закриваючи своє обличчя шарфом, став в бойову стійку та намагався нанести удар ногою лежачому на землі ОСОБА_12 ОСОБА_11 , продовжуючи свої хуліганські дії, не реагуючи на вимогу присутніх поруч осіб ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 припинити хуліганські дії, діючи з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_16 , а ОСОБА_7 продовжував стояти поруч у бойовій стійці, забезпечуючи тим самим, доведення ОСОБА_11 їх спільного умислу, спрямованого на грубе порушення громадського порядку та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 .

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вірно встановлено ознаки складу злочину, вчиненого ОСОБА_7 , та правильно кваліфіковані за частиною 2 статті 296 КК України.
Вищезазначені обставини свідчать, що доводи обвинуваченого та його захисника щодо непричетності ОСОБА_7 до вчинення злочину за ч.2 ст.296 КК України є безпідставними, повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами та показанням сторін у цьому кримінальному провадженні та підтверджують намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності і справедливого покарання за вчинені злочин.
Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції безпідставно послався в оскаржуваному судовому рішенні на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 04.12.2017 року стосовно ОСОБА_11 , на думку колегії суддів, є суб`єктивними, оскільки це судове рішення набрало законної сили; в ньому викладене формулювання обвинувачення, яке суд визнав доведеним при розгляді іншому кримінальному провадженні; цей вирок не був оскаржений обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисниками, у зв`язку з чим суд обґрунтовано послався на цей доказ при визнанні ОСОБА_7 винним за пред`явленим обвинуваченням у цьому кримінальному провадженні.
Колегія суддів також не погоджується з апеляційними доводами сторони захисту про порушення процесуального права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист з тієї підстави, що матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 були виділенні в окреме провадження, так як це не суперечить нормам ст.494 КПК України.

Отже, версія та доводи захисника про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , а також щодо суперечливості та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту в цій частині.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачені ч.2 ст. 296 КК України.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з апеляційними доводами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого про необхідність визнання недопустимими доказами протоколу одночасного допиту осіб від 27.06.2017 року за участю потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_11 , в ході якого ОСОБА_7 підтвердив, що ОСОБА_11 вчинив хуліганські дії біля залізничного переїзду, виходячи з наступного.
Як вбачається з відомостей протоколу одночасного допиту осіб від 27.06.2017 року, ОСОБА_7 приймав участі у проведенні цієї слідчої дій в статусі свідка та йому були роз`ясненні відповідні права і обов`язки (т.1 арк.207-211).
07.08.2017 року ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.
У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні .
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 4 ст. 87 КПК України, докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про допустимість доказу - протоколу одночасного допиту осіб від 27.06.2017 року за участю потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_11 , у зв`язку з чим з оскаржуваного вироку належить виключити посилання суду першої інстанції на зміст слідчої дії , як на підтвердження вини ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням.
Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду Харківської областівід 07 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку Шевченківського районного суду Харківської областівід 07 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 посилання суду на зміст слідчої дії протоколу одночасного допиту осіб від 27 червня 2017 року за участю ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , визнавши його недопустимим доказом.
В решті вирок Шевченківського районного суду Харківської областівід 07 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді