Дата документу 22.01.2020 Справа № 321/1220/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 321/1220/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/212/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8

розглянула 22 січня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 7 травня 2019 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_9 .

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 роки і покладено на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти про зміну місця проживання.

27 березня 2019 року ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року.

Заяву ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що з`явились обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не розглядалися в судовому засіданні. Так, на думку ОСОБА_7 судом не було враховано, що він знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 з його дозволу і вчинив крадіжку автомобільного магнітофону з машини, що стояла у дворі, відповідно в його діях відсутня кваліфікуюча ознака проникнення до сховища у зв`язку із чим його дії необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

Суд, залишив без задоволення заяву засудженого ОСОБА_7 , оскільки вважав, що викладені у заяві засудженого обставини не можуть бути визнані нововиявленими відповідно до вимог ч.2 ст. 459 КПК України, так як доводи засудженого зводяться до скасування вироку суду з метою досягнути нового слухання справи з призначенням менш суворого покарання, із досягненням мети відбувати покарання, у зв`язку із заміною відбуття в менш суворих умовах.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі та в доповненнях до неї засуджений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вказує, що перебуваючи в місцях позбавлення волі, йому стали відомі нові обставини, а саме те, що в його діях відсутня кваліфікуюча ознака - проникнення в сховище, оскільки він мав вільний доступ, так як він нікуди не проникав, нічого не зламував, не відкривав і знаходився на території домоволодіння потерпілого з його згоди. Вважає, що його дії повинні були кваліфікуватися за ч.2 ст. 185 КК України.

Крім того, зазначає про порушення його прав, оскільки суд не дав належної оцінки довідці, згідно якої він мав діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, а тому був неосудним. Також зазначає, що з урахуванням даної довідки суд не мав права розглядати кримінальне провадження відносно нього без участі захисника.

Просить вирок суду від 31.10.2017 року скасувати, перекваліфікувавши його дії з ч.3 ст. 185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України та призначивши більш м`яке покарання або застосувати до нього положення ст. 85 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Захисник у судовому засіданні підтримав позицію засудженого.
Прокурор у судовому засіданні висловила заперечення вимогам апеляційної скарги, вказавши, що наведені в апеляційній скарзі обставини не є ново виявленим у відповідності до положень ст. 459 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, залишаючи без задоволення подану засудженим ОСОБА_7 заяву про перегляд вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31.10.2017 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що викладені у заяві засудженого обставини не можуть бути визнані нововиявленими відповідно до вимог ст.459 КПК України.

Судова колегія погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Частиною 2 цієї статті чітко передбачені критерії обставин, що можуть бути визначені як нововиявлені.

Із змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Разом із тим, обставини, на які засуджений посилається у своїй апеляційній скарзі як на підстави скасування оскаржуваної ухвали за нововиявленими обставинами, не є такими у розумінні вимог ч. 2 ст. 459 КПК України, а зводяться лише до незгоди із встановленою кваліфікуючою ознакою як проникнення, чому суд, розглянувши заяву засудженого, надав обґрунтовану оцінку та не встановив безумовних підстав в даному конкретному випадку для перегляду вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31.10.2017 року відносно ОСОБА_7 , що відповідає главі 34 КПК України.

Посилання засудженого на наявність в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, оскільки на території домоволодіння, де останнім була вчинена крадіжка, він перебував за згодою потерпілого, на переконання колегії суддів, не є нововиявленими обставинами в контексті положень ст. 459 КПК України, які б давали підстави для перегляду судового рішення за визначеними законом обставинами.

Одночасно, судова колегія звертає увагу на те, що судом першої інстанції слушно було вказано про те, що доводи засудженого зводяться до непогодження із судовим рішенням, яке набрало законної сили, скасування вироку суду з метою досягнути нового слухання справи з призначенням менш суворого покарання, із досягненням мети відбувати покарання, у зв`язку із заміною відбуття в менш суворих умовах.

При цьому, судова колегія зауважує, що під час розгляду провадження за заявою засудженого про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, був допитаний потерпілий ОСОБА_10 , який спростував твердження засудженого з приводу обставин злочину.

Оцінюючи доводи ОСОБА_7 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені ним обставини не є нововиявленими і не можуть впливати на законність прийнятого 31 жовтня 2017 року обвинувального вироку Михайлівського районного суду Запорізької області, що свідчить про правомірну та обґрунтовану відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

На переконання колегії суддів, фактично доводи засудженого спрямовані на нове слухання справи та призначення менш суворого покарання.

Однак повторний розгляд вказаних обставин суперечить загальним засадам кримінального провадження, передбаченим ч. 1 ст. 7 КПК України. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Крім того, додатково слід зауважити, що вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 31.10.2017 року відносно ОСОБА_7 за урахуванням позиції учасників процесу ухвалений за процедурою розгляду кримінального провадження, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, визнав повністю та встановленні фактичні обставини провадження ніким не оспорювалися.

Аргументи засудженого щодо порушення його права на захист, оскільки він мав діагноз психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, а тому був неосудним, а також розгляд кримінальне провадження відносно нього без участі захисника є неспроможними.

Так, в матеріалах кримінального провадження відсутні належні й допустимі відомості стосовно наявності сумнівів в осудності ОСОБА_7 , питання про застосування до нього примусових заходів медичного характеру не ставилося та не вирішувалося, також про це не зазначав і сам ОСОБА_7 . Наявний в матеріалах провадження лист-відповідь про те, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Стан відміни алкоголю» не свідчить про перебування ОСОБА_7 в стані неосудності.

При цьому, зазначений діагноз у ОСОБА_7 за відсутності установлених конкретних ознак хворобливого стану психіки, яке ускладнює повноцінно брати участь у судовому розгляді та захищатися від пред`явленого обвинувачення, не є такими обставинами, що вимагають обов`язкової участі захисника у аспекті п.3 ч.2 ст. 52 КПК України.

Вищенаведене узгоджується з правовим висновком Об`єднаної Палати ККС ВС, викладеного в постанові від 22.04.2019 року справа ЄУ № 213/1425/17, провадження № 51-7003кмо18, самі собою факти перебування осіб на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не можуть автоматично свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже, і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо.

Отже, доказів на підтвердження наявності нововиявлених обставин в порядку ст. 459 КПК України як в суді першої інстанції так і при апеляційному засудженим не надано.

При цьому слід додатково зауважити, що функцію суду у розумінні ст. 459 КПК України не можна розглядати як замасковане оскарження судового рішення і задля нового розгляду справи. Вагомі й непереборні обставини, які б вимагали відходу від принципу юридичної визначеності остаточного судового рішення у даному випадку не встановлені.

Висновок суду першої інстанції також узгоджується із усталеною судовою практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу правової визначеності.

Так, у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «жодна сторона не має вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру» (заява № 4994/04, (Zheltyakov v. Ukraine).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зауважує на обґрунтованості висновків місцевого суду щодо наведених обставин, які на думку ініціатора відповідної заяви є нововиявленими, і погоджується, що такі не можуть слугувати безумовною підставою для перегляду вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31.10.2017 року в порядку ст. 459 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що по справі колегією суддів не встановлено порушень кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 459, КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 7 травня 2019 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 31 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4