11-кп/804/278/20
221/8214/18

іменем У к р а ї н и
22 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду у складі:
головуючого судді Топчій Т.В суддів Сєдих А.В.. Гришина Г.А.
секретаря Меркулової Я.О.
прокурора Сластіна М.С.
захисника Константинова Д.І.
обвинуваченого ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачеве Закарпатської області, громадянина України, не одруженого, військовослужбовця за контрактом військової частини А1556, раніше не судимого, мешкаючого за адресою АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_1 продовжений строк тримання під вартою до 08.02.2020 р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити своє рішення, яким обрати йому інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що протягом року жодного клопотання про продовження йому строку тримання під вартою прокурором суду надано не було, в порушення вимог ст. 184,185, 199 КПК України, вважає, що суд в порушення вимог ст. 194, 199 КПК України продовжив йому строк тримання під вартою до 08.02.20 року, порушивши його Конституційні права на свободу та особисту недоторканість. Під час судового засідання 11.12.19 року також відповідного клопотання прокурор не заявляв. Не надав прокурор і відповідних доказів того, що існують ризики, передбаченим ст.177 КПК України, твердження суду про наявність в його поведінці ризиків ухилення від суду, переховування, протиправного впливу на свідків та потерпілих вважає надуманими та нічим об`єктивно не підтвердженими. Вважає, висунуту йому підозру не обґрунтованою, слідство, прокурора та суд упередженими проти нього. Зазначає, що ні зброї, ні доступу до зброї він не має, умислу на вбивство військовослужбовця ОСОБА_2 в нього не було, він лише захищався від протиправного посягання на життя іншого військовослужбовця, згідно бойового статусу ВСУ, та був зобов`язаний негайно відвернути та знешкодити посягання. Наполягає на тому, що утримується під вартою не законно, посилається на численну практику ЄСПЛ з приводу вирішення таких правових питань.
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без зміни. Зазначає, що ОСОБА_1 скоїв особливо тяжкий злочин, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. Будь - яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України для застосування стосовно ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено. Вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду, у м. Маріуполі, де проводиться судовий розгляд житла не має, є мешканцем іншої області, військовослужбовцем, у зв`язку з виконанням службових завдань має навики ведення бойових дій та використання вогнепальної зброї, у стані алкогольного сп`яніння може продовжити свою злочинну діяльність із використанням зброї.
Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційних своїх вимог, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 продовжений 11.12.19 року під час судового провадження в суді першої інстанції на 60 днів до 08.02 20 року включно.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, колегія суддів виходить з того, що відповідно і ухвали суду про обрання чи продовження запобіжних заходів у виді тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку. Колегія суддів вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду таких апеляційних скарг, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Так, згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином ,законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.
Зазначені висновки також повністю узгоджуються з позицією Європейської комісії «За демократію через право» (Венеційська Комісія), згідно якою є бажаним, щоб апеляційне оскарження тимчасових заходів, а саме тримання особи під вартою, було вирішено негайно, для чого можуть запроваджуватись суворі часові обмеження.
Положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Апеляційні твердження обвинуваченого ОСОБА_1 про необґрунтованість підозри були предметом неодноразової судової перевірки та спростовуються доказами доданими стороною обвинувачення до обвинувального акту протоколом огляду місця події, поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , протоколами слідчих експериментів за участю як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 , висновками судової медичної, вибухо-технічної, імунологічної, хімічної, психіатричної експертиз та іншими доказами. Відповідність цих доказів на предмет допустимості, належності та достатності є предметом судового розгляду провадження щодо ОСОБА_1 в цілому.
Апеляційні доводи ОСОБА_1 про порушення прокурором та судом процедури внесення клопотання про продовження йому запобіжного заходу в виді тримання під вартою та судового розгляду такого клопотання, колегія суддів вважає не обґрунтованим та виходить з того, що наразі відбувається судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого. Відповідно, питання про доцільність продовження ОСОБА_1 запобіжного заходу в виді тримання під вартою, вирішується судом в порядку ст. 331 ч.3 КПК України за ініціативою суду з урахуванням думки учасників судового провадження, сторони захисту та обвинувачення. Отже, посилання обвинуваченого на порушення обвинуваченням та судом положень ст. 184, 185, 199 КПК України в частині внесення обвинуваченням та розгляду судом клопотання прокурора колегія суддів відкидає.
Приймаючи рішення за апеляційними доводами ОСОБА_1 про відсутність в його поведінці, передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки, колегія суддів виходить з того, що прокурор повинен довести, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Метою застосування запобіжного заходу згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
На думку колегії суддів на час розгляду провадження судом не зменшилися та продовжують існувати ризики щодо переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, а також продовження злочинної діяльності. Приймаючи рішення про обґрунтованість ризиків передбачених ст. 177 КПК України в поведінці обвинуваченого колегія суддів, відкидає апеляційні доводи обвинуваченого та виходить з наступного.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком суду, та зазначає, що судом правильно встановлено та взято до уваги, що підозрюваний ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється органом досудового слідства у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, тобто вчинення вбивства з посяганням на найвищу соціальну цінність суспільства та держави, а тому доводи апелянта про незаконність судового рішення є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти. Суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення та врахував при цьому практику ЄСПЛ. Судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,372 КПК України. Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали в даному провадженні не встановлено.
Аналізуючи апеляційні доводи ОСОБА_1 , про відсутність в його поведінці ризиків передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів їх відкидає та виходить з того, що ОСОБА_1 досі є діючим військовослужбовцем за контрактом військової частини - А1556, має навик ведення бойових дій та навик використання зброї, а тому, ризики незаконного впливу ОСОБА_1 на свідків та інших учасників кримінального провадження, шляхом можливого застосування до них методів фізичного та морального впливу з використанням свого службового становища, а також можливість продовжити злочинну діяльність існують і не зменшилися. Обвинувачений ОСОБА_1 може переховуватися від суду, а при суворості покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, взагалі існує ризик його втечі та ухилення від правосуддя, враховуючи, що він є мешканцем іншої віддаленої області України, не мав самостійного заробітку до того, як почав нести військову службу. Такі обставини, на думку колегії суддів свідчать про високу ймовірність порушення ним процесуальної поведінки та можливість переховування від суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про продовження застосування відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків. Суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення та врахував при цьому практику ЄСПЛ. Апеляційні твердження ОСОБА_1 про упередженість щодо нього, обвинувальний напрямок слідства та суду колегія суддів вважає надуманими та обумовленими позицією захисту від обвинувачення у тяжкому злочині. У підсумку, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_1 утримується під вартою в порядку і на підставах, передбачених КПК України, порушень його конституційних прав на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.
Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали в даному провадженні не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія судді,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2019 року, якою ОСОБА_1 продовжено строк тримання під вартою по 08.02.2020 р. - залишити без зміни.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
Топчій Т.В. Сєдих А.В. Гришин Г.А.
___________ _____________ _______________