№ 336/6094/19
Пр. № 1-кп/336/305/2020
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої, матері дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацевлаштованої, що зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимої,

обвинуваченої за ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена вчинила шахрайство за таких обставин.

О 13 годин1 25 хвилин 4 вересня 2019 року ОСОБА_4 , керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, в магазині «Апельмон Прайм» в будинку АДРЕСА_2 звернулась до касира ОСОБА_5 з проханням обміняти грошову купюру в 500 грн. на більш дрібні гроші. Отримавши від касира грошові кошти в сумі 500 грн. двома купюрами по 200 грн. та однією купюрою по 100 грн., купюру вартістю 200 грн. залишила в лівій руці та, вводячи в оману касира, запевнила останню в тому, що сталася помилка під час розмінювання грошей, і повернула їй 300 грн. купюрами по 100 грн. та по 200 грн., після чого отримала від ОСОБА_5 гроші в сумі 500 грн. п`ятьма купюрами вартістю 100 грн. Отримавши від касира означену суму грошей, обвинувачена непомітно для останньої поклала одну з отриманих нею купюр в нижню білизну та продемонструвала касиру лише чотири купюри вартістю 100 грн. з вимогою здійснити рівнозначний обмін. Після описаних дій обвинуваченої касир передала ОСОБА_4 дев`ять купюр по 50 грн. та купюру, яку отримала від обвинуваченої, вартістю 500 грн.

Після вчинення описаних дій ОСОБА_4 залишила приміщення магазину, заволодівши грошовими коштами товариства з обмеженою відповідальністю «Апельмон Прайм» в загальній сумі 750 грн.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена повністю визнала винуватість у вчиненні шахрайства за вказаних обставин і дала детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Щодо події інкримінованого їй злочину пояснила, що у вказаний в обвинуваченні час вона з метою заволодіння чужим майном в описаний спосіб відвідала магазин «Апельмон», де, керуючись умислом, що виник заздалегідь, звернула на свою користь чужі гроші, які витратила в подальшому на власні потреби, перебуваючи в тяжкому майновому стані через онкологічне захворювання, яке потребує коштовного лікування, та необхідність утримання неповнолітньої доньки.

Пояснила, що згодом приходила до магазину з тим, щоб повернути дівчині, яку вона ввела в оману та яка була вимушена сплатити товариству власні кошти у відшкодування шкоди, викрадені гроші, проте з`ясувала, що через описану необачливість касир була звільнена з роботи.

У вчиненні злочину щиро розкаялася. Заявила, що повністю усвідомила протиправність та згубність того, що скоїла.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої:

- за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винної, обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 скоїла злочин невеликої тяжкості.

Бере суд до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод шахрайства, а також ту обставину, що інтереси потерпілого в провадженні захищені шляхом відшкодування йому спричиненої шкоди за рахунок працівника юридичної особи.

Бере до уваги суд і спосіб вчинення заволодіння майном, що полягає у добровільній передачі потерпілим винній особі цього майна.

У вчиненому обвинувачена щиро покаялася, активно сприяла суду у встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченої і не вбачає обставин, які обтяжують її покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винної, яка є матір`ю неповнолітньої особи, страждає на онкологічне захворювання, дають суду підстави для призначення самого м`якого покарання, передбаченого санкцією частини статті обвинувачення, у виді штрафу, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, яке, як зазначено, має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути індивідуальним щодо кожної особи.

Доля речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов в провадження не заявлений, процесуальних витрат немає.

Підстав для застосування до обвинуваченої до набрання вироком законної сили запобіжного заходу, який на стадії досудового розслідування не обирався, немає.

Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі, кратному п`ятдесяти неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, в сумі 850 грн.

Запобіжний захід до обвинуваченої до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий доказ лазерний оптичний диск DVD-R 4.7 з відеозаписом з камери відеоспостереження товариства з обмеженою відповідальністю «Апельмон Прайм», що зберігається з матеріалами досудового розслідування, - зберігати з матеріалами досудового розслідування.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1