Дата документу 17.07.2020 Справа № 320/2154/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/2154/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1350/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції із приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції із приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополя Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, зареєстрованого ат проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 25.05.1996 р. Мелітопольським міським судом Запорізької області за ст. 81 ч. 4 КК України до 5 років позбавлення волі;

2) 08.06.2001 р. Мелітопольським міським судом Запорізької області за . 2 ст. 18, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 01.11.2005 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 290 КК України до 5 років позбавлення волі;

4) 15.07.2011 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі;

5) 17.11.2017 р. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі,

крім того

- 19.03.2018 р. до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

- 29.11.2019 р. до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

обвинуваченого у даному кримінальному провадженні вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці, до 16 серпня 2020 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції 18 червня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та у порядку ст. 331 КПК України продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 2 місяці до 16 серпня 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого в ході судового розгляду справи було продовжено.

На теперішній час судове провадження не закінчено, розгляд справи відкладається з метою виклику потерпілих та свідків по кримінальному провадженню, яке тільки що надійшло до суду і об`єднано в одне провадження з провадженнями, які надійшли до суду раніше.

Строк тримання під вартою обвинуваченого до наступної дати судового розгляду спливає і суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК України зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незалежно від наявності клопотань.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів в період іспитового строку за попереднім вироком, офіційно він не працевлаштований, інші джерела доходу відсутні, раніше неодноразово судимий за умисні корисливі злочини, міцних соціальних зв`язків він не має. Вчинення останніх злочинів йому інкримінують в період перебування під домашнім арештом. А тому, суд, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, та для запобігання ризиків, передбачених ст. 177 ч. 1 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, які ще не допитані судом, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, прийшов до висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до двох місяців.

Крім того, суд прийняв до уваги і ту обставину, що у даній кримінальній справі відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою суду від 03.04.2019 за клопотанням захисника було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. В своєму клопотанні захисник посилався саме на стан здоров`я ОСОБА_7 та необхідність лікування шляхом оперативного втручання. Але, 17.03.2020 відносно ОСОБА_7 знову було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з повідомленням останньому про підозру у низці умисних корисливих злочинів за період знаходження його під домашнім арештом.

При цьому, за рік з часу змінення обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який до 17.03.2020 він лікування не проходив.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування зазначає, що в матеріалах справи відсутнє клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що порушує вимоги ст. 184 КПК України, оскільки копію клопотання та додатків до нього не було вручено не пізніше, ніж за 3 години до початку. Вказане клопотання прокурор заявила усно.

Прокурор просила продовжити застосування запобіжного заходу, посилаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Однак, судом не було прийнято до уваги, що всі ризики, зазначені прокурором в судовому засіданні, носять формальний характер, жодним чином не доведені.

На переконання захисника, у прокурора відсутні докази на доведення того, що обвинувачений вчинить дії, направлені на переховування, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, де мешкає з членами родини. Захисник вважає, що з урахуванням практики ЄСПЛ лише тяжкість можливого у майбутньому покарання не може доводити наявність ризику переховування і для доведення цього ризику необхідно враховувати і інші дані про особу обвинуваченого. Також захисник зазначає, що не надано прокурором і доказів можливого незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих. Ризик вчинення нових злочинів захисник вважає також припущенням прокурора.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка рішення суду вважала законним, обґрунтованим та просила залишити його без змін, в заперечення на апеляційну скаргу зазначила, що суд у відповідності до ст. 331 КПК України і за відсутності окремого письмового клопотання прокурора має вирішити питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім того зазначила, що обвинуваченим в даному кримінальному провадженні вже раніше судом було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, але у цей час він вчинив інші злочини та до суду було направлено ще кілька обвинувальних актів, що вказує на високий ризик вчинення нових злочинів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців

Системне тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що суд може розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою не тільки за усним клопотанням сторони кримінального провадження, а навіть за відсутності такого клопотання за власною ініціативою, якщо спливає двомісячний строк з дня постановлення судом попередньої ухвали про тримання (продовження тримання) особи під вартою.

Оскільки строк дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою спливав до наступної дати судового засідання, суд першої інстанції у судовому засіданні 18 червня 2020 року правомірно розглянув питання щодо доцільності тримання особи під вартою, а отже, колегія суддів відхиляє доводи захисника щодо відсутності клопотання прокурора з додатками про продовження тримання під вартою та надання часу для ознайомлення з ним.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також існування ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

До цих ризиків належать, зокрема, такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання судом встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість та необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлені ризики не зменшилися та продовжують існувати.

Так, відомості про неодноразові судимості ОСОБА_7 за вчинення аналогічних корисливих злочинів, відсутність у нього легального джерела доходу, наявність інших кримінальних проваджень відносно ОСОБА_7 на розгляді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області свідчать про вкрай високий ступень ризику продовження обвинуваченим злочинної діяльності.

На недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою вказують дані про невиконання ОСОБА_7 обов`язків, покладених на нього ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.04.2019 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Наявність у обвинуваченого захворювань не зменшує встановлені ризики та не може свідчити про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Даних про неможливість лікування захворювання в умовах слідчого ізолятора не встановлено (а.с. 70).

Відтак, доводи захисту щодо відсутності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, свого підтвердження не знайшли.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2020 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 серпня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4