Справа № 199/1/20
Провадження (1-кп/199/172/20)
УХВАЛА

03.01.2020 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро кримінальне провадження №0001705, відносно ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

02.01.2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська поступив направлений порядку п.3 ч.2 ст.283 КПК України обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001705 відносно ОСОБА_6 , за ст.ст.187 ч.2, 263 ч.1 КК України. На досудовому розслідуванні до обвинуваченого було обрано запобіжний захід - тримання під вартою, строком дії до 05.01.2020 року.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, враховуючи тяжкість злочину, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_6 , володіючи відомостями щодо свідків сторони обвинувачення, потерпілого, може вплинути на них. Також прокурор вважає, що, беручи до уваги підвищену суспільну небезпеку інкримінуємого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, є ризик перешкоджання останнім здійсненню кримінального провадження, продовження злочинної діяльності.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_4 заперечували проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, просили змінити тримання під вартою на домашній арешт.

Потерплий ОСОБА_5 погодився з клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_6 вважає, що клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, відповідно до змісту обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується за ст.ст.187 ч.2, 263 ч.1 КК України, де за ч.2 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у разі визнання останнього винуватим у кримінальному правопорушенні, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

За таких обставин суд вважає, що оскільки на цей час ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватися у вчиненні тяжкого умисного злочину, враховуючи те, що на цей час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, на який вказує прокурор, продовження застосування обвинуваченому тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 79 Рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, а також в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Для відмови в звільненні особи з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки він, володіючи відомостями щодо осіб свідків, які ще не допитані, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому.

При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує і ту обставину, що протягом перебування ОСОБА_6 в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.

Дослідивши надані матеріали, суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_4 про зміну тримання під вартою на домашній арешт - немає достатніх підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується за ст.187 ч.2 КК України.

Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 199, 314-316, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити клопотання прокурора і відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - продовжити на 60 днів, тобто до 02 березня 2020 року.

2. В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_4 на зміну тримання під вартою обвинуваченому на домашній арешт - відмовити.

3. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання в частині продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

4. Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

5. В той же час, відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 за конституційною скаргою ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, учасники судового провадження на ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1