Справа № 128/15/20
УХВАЛА
19 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої- судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора- ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника- ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці письмове клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та усне клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 26.11.2019 в ЄРДР за №0001045 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

З 03.01.2020 у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться на розгляді дане кримінальне провадження.

В даному судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав суду письмове клопотання про продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки такий строк спливає , та ті ризики які стали підставою для його застосування не змінилися та не відпали, а саме обвинувачений ОСОБА_6 , на час затримання не працював, є раніше неодноразово судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не зняти і та непогашені у встановленому законом порядку; ОСОБА_6 не має сім`ї, утриманців , отже не має соціально стримуючих факторів, тому вважає, що останній може переховуватися від суду, вчинити незаконний вплив на свідків, які ще недопитані в судовому засіданні , а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 , заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, зазначив, що він не має наміру переховуватися від суду, вчиняти вплив на свідків, а також вчиняти інші злочини; він має постійне місце проживання на час затримання неофіційно, але працював, буде за викликами з`являтися до суду; вину в даному злочині не визнає, не розуміє взагалі за що він затриманий. Також заперечував проти зміни встановленого судом порядку дослідження доказів в даному засіданні, підтримавши позицію свого захисника.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого, суду зазначив, що вважає що наведені прокурором ризики є його припущенням; обвинувачений має постійне місце проживання, на час затримання фактично працював, очевидців крім потерпілого по даному провадженню не має, потеплілий вже допитаний в даному засіданні , а тому вважає , що цілодобовий домашній арешт може забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого у якого не буде фізичної можливості впливати на потерпілого, свідків. Тому просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Також заперечував проти зміни встановленого судом порядку дослідження доказів в даному засіданні зі свідків на документи, вважає це не доцільним, оскільки це буде впливати на відпрацьовану ним позицію сторони захисту у подальшому.

Вислухавши клопотання прокурора, захисника, міркування обвинуваченого суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а усне клопотання захисника- не обґрунтованим та таким, що підлягає відмові у задоволенні виходячи з такого.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п. п.2,4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років або до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

Судом установлено, що запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_6 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно роз`ясненнями, викладеними у постанові № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Суд, вважає, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 є раніше неоднократна судимою особою за вчинення умисних корисливих злочинів , хоча має постійне місце проживання на території Вінницького району Вінницької області , але не одружений, не має сім`ї, утриманців, на час затримання офіційно не працював. Отже суд вважає , що обвинувачений ОСОБА_6 не має на волі соціально струмуючих факторів; також ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені тяжкого умисного корисливого злочину , на даний час судовий розгляд даного провадження триває, але в суді не заслухані покази свідків , обвинуваченого, не досліджені документи, тому суд вважає, що наразі існують та не відпали ризики: незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків, з метою зміни їх показів у суді; вчиненням ним іншого кримінального правопорушення, а також переховування ним від суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому , не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд вважає за доцільне продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 17.08.2020 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного захисту на цілодобовий домашній арешт слід відмовити, оскільки захисником не надано суду належних та допустимих доказів у спростовування наявності наведених ризиків прокурором.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1» , а саме по 17.08.2020, включно.
Копію ухвали направити уповноваженій особі Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1»,- для відому.

У задоволені усного клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо або через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів: обвинуваченим- з дня отримання копії цієї ухвали ; іншими учасниками - з дня проголошення ухвали.

Оголосити перерву в судовому засіданні до 28.07.2020 о 10.00 год., для виклику свідків.

Повна ухвала суду проголошена 22.06.2020 о 13.20 год.

Суддя: ОСОБА_1