ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/329/20 Справа № 205/4628/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Дніпро

ляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельниково, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, до засудженого мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:
- 26.01.2001 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 140, ст. 45 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки та штрафу 680 грн.;
- 06.03.2002 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70,71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення вол, звільнений 26.09.2003 року за ухвалою Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 26.09.2003 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 8 днів;
- 29.03.2006 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст. 198, ч. 1 ст. 395, ст.ст. 70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. За ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2008 року невідбутий строк 1 рік 9 місяців 18 днів замінено на обмеження волі. Звільнений 15.06.2010 року за ухвалою Самарського районного суду від 07.06.2010 року умовно-достроково на 3 місяці 7 днів;
- 19.04.2011 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;
- 16.03.2012 року Новотроїцьким районним судом Херсонської області за ч. 1 ст. 309, ст. 71, ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;
- на теперішній час відбуває покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду від 16.03.2017 року за ч. 3 ст. 186 КК України, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Зараховано, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04.10.2016 року по 19.04.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Рішення суду обґрунтовано тим, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів виправлення, має дисциплінарні стягнення, раніше судимий, в тому числі й за вчинення умисного злочину, звільнявся умовно-достроково, натомість знову вчинив умисний злочин, що свідчить про те, що ОСОБА_6 , у повній мірі не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим, йому має бути відмовлено в умовно-достроковому звільненні.
Засуджений не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити його клопотання та звільнити умовно-достроково від відбування призначеного покарання.
Посилається на те, що відбуваючи призначене покарання режим утримання не порушував, має одне стягнення, яке погашено в установленому законом порядку, працює в котельні установи, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 4 заохочення. Вважає, що твердо став на шлях виправлення та довів свої наміри.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважала ухвалу законною та обґрунтованою. Зазначила, що ОСОБА_6 судимий, раніше був неодноразово звільнений умовно-достроково та знову вчиняв злочини.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Так, ОСОБА_6 засуджено 16 березня 2017 року до 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення в строк відбування покарання з 04.10.2016 року по 19.04.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 04.10.2016 року.
Кінець строку відбування покарання 19.03.2020 року.
За час перебування в СІЗО м. Дніпропетровська ОСОБА_6 характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
До ДУ Дніпровська виправна колонія (№89) прибув 15 травня 2017 року, характеризується посередньо, порушував режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 1 стягнення.
Ставлення до праці сумлінне, має 4 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
У відношення до засуджених не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, але не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу.
Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.
Відповідно до ст. 123 КВК України не бере участь у реалізації програми диференційованого вихованого впливу.
До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок бажання не має
Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування, отримує посилки.
За висновком комісії установи 25.10.2017 року, застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 101 КВК відмовлено.
За висновком комісії установи 11.07.2018 року засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України.
Враховуючи викладене, враховуючи, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисних умисних злочинів, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, але знову вчиняв злочини, за час відбування покарання ніяких позитивних змін, які б свідчили про виправлення засудженого - не відбулося, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростуватися апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього підстав ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4