Справа № 1-1316/107/11
Провадження № 1/456/3/2020
ПОСТАНОВА
про повернення справи на додаткове розслідування
05 червня 2020 року місто Стрий
Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючої-судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию під час розгляду кримінальної справи про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,
клопотання захисника підсудного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про направлення справи на додаткове розслідування,

ВСТАНОВИВ :
Органами досудового слідства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються в тому, що вони 14.09.2008 за попереднім зговором між собою та двома невстановленими слідством особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, з метою таємного викрадення чужого майна проникли в будинок ОСОБА_10 , який розташований в АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали її майно, а саме: гроші в сумі 8000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 12.09.2008 становить 38800 грн., 800 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 12.09.2008 становить 5456 грн., 6000 грн., ювелірні вироби: намисто із перлів вартістю 2500 грн., набір з білих перлин у золоті вартістю 2000 грн., перстень золотий з діамантом вартістю 3000 грн., перстень з діамантом вартістю 3000 грн., золотий браслет вартістю 5000 грн., золоті коронки вартістю 2000 грн., золотий кулон з перлиною вартістю 300 грн., золоту обручку з діамантом вартістю 1500 грн., золотий перстень з білим камінцем вартістю 300 грн., золотий перстень з білою та чорною перлинами вартістю 500 грн., брошку з білими перлами вартістю 500 грн., золотий перстень із зеленим камінцем вартістю 1000 грн., золоті сережки вартістю 500 грн., золотий перстень вартістю 500 грн., чотири золотих кулони (рак, ваги, матінка божа та буква К) загальною вартістю 1000 грн., золоті сережки вартістю 1000 грн., два золоті ланцюжки загальною вартістю 3000 грн., дві шкатулки зі слонової кості загальною вартістю 50 грн., а всього викрали чужого майна на загальну суму 77906 грн., тобто скоїли злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в ніч на 06 серпня 2010 року за попереднім зговором між собою та двома невстановленими слідством особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме провадження, з метою розбійного нападу, відчинивши двері тераси, проникли в будинок ОСОБА_10 , який розташований в АДРЕСА_1 , де застосувавши фізичне насильство, що було небезпечним для життя та здоров`я в момент спричинення, до господині та її чоловіка ОСОБА_11 , в результаті чого потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді опікових ран 3а, 3б ступеня на лівому плечі та правій сідниці, синці, садно та крововилив на обличчі, множинні синці на лівій сідниці і двох ногах, які відносяться до тілесного ушкодження середньої важкості, а потерпілий ОСОБА_11 отримав черепно-мозкову травму у вигляді перелому лобної кістки справа з синцем над нею, котра відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння, також синці, садна та крововилив на обличчі, шиї, лівій руці, відкрито заволоділи їхнім майном: грішми в сумі 2447 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2010 становить 19306 грн., 5500 грн. та ювелірними виробами, а саме: золотим ланцюжком вартістю 7500 грн. із золотим кулоном вартістю 2400 грн., золотою чоловічою каблучкою (печаткою) вартістю 2400 грн., у потерпілої ОСОБА_12 відкрито викрали: шість золотих перснів ціною 700 грн. за один, на суму 4200 грн., два золоті ланцюжки ціною 900 грн. за один, на суму 1800 грн., чотири золоті сережки вартістю 2000 грн., шість золотих кулонів ціною 200 грн. за один, на суму 1200 грн., 50 євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2010 становить 521,04 грн., 20 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 05.08.2010 становить 157,80 грн., 200 грн., а всього відкрито викрали чужого майна на загальну суму 47184 грн. 84 коп., тобто скоїли злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні захисник підсудного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 заявила клопотання про повернення справи на додаткове розслідування, мотивуючи його тим, що під час досудового слідства по кримінальній справі відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України були допущені такі порушення вимог КПК України (в редакції 1960 року) з боку органу досудового слідства, неповнота і неправильність яких не може бути усунута в судовому засіданні, що позбавляє суд можливості зробити остаточний висновок щодо винуватості підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інкримінованих їм діях, а тому, враховуючи незаконні засоби процесуального впливу на підсудних, грубе порушення відносно них права на захист, внесення неправдивих відомостей у процесуальні документи, невідповідність цих процесуальних документів нормам КПК, внаслідок чого було отримано ряд доказів, які містять ознаки недостовірності та недопустимості, а також враховуючи те, що органом досудового розслідування по даній справі не усунуті суттєві суперечності у доказах, що унеможливлює встановлення фактичних обставин у даній справі, дана кримінальна справа підлягає поверненню на додаткове розслідування, оскільки під час досудового слідства були допущені такі порушення КПК України (в редакції 1960 року), пов`язані з неповнотою та неправильністю досудового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні.
Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання про направлення справи на додаткове розслідування та не заперечувала щодо його задоволення.
Підсудні ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримали заявлене клопотання про направлення справи на додаткове розслідування та не заперечували щодо його задоволення.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення клопотання про направлення справи на додаткове розслідування.
Суд, заслухавши клопотання захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , думку захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 , підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити, думку прокурора, яка не заперечувала щодо заявленого клопотання про направлення справи на додаткове розслідування, дійшов висновку, що органи досудового слідства допустили неповноту такого слідства, поверхове та однобічне дослідження обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи щодо участі підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інкримінованих їм злочинах, що перешкоджає суду всебічно, повно і об`єктивно розглянути справу та зробити остаточний висновок щодо їх винуватості чи невинуватості, оскільки не вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів, а зазначена неповнота не може бути усунута в судовому засіданні, тому кримінальну справу слід повернути на додаткове розслідування з таких підстав.
Відповідно до п.п. 11, 15 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України кримінальні справи, які до набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій та Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.
За змістом ч. 1 ст. 281 КПК України (в редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли ця неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
За змістом п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження, всупереч вимогам статей 22 і 64 КПК не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи; не витребувані й не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин; не досліджені обставини, зазначені в ухвалі суду, який повернув справу на додаткове розслідування, коли необхідність дослідження тієї чи іншої з них випливала з нових даних, установлених при судовому розгляді; не були з`ясовані з достатньою повнотою дані про особу обвинуваченого; тощо). Неправильним досудове слідство визнається в разі, коли органами досудового слідства при вчиненні процесуальних дій і прийнятті процесуальних рішень були неправильно застосовані або безпідставно не застосовані норми кримінально-процесуального чи кримінального закону і без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді.
Кримінально-правова кваліфікація вчиненого підсудним діяння фактично виражається у перевірці судом доказів фактичних обставин, викладених (наведених) органом досудового слідства в обвинувальному висновку, з позиції визнання (встановлення) їх достовірності, повноти, належності та допустимості, а також правильності кримінально-правової кваліфікації вчиненого діяння, здійсненої органом досудового слідства і вираженої (об`єктивізованої) ним у формулі кваліфікації та у формулюванні обвинувачення.
Відповідно до ст. 246 КПК України (в редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду можливе як за клопотаннями учасників процесу, так і з ініціативи суду.
За змістом ст. 16-1 КПК України (в редакції 1960 року) розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності, державне обвинувачення в суді здійснює прокурор, захист підсудного здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд, при цьому суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для виконання сторонами їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.
Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України (в редакції 1960 року) прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
На досудовому слідстві ОСОБА_8 та ОСОБА_9 хоча і визнали свою винуватість у скоєних злочинах, однак у ході розгляду даної кримінальної справи ствердили, що до даних злочинів вони непричетні, а зізнавальні покази давали під тиском працівників міліції та в результаті застосування до них незаконних засобів процесуального впливу, а тому змушені були себе оговорити.
За змістом ч. 2 ст. 73, ч. 2 ст. 74 КПК України (в редакції 1960 року) показання підозрюваного (обвинуваченого), в тому числі й такі, в яких він визнає себе винним, підлягають перевірці, а визнання ним своєї вини може бути покладено в основу обвинувачення лише при підтвердженні цього визнання сукупністю доказів, що є в справі, а на думку суду, така сукупність доказів на даний час відсутня.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Крім того, в судовому засідані встановлено обставини, які дають підстави сумніватися в їх об`єктивності.
Так, підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свою причетність до вчинення злочинів заперечили та в судовому засіданні пояснили, що вночі з 05.08.2010 на 06.08.2010 перебували вдома разом з батьком та сестрою. 06.08.2010 близько 4 год. за ними приїхав ОСОБА_13 , з яким вони косили траву з 5 год. до 7 год. Окрім цього, ОСОБА_8 зазначив, що знає ОСОБА_10 , її чоловіка ОСОБА_14 та доньку ОСОБА_15 , оскільки в 2003 році вони будували в с. Скнилів будинок, а він ( ОСОБА_8 ) протягом одного місяця працював у них підсобником. ОСОБА_9 вказав, що про розбійний напад на сім`ю ОСОБА_16 дізнався 06.08.2010 близько 07 год., коли з братом косив траву, від ОСОБА_17 , який проживає навпроти її будинку. Однак органом досудового слідства дані показання підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не перевірені, оскільки не допитано ні ОСОБА_13 , ні ОСОБА_17 , а також батька підсудних ОСОБА_18 та їх сестру ОСОБА_19 /Т. 1 а.с. 140-141/
Окрім того, суд звертає увагу, що показання підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо обставин справи є суперечливими, які вони під час досудового розслідування неодноразово змінювали.
Так, ОСОБА_8 21.09.2010, допитаний в якості підозрюваного, розповів, як здійснював крадіжку в будинку ОСОБА_16 14.09.2008 разом зі своїм братом ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також, як вчиняв розбійний напад на будинок ОСОБА_16 06.08.2010 разом з братом ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 /Т. 2 а.с. 54-56/
ОСОБА_9 , даючи показання 20.09.2010 в якості підозрюваного, розповів, як здійснював крадіжку в будинку ОСОБА_16 14.09.2008 разом зі своїм братом ОСОБА_8 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також, як вчиняв розбійний напад на будинок ОСОБА_16 06.08.2010 разом з братом ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 /Т. 2 а.с. 40-43/
Під час очної ставки з ОСОБА_20 . 25.09.2010 підсудний ОСОБА_8 спочатку свої показання про вчинення крадіжки та розбою, дані ним 21.09.2010, підтримав. Однак надалі зазначив, що оговорив ОСОБА_20 , так як останнього з ним не було, а злочин він вчиняв разом зі знайомими ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які живуть на вул. Науковій у м. Львові /Т. 2 а.с. 137-138/.
Під час допиту 01.10.2010 підсудний ОСОБА_8 дані раніше показання підтримав, за винятком того, що вчиняв злочин разом з ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 /Т. 2 а.с. 179/
Підсудний ОСОБА_9 під час допиту 01.10.2010 показання давати відмовився /Т. 2 а.с. 172/.
Під час допиту 15.10.2010 підсудний ОСОБА_9 вказав, що вчинив лише крадіжку з будинку ОСОБА_10 у 2008 році, свою причетність до розбійного нападу заперечив /Т. 2 а.с. 213-214/.
Під час очних ставок, проведених 26.10.2010 з ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , підсудний ОСОБА_8 зазначив, що їх оговорив, а насправді злочин вчиняв разом зі знайомими ОСОБА_25 та ОСОБА_24 /Т. 2 а.с. 219-220/.
Під час очних ставок, проведених 27.10.2010 з ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , підсудний ОСОБА_9 зазначив, що їх оговорив, а насправді злочин вчиняв разом зі знайомими його брата ОСОБА_8 , прізвища яких йому невідомі /Т. 2 а.с. 221-222/.
Під час очної ставки, проведеної 28.10.2010 з ОСОБА_9 , підсудний ОСОБА_8 розповів, як вчиняв розбійний напад, а ОСОБА_9 зазначив, що розбійного нападу не вчиняв /Т. 2 а.с. 223-225/.
28.10.2010 під час допиту в якості обвинуваченого ОСОБА_8 у черговий раз змінив свої показання щодо обставин вчинення розбійного нападу на потерпілих /Т. 2 а.с. 226-228/.
Під час очних ставок, проведених 10.11.2010 з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підсудний ОСОБА_8 знову зазначив, що розбійний напад вчиняв разом з ОСОБА_21 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , а крадіжку вчиняв не з ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , як говорив під час допиту 21.09.2010, а з ОСОБА_20 та ОСОБА_22 /Т. 2 а.с. 282-285/
Під час допиту 16.11.2010 підсудний ОСОБА_8 в черговий раз частково змінив свої показання, зазначивши, що розбійний напад та крадіжку вчиняв разом з братом ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , а про участь ОСОБА_21 вже не згадує /Т. 2 а.с. 305-306/.
Під час очних ставок, проведених 18.11.2010 з потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підсудний ОСОБА_9 зазначив про вчинення ним крадіжки та розбійного нападу, хоча раніше свою причетність до скоєння розбійного нападу заперечував /Т. 2 а.с. 317-320/.
Під час очних ставок, проведених 23.11.2010 з ОСОБА_20 та 07.12.2010 з ОСОБА_22 , ОСОБА_8 вказав, що оговорив себе та інших осіб, а насправді жодних злочинів він не вчиняв /Т. 2 а.с. 324-325, 327-328/.
Під час очної ставки, проведеної 07.12.2010 з ОСОБА_22 , ОСОБА_9 зазначив, що оговорив ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а насправді крадіжку в 2008 році вчинив лише зі своїм братом ОСОБА_8 , а розбійного нападу взагалі не вчиняв /Т. 2 а.с. 329-330/.
Даючи показання 07.12.2010 в якості обвинуваченого, ОСОБА_9 зазначив про вчинення ним крадіжки в 2008 році, а свою причетність до розбійного нападу в 2010 році заперечив /Т. 2 а.с. 339-340/.
Даючи показання 10.12.2010 в якості обвинуваченого, ОСОБА_8 заперечив свою причетність до вчинення крадіжки в 2008 році та розбійного нападу в 2010 році /Т. 2 а.с. 348/.
Таким чином, в ході досудового слідства підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 неодноразово змінювали свої показання, то визнаючи, то заперечуючи свою причетність та інших осіб до вчинення злочинів.
Також у ході досудового слідства таку слідчу дію як пред`явлення до впізнання було виконано з грубим порушенням вимог закону. До такого критичного висновку суд дійшов за наступних обставин.
Відповідно до положень КПК України (в редакції 1960 року) пред`явлення особи для впізнання - це самостійна слідча (розшукова) дія, яку проводять з метою встановлення тотожності, подібності або відмінності наданої для спостереження і сприйняття особи з тими, яких свідок, потерпілий, підозрюваний або обвинувачений сприймав як очевидець за певних обставин розслідуваної події.
Згідно з ч. 2 ст. 174 КПК України (в редакції 1960 року) - особа, що підлягає впізнанню, пред`являється впізнаючому разом з іншими особами тієї ж статі в кількості не менше трьох, які не мають різких відмін у зовнішності та одязі.
Як вбачається з протоколу пред`явлення особи ОСОБА_8 для впізнання потерпілій ОСОБА_10 від 20.09.2010, підсудний ОСОБА_8 пред`являвся для впізнання потерпілій ОСОБА_10 лише з двома іншими особами, хоча таких осіб мало бути не менше трьох, що є прямим порушенням кримінально-процесуального законодавства /Т. 2 а.с. 13-14/. Усі особи, яких було пред`явлено для впізнання потерпілій ОСОБА_10 , знаходились у чорних масках. А тому впізнаюча повинна була впізнати цих осіб за їх зростом та тілобудовою. Натомість, як вбачається з протоколу впізнання, остання впізнала ОСОБА_8 по кольору очей, не вказавши, який саме це колір.
Окрім того, суд звертає увагу на показання потерпілих, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 74 КПК України (в редакції 1960 року) для проведення впізнання важливим є попередній допит впізнаючої особи про зовнішній вигляд і прикмети особи, яку вона буде впізнавати, з метою усунення помилок та сумнівів під час проведення цієї слідчої дії.
Так, у протоколі допиту від 06.08.2010 потерпіла ОСОБА_10 вказала, що нападників було четверо. Усі нападники були одягнені в маски. Троє з них були середнього зросту та середньої тілобудови, четвертий був високого зросту атлетичної тілобудови. Натомість, ОСОБА_8 , якого впізнавала ОСОБА_10 , є невисокого зросту, що не відповідає тому опису нападників, який міститься в першому протоколі допиту ОСОБА_10 . Окрім того, в цьому ж протоколі допиту потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що їй невідомо, хто міг вчинити даний злочин. Але може впізнати цих осіб по голосу, зросту та по бровах. Однак, як вбачається з протоколу впізнання, вона впізнала ОСОБА_8 по кольору очей, хоча про ці прикмети в протоколі допиту нічого не зазначала, в той же час про зріст, голос та брови потерпіла ОСОБА_10 не вказувала в протоколі пред`явлення ОСОБА_8 для впізнання /Т. 1 а.с. 40-44/.
Як вбачається з протоколу пред`явлення особи ОСОБА_9 для впізнання потерпілій ОСОБА_10 від 20.09.2010, підсудний ОСОБА_9 пред`являвся для впізнання потерпілій ОСОБА_10 лише з двома іншими особами, хоча таких осіб мало бути не менше трьох, що є прямим порушенням кримінально-процесуального законодавства /Т. 2 а.с. 16-17/. Окрім того, статист ОСОБА_26 пред`являвся для впізнання потерпілій ОСОБА_10 спочатку разом з ОСОБА_8 , потім з ОСОБА_9 , що не відповідає суті самого впізнання, оскільки потерпіла могла його запам`ятати з попередньої слідчої дії.
У протоколі допиту від 06.08.2010 потерпіла ОСОБА_10 зазначала, що може впізнати нападників по голосу, зросту та бровах. Однак, як вбачається з протоколу впізнання, потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_9 по формі брів, очей і тілобудові, а не по голосу та зросту.
Як вбачається з протоколів пред`явлення осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 для впізнання потерпілому ОСОБА_11 від 20.09.2010, підсудні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 пред`являлися для впізнання потерпілому ОСОБА_11 лише з двома іншими особами, хоча таких осіб мало бути не менше трьох, що є прямим порушенням кримінально-процесуального закону /Т. 2 а.с. 19-24/. Окрім того, статист ОСОБА_26 пред`являвся для впізнання потерпілому ОСОБА_11 спочатку разом з ОСОБА_8 , потім з ОСОБА_9 , що не відповідає суті самого впізнання, оскільки потерпілий міг його запам`ятати з попередньої слідчої дії.
З протоколів пред`явлення осіб ОСОБА_8 , ОСОБА_9 для впізнання потерпілому ОСОБА_11 від 20.09.2010 судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 по тілобудові та ході, а ОСОБА_9 по формі брів, голосу та тілобудові. Однак у протоколі допиту від 09.08.2010 потерпілий ОСОБА_11 взагалі не описував нападників, лише вказував на їх одяг, а в протоколі допиту від 01.09.2010 вказав, що впізнав братів ОСОБА_27 по голосу, росту та тілобудові, не вказуючи як на певні особливості голосу, росту та тілобудови, так і на особливості ходи та форму брів /Т. 1 а.с. 131,183-184/.
Крім того, показання потерпілих містять суттєві суперечності та викликають сумніви з огляду на наступне.
Як вбачається із заяви потерпілого ОСОБА_11 про скоєння злочину від 06.08.2010, останній просив вжити заходи до розшуку невідомих йому осіб, які 06.08.2010 близько четвертої години ранку проникли в його будинок, застосували фізичне насильство та відкрито заволоділи грошима і золотими виробами /Т. 1 а.с. 5/.
В протоколі первинного допиту від 06.08.2010 потерпіла ОСОБА_10 описала нападників, однак зазначила, що їй невідомо, хто міг вчинити даний злочин /Т. 1 а.с. 40-44/.
В протоколі допиту від 06.08.2010 потерпіла ОСОБА_12 про те, що впізнала нападників, не повідомляла /Т. 1 а.с. 46-48/.
Як вбачається з протоколу додаткового допиту потерпілої ОСОБА_10 від 09.08.2010, вона пригадує двох працівників ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які близько п`яти років тому працювали в неї на будівництві будинку. Зазначає особливості голосу ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , а також особливості його ходи, при цьому вказуючи, що їх голоси схожі на голоси двох нападників, які розмовляли російською мовою, однак при первинному допиті цього не зазначала /Т. 1 а.с. 124-126/. При цьому, при проведенні впізнання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впізнала їх не по голосу, а по кольору очей, формі брів та тілобудові. Суд звертає увагу, що маскування своєї вимови шляхом застосування російської мови непритаманне ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 , оскільки в ОСОБА_9 мислення сповільненого темпу, судження поверхневі, примітивні, лексикон скупий, понятійний апарат та світогляд обмежені, інтелект низький; ОСОБА_8 інструкції до завдання сприймає повільно, потребує додаткових роз`яснень, темп роботи сповільнений, довільна увага відрізняється нестійкістю, відмічається деяка тугорухливість, ригідність мислення.
Крім того, твердження потерпілої ОСОБА_10 про те, що нападники добре орієнтувалися в будинку, оскільки знали розташування всіх приміщень, а тому це були брати ОСОБА_27 , які раніше працювали в неї на будівництві, викликають сумнів, оскільки в той період у будинку ще не проводились малярні роботи, а тому вони не могли знати розташування всіх приміщень у ньому.
В протоколі первинного допиту від 09.08.2010 потерпілий ОСОБА_11 описав подію розбійного нападу та нападників, зазначивши таку їх особливість, як спілкування російською мовою, не вказуючи при цьому, що це могли бути ОСОБА_27 /Т. 1 а.с. 131/.
В протоколі додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 01.09.2010 останній більш детально описує подію розбійного нападу і зазначає, що впізнав двох нападників, якими були брати ОСОБА_30 та ОСОБА_29 , вже в момент самого нападу, однак боявся називати їх, щоб вони не зрозуміли, що він їх впізнав, чого він не вказав під час написання первинної заяви про вчинення злочину від 06.08.2010 /Т. 1 а.с. 183-184/.
З метою перевірки показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , даних ними на досудовому слідстві, останні викликалися в судові засідання, але в жодне судове засідання потерпілі не з`явилися з невідомих причин, у зв`язку з чим судом були вжиті всі заходи для виклику потерпілих, а саме: винесено постанову про привід потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 19.12.2018 /Т. 7 а.с. 28/, яка органами Національної поліції не виконана.
Відповідно до вимог ст. 72 ч. 1 КПК України (в редакції 1960 року) потерпілий зобов`язаний з`явитись за викликом особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора і суду, але даний обов`язок потерпілими виконаний не був. Також в матеріалах справи містяться рапорти ДОП СППП Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_31 , з якого вбачається, що в ході виконання примусового приводу такий не виконано у зв`язку з відсутністю потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за місцем проживання /Т. 7 а.с. 51, 58, 60/. Окрім того, судом вжиті заходи щодо встановлення місця реєстрації потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та виклику їх за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 . 7 а.с. 42-44, 62-64/. Постанова Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.12.2018 про привід потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не виконана органами Національної поліції, контроль прокурором Стрийської місцевої прокуратури Львівської області щодо виконання постанови суду від 19.12.2018 про привід потерпілих не здійснений, тому підсудні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не змогли скористатися своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 263 ч. 1. п. 7 КПК України (в редакції 1960 року), а саме: задати питання потерпілим під час судового розгляду справи.
Суд вживав заходів до виклику в судове засідання свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , а саме: судом винесено постанови про доставку приводом свідків від 02.10.2019, 12.11.2019, 24.01.2020 /Т. 7 а.с. 116, 131, 206/, які органами Національної поліції не виконані. Суду були надані рапорти працівниками Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області, Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області, Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області, Франківського ВП ГУ НП у Львівській області, Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області про неможливість доставки свідків приводом у судове засідання. Про порушення вимог Кримінально-процесуального кодексу України та здійснення контролю щодо виконання постанови про привід свідків від 24.01.2020 було повідомлено прокурора Львівської області 31.01.2020 за вих. № 01-24.1/16/20 та начальника ГУ НП У Львівській області 31.01.2020 за вих. № 01-24.1/17/20 /Т. 7 а.с. 215, 217/.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обвинувачений має право допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, відсутність можливості у підсудних і їх захисника задавати питання свідкам, які не з`являються в суд, може привести до істотного порушення його права на захист, а також до винесення необ`єктивного і неправильного судового рішення. У зв`язку з тим, що свідки обвинувачення в судові засідання не з`являлися, постанови про доставку свідків приводом у судове засідання не виконувалися, в зв`язку з цим суд позбавлений можливості оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського суду з прав людини «Шачашвілі (Schatschaschwili) проти Німеччини від 15.12.2015, Шолер проти Німеччини (Scholer v.Germany) від 18.12.2014. Також згідно з п. 41 остаточного рішення Європейського суду з прав людини у справі Олег Колесник проти України від 19.02.2010, в якому зазначено, що в разі, якщо обвинувальний вирок виключно або вирішальною мірою ґрунтується на показаннях особи, яку обвинувачений (підсудний) не мав можливості допитати особисто чи домогтися її допиту під час розслідування справи або судового розгляду, права сторони захисту виявляються обмеженими настільки, що передбачені ст. 6 Конвенції гарантії виявляються порушеними.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутність можливості у підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задати питання свідкам під час судового розгляду справи може призвести до істотного порушення їх права на захист.
Судом також встановлено, що в процесі досудового слідства було грубо порушено право ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на захист.
Так, точний час затримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та доставки їх до Пустомитівського РВ 20.09.2010 встановити неможливо, оскільки зі слів ОСОБА_8 він був затриманий близько 12 год. 20.09.2010, а ОСОБА_9 близько 14 год. 20.09.2010.
Натомість, з моменту затримання ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_9 не надано можливості запросити захисника та не складено протоколи їх затримання, а слідчі дії: пред`явлення особи для впізнання, складення протоколу явки з повинною, допит в якості підозрюваного проведено за відсутності захисника.
Так, судом встановлено, що 20.09.2010 та 21.09.2010 слідчими складено протоколи про роз`яснення ОСОБА_9 , ОСОБА_8 їх прав як підозрюваних та протоколи про забезпечення їм права на захист /Т. 2 а.с. 36, 37, 50, 51/. Однак вказані протоколи не відповідають вимогам ст. 85 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки не містять даних про час початку та закінчення проведення процесуальної дії, у зв`язку з чим неможливо встановити, коли саме ОСОБА_9 та ОСОБА_8 було роз`яснено їх конституційні права як підозрюваних.
Окрім того, як вбачається з протоколів про забезпечення підозрюваним ОСОБА_9 , ОСОБА_8 права на захист, слідчі такого права ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не забезпечили, оскільки не надали можливості запросити захисника самостійно, не призначили захисника за рахунок держави, не з`ясувавши при цьому, чи мають вони кошти, щоб запросити собі захисника. Натомість, слідчі безпідставно прийняли в ОСОБА_9 , ОСОБА_8 відмову від захисника, склавши протоколи відмови без зазначення часу початку та закінчення проведення цієї процесуальної дії, які не відповідають вимогам ст. 46 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно до якої при відмові від захисника особа, яка провадить дізнання, слідчий складають протокол із зазначенням мотивів відмови, однак дані протоколи мотивів відмови від захисника не містять /Т. 2 а.с. 38, 52/. В подальшому 20.09.2010 та 21.09.2010 слідчими складено постанови про прийняття відмови від захисника, в яких зазначено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_8 відмовилися від запрошеного чи призначеного захисника, свої інтереси бажають захищати самостійно /Т. 2 а.с. 39, 53/.
Вказані процесуальні дії слідчих не відповідали вимогам ст. 46 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно до якої відмова допускалася лише від запрошеного або призначеного захисника.
Також 20.09.2010 слідчим складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (Т. 2 а.с. 44), згідно з яким о 23 год. 15 хв. відповідно до статті 115 КПК України (в редакції 1960 року) було затримано підозрюваного у вчиненні злочину ОСОБА_8 . Час закінчення цієї процесуальної дії в протоколі не зазначений, що не відповідає вимогам статті 85 КПК України (в редакції 1960 року). Підставою для затримання в протоколі зазначено наявність підстав, які вказують на вчинення даною особою злочину. Однак відповідно до статей 106, 115 КПК України (в редакції 1960 року) така підстава для затримання відсутня. Окрім того, ОСОБА_8 фактично був затриманий о 12.00 20.09.2010, а протокол затримання був складений лише о 23.15. Аналогічні порушення мали місце і при затриманні ОСОБА_9 (Т. 2 а.с. 47)
В матеріалах справи наявні акти судово-психіатричних експертиз підсудних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проведених під час досудового слідства та в суді.
Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 803 від 15.10.2010 ОСОБА_8 на даний час психічним захворюванням не страждає, виявляє психопатичні риси характеру /Т. 2 а.с. 202-203/.
Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 804 від 15.10.2010 ОСОБА_9 на даний час психічним захворюванням не страждає, виявляє легку розумову відсталість у ступені легкої дебільності /Т. 2 а.с. 209-210/.
Відповідно до акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 147 від 17.09.2014 психічний стан ОСОБА_9 характеризується наступним: відповіді на питання прості, дещо примітивні. Виявляє невеликий словниковий запас. Потребує уточнень при відтворенні хронологічного порядку. Щодо інкримінованих йому дій повідомив: «Відношення до цього я не маю, нічого я не робив...». Судження прості, примітивні, ситуативні, легковажні та поверхневі. Запас загальноосвітніх знань невеликий, світогляд обмежений. Увага дещо нестійка, періодами відволікається в процесі розмови. Пам`ять механічна, інтелект знижений, рівня легкої дебільності. Психологічна частина характеризується, зокрема, наступним: на питання відповідає примітивно. Інкриміновані йому дії не визнає. Словниковий запас бідний. Судження поверхневі. Інструкції до завдання сприймає повільно, потребує додаткових роз`яснень. Об`єм безпосереднього запам`ятовування знижений. Обсяг уваги звужений за рахунок слабкості переключаємості та поганого розподілу. Довільна увага відрізняється нестійкістю. В мисленні - легке зниження рівня узагальнень, тугорухомість, ригідність, ситуативність, конкретність. В самооцінці - поверхневість критики, примітивність особистості. В загальному плані можна казати про наявність розумової відсталості на рівні легкої дебільності /Т. 4 а.с. 122-124/.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 48 від 25.03.2015 психічний стан ОСОБА_8 характеризується, зокрема, наступним: словниковий запас невеликий, судження дещо легковажні і поверхневі. Себе характеризує позитивно: «Я спокійний, не бушую, роботяга». Суть обвинувачення розуміє, свою вину категорично заперечує. Заявляє: «Потерпіла написала, що побили їх, утюгом пекли, забрали гроші і золото». Говорить: «Який з мене розбійник...я тих грошей і в помині не бачив». Визнавальні покази пояснює наступним чином: «Фізично так били, що й ну... палками, руками... во така во несправедливість». Психологічний стан ОСОБА_8 характеризується, зокрема, наступним: на питання відповідає примітивно, але по суті. Інкриміновані йому дії не визнає. Інструкції до завдання сприймає повільно, потребує додаткових роз`яснень. Темп роботи також сповільнений. Довільна увага відрізняється нестійкістю. Відмічається деяка тугорухливість, ригідність мислення. В самооцінці примітивність особистості, поверхневість критики /Т. 4 а.с. 180-182/.
Так, частина 1 статті 47 КПК України (в редакції 1960 року) передбачала обов`язок особи, яка проводить дізнання, слідчого та суду надати затриманій особі чи особі, яка утримується під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або з особами, які можуть запросити захисника. На підставі частини 3 цієї статті особа, яка проводила дізнання, слідчий чи суд могли призначити захисника у встановленому законом порядку через адвокатське об`єднання.
Однак на стадії досудового слідства вимог статті 47 КПК України (в редакції 1960 року) не дотримано.
Відповідно до статті 45 КПК України (в редакції 1960 року) у справах про злочини осіб, які через свої фізичні або психічні вади не можуть реалізувати своє право на захист, участь захисника є обов`язковою з моменту затримання особи чи пред`явлення їй обвинувачення або з моменту встановлення цих вад.
Аналізуючи психолого - психічні характеристики підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , враховуючи наявність у ОСОБА_9 легкої розумової відсталості у стані легкої дебільності, суд вважає, що вони не могли реалізувати своє право на захист самостійно. А тому з моменту їх фактичного затримання 20 вересня 2010 року орган досудового слідства повинен був обов`язково призначити захисника або забезпечити Колесникам можливість запросити захисника самостійно.
Всупереч вимогам статті 47 КПК України (в редакції 1960 року) ні особи, що проводили дізнання, ні слідчі не надали Колесникам допомоги у встановленні зв`язку з захисником або з особами, які можуть запросити захисника. Зазначене встановлено із складених слідчими процесуальних документів, в яких не вказано, яким чином Колесникам було забезпечено можливість скористатись правом на захист.
Відповідно до пункту 3.2. Рішення Конституційного суду України у справі за зверненням громадянина ОСОБА_38 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) від 30 вересня 2009 року в передбачених законом випадках, зокрема, для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги. В пункті 4 цього рішення зазначено, що згідно з Конституцією України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом (частина перша статті 63). Конституційний Суд України відзначає, що кожній особі, зокрема, свідку під час допиту в органах дізнання чи досудового слідства та особам при наданні пояснень у державних органах, має бути забезпечена реальна можливість отримувати правову допомогу для захисту від можливого порушення права не давати показань або пояснень щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, які можуть бути використані в кримінальному процесі для доведення обвинувачення зазначених осіб. Такий висновок підтверджує і практика Європейського суду з прав людини у рішеннях «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Луценко проти України» від 18.12.2008 та «Шабельник проти України» від 19.02.2009, де суд визнав, що використання показань осіб, які вони давали як свідки без участі адвоката чи іншого фахівця в галузі права, для доведення вини у вчиненні злочину ними (свідками) або їх співучасниками є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України» (Заява № 32092/02) зазначено, що визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Крім того, має бути врахована якість доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності. Стосовно використання доказів, отриманих з порушенням права затриманого на мовчання та права не свідчити проти себе, Суд нагадує, що наявність таких прав є загальновизнаним міжнародним стандартом - стрижневим для поняття справедливого судового розгляду за статтею 6. Встановлення таких стандартів пояснюється, зокрема, необхідністю захисту обвинуваченого від неправомірного примусу з боку органів влади, що має сприяти уникненню помилок при здійсненні правосуддя, а також сприяти реалізації цілей статті 6. Право не свідчити проти себе вимагає, зокрема, від сторони обвинувачення в кримінальній справі обґрунтовувати свої доводи проти обвинуваченого, не вдаючись до доказів, отриманих за допомогою методів примусу або тиску, всупереч волі обвинуваченого.
Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року (Заява № 16404/03), «згідно з практикою Суду, хоча основна мета статті 6 стосовно розгляду кримінальних справ полягає в забезпеченні справедливого судового розгляду "судом", компетентним встановити обґрунтованість «будь-якого ... кримінального обвинувачення», це не означає, що ця стаття не стосується досудового провадження. Таким чином, вимоги статті 6 (зокрема пункту 3) можуть також бути застосовними ще до того, як справу направлено на розгляд суду, якщо - і тією мірою, якою - недотримання таких вимог на самому початку може серйозно позначитися на справедливості судового розгляду. ... Далі Суд повторює, що, хоча право кожного обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення на ефективний захист з боку адвоката, який, у разі потреби, може бути призначений офіційно, не є абсолютним, воно становить одну з основоположних засад справедливого судового розгляду. Спосіб застосування пункту 1 і пункту 3(с) статті 6 на етапі слідства залежить від особливостей відповідного провадження та фактів конкретної справи. Згідно зі статтею 6, як правило, вже на початку поліцейських допитів обвинуваченому має надаватися можливість користуватися допомогою захисника. Права захисту буде в принципі непоправно порушено, якщо при засудженні його судом використовуватимуться викривальні показання, отримані під час допиту без присутності захисника. ... Стосовно використання доказів, здобутих із порушенням права затриманого на мовчання та права не свідчити проти себе Суд нагадує, що це загальновизнані міжнародні стандарти, які є основними складниками поняття справедливого судового розгляду за статтею 6. Встановлення таких стандартів пояснюється, зокрема, необхідністю захисту обвинуваченого від неправомірного тиску з боку органів влади, що дає змогу уникати помилок при здійсненні правосуддя та реалізації цілей статті 6».
На досудовому слідстві ОСОБА_8 , ОСОБА_9 свою вину у вчиненому визнавали повністю та написали явки з повинною, однак в подальшому від таких відмовилися та пояснили, що зізнавальні покази давали під тиском та під диктовку працівників міліції, а тому змушені були себе оговорити.
Так, 20.09.2010 з 20.25 до 22.15 слідчий ОСОБА_39 допитує підозрюваного ОСОБА_9 . В той же час 20.09.2010 з 21.25 до 22.01 слідчий ОСОБА_40 відбирає від нього явку з повинною /Т. 2 а.с. 26, 40/. Відтак протокол явки з повинною не відповідає вимогам ст. 96 КПК України (в редакції 1960 року) відповідно до якої явка з повинною є, в першу чергу, добровільним повідомленням про злочин, а такий складався одночасно з проведенням його допиту. Окрім того, явка з повинною зареєстрована в ЖРЗПЗ лише 24.09.2010, що ставить під сумнів написання явки з повинною ОСОБА_9 20.09.2010.
Протокол явки з повинною ОСОБА_8 складався одночасно з протоколом його затримання /Т. 2 а.с. 28, 44/, що також не відповідає вимогам ст. 96 КПК України (в редакції 1960 року), оскільки явка з повинною є добровільним повідомленням про злочин. Окрім того, його явка в ЖРЗПЗ взагалі не зареєстрована.
Підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомили про застосування до них незаконних методів досудового слідства з одночасним проведенням з ними слідчих та процесуальних дій, які оформлялися у вигляді показань та явок з повинною.
А тому підлягають перевірці доводи сторони захисту щодо застосування до підсудних ОСОБА_8 , ОСОБА_9 незаконних методів досудового слідства з мотивів, викладених у клопотанні /Т. 6 а.с. 65-73/.
Окрім того, судом встановлено істотні розбіжності щодо викладення підсудними та потерпілими під час їх допитів обставин скоєння злочину.
Так, згідно з довідкою оперативного чергового від 07.08.2010 виїздом СОГ на місце події встановлено, що 06.08.2010 близько 04.00 четверо невідомих осіб в масках та рукавицях проникли в будинок ОСОБА_16 шляхом підважування балконних металопластикових дверей. З місця події вилучено відрізки липкої прозорої стрічки, 2 фрагменти слідів низу взуття, 2 відбитки пальців рук, праску, викрутку /Т.1 а.с. 4/.
Підсудні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в явках з повинною написали, що проникли до будинку шляхом взлому дверей.
В ході розслідування кримінальної справи за клопотанням оперуповноваженого ОСОБА_41 судом 11.08.2010 Пустомитівським районним судом Львівської області винесена постанова про надання дозволу на проведення моніторингу в оператора мобільного зв`язку /Т. 1 а.с. 200/. Однак у матеріалах кримінальної справи результати виконання цієї постанови відсутні.
Окрім того, судом встановлено, що Залізничиним районним судом м. Львова ухвалено вирок у кримінальній справі № 1309/3314/12 про обвинувачення ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 у скоєнні ряду розбійних нападів, особливостями вчинення яких є зв`язування рук потерпілих скотчем, застосування масок з вирізами для очей, в тому числі, капронових колгот, обпікання потерпілих праскою, а також спілкування нападників російською мовою з метою маскування. Саме про про такі обставини повідомляли потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зокрема, щодо спілкування нападників російською мовою.
Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України (в редакції 1960 року) прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.
Зберігаючи об`єктивність і неупередженість, не вирішуючи наперед доведеність обвинувачення, достовірність того чи іншого доказу чи перевагу одних доказів перед іншими, суд дійшов висновку, що при обвинуваченні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 досудове слідство не дотрималося вимог ч. 1 ст. 22 КПК України (в редакції 1960 року) щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи і виявлення як тих обставин, що їх викривають, так і тих, що їх виправдовують, а можливості щодо одержання додаткових доказів (вини чи невинуватості) не тільки не вичерпані, але навіть в достатній мірі не були вжиті досудовим слідством.
Таким чином, на підставі вищенаведеного суд дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачення, пред`явлене органом досудового слідства ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , є неконкретним.
В п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» зазначено, що згідно зі ст. 16-1 Кримінально-процесуального кодексу України здійснення обвинувачення в суді покладається на прокурора, а в окремих передбачених у КПК випадках це вправі робити потерпілий чи його представник. Захист підсудного здійснює сам підсудний, його захисник або законний представник. Суд, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. З огляду на ці вимоги закону суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України (в редакції 1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли неповнота, або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.
Неповним вважається таке досудове розслідування, у процесі якого залишилися невиявленими істотні обставини справи, що не дозволяє суду з упевненістю реконструювати досліджувану подію і з безсумнівністю дійти висновку про винність або невинуватість особи, форму її провини і зв`язок її дій зі шкідливими наслідками, що настали, а отже, правильно вирішити кримінальну справу.
Відповідно до пунктів 8 та 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11 лютого 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування" досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст. ст. 22, 64 КПК України не були досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи (не були допитані певні особи, не витребувані і не досліджені документи, не усунуті протиріччя, не отримані інші докази для підтвердження чи спростування відповідних обставин, тощо).
Суд під час судового слідства позбавлений будь - якої можливості усунути допущену неповноту досудового слідства, в тому числі, шляхом більш ретельного допиту підсудних, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому ст. 315-1 КПК та вчинення інших процесуальних дій. Для усунення допущеної неповноти досудового слідства, встановлення всіх осіб, причетних до вчинення даного злочину, суду необхідно провести значний обсяг слідчих та оперативно-розшукових дій, що виконати у судовому засіданні не надається можливим.
Допущена неповнота та неточності досудового слідства перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно встановити обставини справи, вирішити питання про винність підсудних у вчиненні інкримінованих їм дій, а в зв`язку з цим ухвалити законне, справедливе та обґрунтоване рішення.
Таким чином, розглянути кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, яка знаходиться в провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, неможливо, оскільки досудове слідство у справі проведено неповно і дану неповноту неможливо усунути в судовому засіданні.
За таких обставин суд вважає за необхідне клопотання адвоката підсудного ОСОБА_8 ОСОБА_7 задовольнити, справу повернути ГУ НП у Львівській області для проведення додаткового розслідування.
Під час додаткового розслідування з дотриманням вимог КПК України необхідно:
- зважаючи на істотні розбіжності щодо викладення підсудними і потерпілими під час їх допитів обставин та характеру розвитку подій і послідовності дій осіб, які були до них причетні, доручити органу досудового слідства вжити заходів з метою їх перевірки і уточнення шляхом відтворення обстановки і умов, в яких ті могли відбуватися в дійсності в порядку ст. 194 КПК України (в редакції 1960 року). Така слідча дія як відтворення обстановки та обставин події є дієвим заходом, який має досудове слідство для належного виконання своїх завдань і функцій. Таку слідчу дію необхідно провести з участю підсудних, які повинні бути в масках, оскільки потерпілі самі ж зазначають у своїх поясненнях, що злочинці перебували в масках на момент вчинення розбійного нападу, понятих та свідків, які були учасниками події, при цьому провести фотографування;
- з метою усунення суперечностей у показаннях підсудних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 провести їх додаткові допити, одночасні допити підсудних та свідків, про яких вони зазначали у своїх показаннях;
- провести допити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 в якості свідків, а за необхідності провести їх одночасні допити;
- провести слідчі дії «пред`явлення особи для впізнання» відповідно до вимог КПК України, діючого на час проведення такої слідчої дії;
- допитати потерпілих з приводу відомих їм обставин справи, за необхідності провести одночасні допити двох і більше осіб;
- встановити результати виконання постанови суду від 11.08.2010 про надання дозволу на проведення моніторингу в оператора мобільного зв`язку. Якщо інформація в оператора мобільного зв`язку не отримана, допитати слідчого з приводу невиконання постанови суду;
- з`ясувати причетність ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 до вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , засуджених Залізничним районним судом м. Львова за скоєння розбійних нападів, особливостями вчинення яких є зв`язування рук потерпілих скотчем, застосування масок з вирізами для очей, в тому числі, капронових колгот, обпікання потерпілих праскою, а також спілкування нападників російською мовою з метою маскування, про що повідомляли потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;
- оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочинів спільно з невстановленими слідством особами, з`ясувати, на якій стадії розслідування перебувають виділені відносно таких невстановлених осіб матеріали кримінального провадження;
- дослідити обставини отримання показів та відібрання явок з повинною від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;
- перевірити обставини застосування щодо обвинувачених незаконних методів досудового слідства з одночасним проведенням з ними слідчих та процесуальних дій, які оформлялися у вигляді показань та явок з повинною;
- за наявності підстав провести інші слідчо - оперативні дії.
Таким чином суд приходить до висновку, що наведена вище неповнота та неправильність не може бути усунута судом в ході розгляду справи, без усунення цих порушень справа не може бути розглянута в суді, тому вона підлягає поверненню для проведення додаткового розслідування, в ході якого необхідно усунути вказані в постанові недоліки.
Керуючись ст.ст. 275, 281 КПК України (в редакції 1960 року), п.п. 11, 15 розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року, п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України» від 11.02.2005 «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», суд

ПОСТАНОВИВ:
Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, повернути в Головне управління Національної поліції у Львівській області для проведення додаткового розслідування з метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин даної кримінальної справи, зокрема, для проведення додаткових слідчих дій, викладених у мотивувальній частині даної постанови.
В розпорядження Головного управління Національної поліції у Львівській області скерувати кримінальну справу № 1-1316/107/11, провадження № 1/456/3/2020.
Під час додаткового розслідування з дотриманням вимог КПК України необхідно:
- зважаючи на істотні розбіжності щодо викладення підсудними і потерпілими під час їх допитів обставин та характеру розвитку подій і послідовності дій осіб, які були до них причетні, доручити органу досудового слідства вжити заходів з метою їх перевірки і уточнення шляхом відтворення обстановки і умов, в яких ті могли відбуватися в дійсності в порядку ст. 194 КПК України (в редакції 1960 року). Така слідча дія як відтворення обстановки та обставин події є дієвим заходом, який має досудове слідство для належного виконання своїх завдань і функцій. Таку слідчу дію необхідно провести з участю підсудних, які повинні бути в масках, оскільки потерпілі самі ж зазначають у своїх поясненнях, що злочинці перебували в масках на момент вчинення розбійного нападу, понятих та свідків, які були учасниками події, при цьому провести фотографування;
- з метою усунення суперечностей у показаннях підсудних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 провести їх додаткові допити, одночасні допити підсудних та свідків, про яких вони зазначали у своїх показаннях;
- провести допити ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 в якості свідків, а за необхідності провести їх одночасні допити;
- провести слідчі дії «пред`явлення особи для впізнання» відповідно до вимог КПК України, діючого на час проведення такої слідчої дії;
- допитати потерпілих з приводу відомих їм обставин справи, за необхідності провести одночасні допити двох і більше осіб;
- встановити результати виконання постанови суду від 11.08.2010 про надання дозволу на проведення моніторингу в оператора мобільного зв`язку. Якщо інформація в оператора мобільного зв`язку не отримана, допитати слідчого з приводу невиконання постанови суду;
- з`ясувати причетність ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 до вчинення розбійного нападу на потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , засуджених Залізничним районним судом м. Львова за скоєння розбійних нападів, особливостями вчинення яких є зв`язування рук потерпілих скотчем, застосування масок з вирізами для очей, в тому числі, капронових колгот, обпікання потерпілих праскою, а також спілкування нападників російською мовою з метою маскування, про що повідомляли потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;
- оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінується вчинення злочинів спільно з невстановленими слідством особами, з`ясувати, на якій стадії розслідування перебувають виділені відносно таких невстановлених осіб матеріали кримінального провадження;
- дослідити обставини отримання показів та відібрання явок з повинною від ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;
- перевірити обставини застосування щодо обвинувачених незаконних методів досудового слідства з одночасним проведенням з ними слідчих та процесуальних дій, які оформлялися у вигляді показань та явок з повинною;
- за наявності підстав провести інші слідчо - оперативні дії.
Запобіжний захід ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - підписку про невиїзд залишити без змін.
На постанову може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом 7 діб з дня її винесення.

Головуюча-суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3