Справа № 307/1301/20
Провадження № 1-кс/307/590/20
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , власників майна ФОП ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000146 від 05.05.2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР №0000146 від 05.05.2020 року.
В обґрунтування клопотання посилається на те, що в провадженні СВ Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000146 від 05.05.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
В клопотанні слідчий зазначив, що вході досудового розслідування кримінального правопорушення за фактом незаконного перевезення деревини різних порід на території Тячівського району, яка ймовірно незаконно зрубана на території лісгоспів, що розташовані на території Тячівського району, 13.05.2020 року о 04:20 год. до чергової частини Дубівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, надійшло повідомлення від начальника СРПП №4.Дубівського ВП ОСОБА_7 по те, що ним разом із працівниками СБУ ОСОБА_8 , прокуратури ОСОБА_9 та УСР ОСОБА_10 в с. Калини по вул. Джона Ленона був зупинений автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_11 , який перевозив деревину породи «Ялина», близько 35 метрів кубічних, де під час перевірки встановлено, що документи на вантаж від 30.04.2020 року є такими, що викликають сумнів у походженні деревини. В ході проведення 13.05.2020 року огляду місця події в с. Ганичі по вулиці Народній, було оглянуто та вилучено транспортний засіб автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_12 з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить згідно свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_13 , що перебувають у законному користуванні ОСОБА_5 , а також завантажену на ньому деревину породи «Ялина», кубомасою згідно ТТН серії ЗКБ №593036 від 30.04.2020 35,6840 метрів кубічних, що надежить ФОП ОСОБА_4 . В ході проведення перевірки походження лісопродукції та документів на дану деревину було встановлено розбіжність у занесених до ТНТ даних про кількість деревин та фактичній кількості деревин наявній на автомобілі, у зв`язку з чим вищевказаний транспортний засіб з причепом та лісо продукція визнані речовим доказом у справі та залишено на зберігання на території на ДП «Тячівське ЛГ» в с. Нересниця, вул. Грушевського, 160. Наразі у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучений в ході огляду автомобіль «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , а також завантажену на ньому деревину породи «Ялина» кубомасою 35,6840 метрів кубічних, оскільки такі можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, є знаряддям вчинення злочину та мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Просить накласти арешт на автомобіль «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , також завантажену на них деревину породи «Ялина» кубомасою 35,6840 метрів кубічних, із забороною їх користування, розпорядження, та відчуження.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просить його задовольнити.
Власники майна ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні просять в задоволенні клопотання відмовити.
Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000146 від 05.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
Також встановлено, що 13 травня 2020 року слідчим СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області проведено огляд місця події в с. Ганичі, Тячівського району, в ході якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться у володінні ОСОБА_5 , а також завантажену на них деревину породи «Ялина», кубомасою 35,6840 метрів кубічних, на якій були наявні бирки чорного кольору з маркуванням та серійними номерами.

При цьому, суд зазначає, що клопотання слідчого не містить даних, що окремо за фактом виявлення та вилучення від ОСОБА_5 вказаного транспортного засобу з причепом та деревини від ФОП ОСОБА_4 вносилися відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно товарно-транспортної накладної від 30 квітня 2020 року за №593036 ДП «Брустурянське ЛМГ» відправило в адресу ФОП ОСОБА_4 деревину породи «Ялина» різним діаметром та довжиною в кількості 35,6840 метра кубічних на загальну суму 37373,38 гривень.

Постановою слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області про визнання предметів речовим доказом від 13 травня 2020 року визнано речовими доказами автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , та деревину породи «Ялина», кубомасою 35,6840 метрів кубічних,

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження.

Згідно з ч.5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення; існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; правову підставу для арешту майна, можливість використання останнього, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як зазначено в ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і вид майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про арешт майна, у відповідності до ч.2 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-ІV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішеннях ЄСПЛ у справах Амор проти Франції, Колишній король Греції та інші проти Греції, Спорронг та Льорнрот проти Швеції констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ч.1 ст.246 КК України, за якою внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбачена кримінальна відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Разом з тим, у клопотанні слідчого про арешт майна не конкретизовано, вчинення яких дій стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Також в клопотанні слідчого відсутні відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яка, крім того, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього складу злочину.

Не з`ясувавши розмір заподіяної шкоди, суд позбавлений можливості врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, слідчим та прокурором не доведено яким саме чином існує сукупність підстав чи підозри вважати, що лісоматеріали у вигляді стовбурів дерев породи «Ялина», які належним чином позначені бирками (чипами) з унікальними індивідуальними номерами згідно з базою державного агентства лісових ресурсів України, які є необхідними при перевезенні та збуті деревини, а також вантажний автомобіль з причепом, яким перевозилися лісоматеріали є доказом злочину, підлягають спеціальній конфіскації, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Також, матеріали клопотання не містять доказів, які дають підстави вважати, що власники транспортних засобів та лісоматеріалів мають відношення до кримінального правопорушення, що розслідується.

Згідно ч.3 ст.132 КПК України застосування арешту, як одного із заходів забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

В поданому до суду клопотанні не наведено жодних аргументованих доводів щодо наявності обставин визначених ч.3 ст.132 КПК України, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Не наведено таких доводів і прокурором в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстав для арешту деревини породи «Ялина», в кількості 35,6840 метрів кубічних, автомобіля марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобільного причепу, державний номерний знак НОМЕР_2 , на яких перевозилася вказана деревина, яка належним чином позначена бирками (чипами) з унікальними індивідуальними номерами згідно з базою державного агентства лісових ресурсів України, які є необхідними при перевезенні та збуті деревини, не має, а тому в задоволенні клопотання слідчого слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 132, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000146 від 05.05.2020 року, - відмовити.
Деревину породи «Ялина», в кількості 35,6840 метрів кубічних, негайно повернути ФОП ОСОБА_4 .
Автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобільний причіп, державний номерний знак НОМЕР_2 , негайно повернути володільцю ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.
Повний текст ухвали складено та оголошено 22 травня 2020 року.

Слідчий суддя Тячівського

районного суду : ОСОБА_1