Дата документу 23.06.2020 Справа № 324/602/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 324/602/20 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/622/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Басань Пологівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 11.08.2015 Пологівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднане покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 18.03.2014 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений з місць позбавлення волі 17.01.2019 умовно-достроково, не відбутий строк - 1 рік 3 місяці 28 днів,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України;

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком з 14 травня 2020 до 08 липня 2020 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, до Пологівського районного суду Запорізької області 13 травня 2020 року надійшло клопотання слідчого СВ Пологівського ВП ГУ НП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000215 від 04 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Із даного клопотання та доданих до нього копій матеріалів кримінального провадження вбачається, що 23 березня 2020 року приблизно о 20:00 год. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступивши у попередню змову з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та маючи єдиний прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, прийшли до складського приміщення. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_7 відігнув металевий лист правої створи двостворкових вхідних воріт, через який ОСОБА_11 проник всередину вказаного приміщення та із середини відкрив інші металеві вхідні ворота, які були зачинені на запираючий пристрій у вигляді гайки та болта. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , переконавшись у тому, що їхні дії залишаються непоміченими сторонніми особами, продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрали з вищевказаного складського приміщення 14 мішків, всередині яких знаходилося зерно пшениці загальною вагою 680 кілограмів, які належать ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 покинули місце скоєного злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта №541-20 від 23 квітня 2020 року ринкова вартість одного кілограму зерна пшениці на момент скоєння кримінального правопорушення, тобто станом на 23 березня 2020 року, становить 5 гривень 00 копійок.

Отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 своїми протиправними діями завдали потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 3400 гривень 00 копійок.

Таким чином, зазначено у клопотанні, наявні достатні підстави для підозри ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до сховища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Крім того, 26 березня 2020 приблизно о 20:00 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступивши у попередню змову з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та маючи єдиний прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, прийшли до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_12 . Після цього, ОСОБА_7 , переконавшись у тому, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, відігнув металевий лист правої створи двостворкових вхідних воріт, через який ОСОБА_11 проник всередину вказаного приміщення та із середини відкрив інші металеві вхідні ворота, які були зачинені на запираючий пристрій у вигляді гайки та болта. Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , переконавшись у тому, що їхні дії залишаються непоміченими сторонніми особами, продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи повторно, шляхом вільного доступу таємно викрали з вищевказаного складського приміщення 11 мішків, всередині яких знаходилося зерно пшениці загальною вагою 530 кілограмів, та З мішки, всередині яких знаходилося зерно кукурудзи загальною вагою 150 кг, які належать ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_11 покинули місце скоєного злочину та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта №541-20 від 23 квітня 2020 року ринкова вартість одного кілограму зерна пшениці на момент скоєння кримінального правопорушення, тобто станом на 26 березня 2020 року, становить 5 гривень 00 копійок.

Відповідно до висновку експерта №541-20 від 23 квітня 2020 року ринкова вартість одного кілограму зерна кукурудзи на момент скоєння кримінального правопорушення, тобто станом на 26 березня 2020 року, становить 5 гривень 00 копійок.

Отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 своїми протиправними діями завдали потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 3400 гривень 00 копійок.

Слідчий в обґрунтування клопотання зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 скоїв тяжкі злочини, за які Кримінальним кодексом України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Слідчий у клопотанні також зазначив, що ОСОБА_7 на даний час ніде не працює, а засобом його існування є випадкові заробітки, за останнім місцем проживання, яке не відповідає місцю реєстрації, в.о. старости Басанського старостинського округу Пологівської міської ради характеризується формально опосередковано.

Також, на переконання слідчого, вбачається корисливий мотив учинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, так як його метою було заволодіння майном для особистого збагачення. Так як ОСОБА_7 ніде не працює, то дану незаконну діяльність обрав метою свого існування, через що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі продовжить свою злочинну діяльність і тим самим вчинить ряд нових умисних корисливих майнових та інших злочинів.

Слідством не залишено і без уваги той факт, що громадянин ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, звільнений з місць позбавлення волі 17 січня 2019 року умовно-достроково, не відбутий строк - 1 рік 3 місяці 28 днів, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив майновий злочин, тобто, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що він перебував на умовно-достроковому звільненні з місця відбуття покарання, продовжував вчиняти кримінальні правопорушення. Таким чином, слідчий робить логічний висновок, що ОСОБА_7 , не виправдовуючи довіри до нього з боку держави, продовжує вчиняти інші кримінальні правопорушення, тим самим вперто не бажає ставати на шлях виправлення та перевиховання, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість ОСОБА_7 продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Окрім цього, слідство дійшло висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливості ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він достеменно знає про невідворотність покарання.

Зазначені обставини, на переконання слідчого, свідчать про велику соціальну небезпеку ОСОБА_7 для громадян та суспільства в цілому, про необхідність його повної ізоляції, щоб захистити громадян, суспільство, державу від злочинних посягань, припинити злочинну діяльність, а так само про необхідність запобігання можливості сховатися від суду і слідства, перешкодити виконанню процесуальних рішень і є підставою вважати про те, що адекватним запобіжним заходом для підозрюваного ОСОБА_7 буде тримання під вартою.

Слідчий у клопотанні наголошував, що неможливо застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, а саме: особисте зобов`язання застосувати неможливо, так як він не зможе виконувати покладені на нього обов`язки, оскільки він, знаючи про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 3 місяці 28 днів згідно ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року, знову вчинив злочин; особисту поруку також неможливо застосувати у зв`язку з відсутністю осіб, яких слідство вважає такими, що заслуговують довіри, і які б могли поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, і зобов`язатися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, оскільки дружина не має впливу на поведінку свого чоловіка; домашній арешт також неможливо застосувати, так як ОСОБА_7 за місцем реєстрації не проживає, може в будь-який час покинути теперішнє місце проживання, що унеможливить виконання умов зазначеного запобіжного заходу; заставу також неможливо застосувати, так як підозрюваний ніде не працює, не має постійного джерела доходів та не має майна і грошових коштів, які можливо внести в якості застави.

Окрім того, слідчий зазначав про те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 , відсутність у нього достатньо стійких соціальних зв`язків, його поведінку в суспільстві, а також те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та вчиняти інші кримінальні правопорушення, неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив у клопотанні застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 на строк досудового розслідування до 8 липня 2020 року. .

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила, що прокурором не доведено неможливість досягнення мети застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу. Слідчий суддя дійшла висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину та наявність ризиків переховування і вчинення нового кримінального правопорушення. Одночасно з вказаним, слідчий суддя дійшла висновку про недоведеність слідчим і прокурором неможливості застосування більш м`якого ніж вказаного у клопотанні запобіжного заходу для запобігання заявленим ризикам, тому враховуючи відомості про особу підозрюваного, наявність постійного у нього місця проживання і міцність соціальних зв`язків дійшла висновку про доцільність застосування щодо підозрюваного домашнього арешту у нічний час доби.

В апеляційній скарзі прокурор, посилається на незаконність ухвали слідчого судді, вважає, що вона підлягає скасуванню. Прокурор вважає, що слідчим суддею не враховано всіх обставин кримінального правопорушення, натомість прийняті до уваги доводи підозрюваного які жодними доказами не підтверджені (зокрема щодо його роботи). На думку апелянта слідчий суддя необґрунтовано визнала встановлені ризики незначними і застосувала запобіжний захід який не зможе їм запобігти.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного і його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів погодилася із висновками слідчого судді щодо залишення без задоволення клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органами досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Так, слідчий суддя фактично дійшла висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та погодилась з існуванням ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до позиції, викладеної у пункті 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно зі сталою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя постановила ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже по суті прокурором не було доведено слідчому судді обставини, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчим суддею не здобуто, а прокурором не доведено наявність доказів того, що до підозрюваного ОСОБА_7 не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід, ніж той, про який клопотав слідчий та прокурор.

Не доведено прокурором обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України і під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, є єдиним годувальником в сім`ї, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі.

Слідчий суддя, обираючи запобіжний захід, оцінила в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому дійшла до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_7 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Колегія суддів вважає, що застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе забезпечити належний контроль за поведінкою підозрюваного під час досудового розслідування.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого Пологівського районного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4