Справа № 136/1464/19
УХВАЛА
20 травня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького районного суду Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000099 від 23.02.2019 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
В проваджені Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за п.12 ч. 2 ст. 115 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, враховуючи, що ризики, які стали підставою, для встановлення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли. Просив врахувати, що обвинувачені є раніш судимими особами, обвинувачуються у вчинені особливо тяжкого кримінального правопорушення, та можуть перешкоджати судовому слідству шляхом вчинення тиску на свідків та потерпілу, які в суді ще не допитувалися. Крім того, враховуючи особистість обвинувачених, як є раніш судимими вважає, що перебуваючи на волі вони можуть продовжувати вчиняти інші злочини та переховуватися від суду. Також просив врахувати, що обвинувачені намагалися приховати сліди злочину, та таким чином уникнути від покарання.
Обвинувачений ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 заперечили проти клопотання прокурора. ОСОБА_7 вважає, що підстави необхідності продовження строку тримання під вартою недоведені. Також вказує на те, що його підзахисний в розшуку не був, від слідства не переховувався, має постійне місце проживання, тому не буде переховуватися від суду. Просили застосувати до обвинуваченого домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його адвокат ОСОБА_6 заперечили проти клопотання прокурора. Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 зазначила, що обвинувачений не має наміру ухилятися від явки до суду та чинити тиск на свідків та потерпілу та просить встановити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зокрема враховує, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; та репутацію підозрюваного, обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 застосовано за рішенням суду тобто, у спосіб встановлений кримінальним процесуальним законодавством України та був продовжений за ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.
Суд враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_9 віднесений відповідно до ст.12 КК України до особливо тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України строком покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічним позбавленням волі, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків, які підлягають виклику до суду та уникати явки до суду.
Також суд враховує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є раніш судимими за вчинення умисних корисних злочинів, не мають стійких соціальних зв`язків, є схильними до вчинення кримінальних правопорушень, обидва до затримання не були офіційно працевлаштовані. За обвинувальним актом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінується зникнення з місця вчинення злочину, намагання знищити сліди злочину, шляхом приховання трупу потерпілого. Двоє осіб за допомогою яких було приховане тіло потерпілого на теперішній час не встановлені. Дані обставини, в своїй сукупності, вказують про наявність ризиків передбачених п.п.1-5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, колегія суддів вважає виправданим тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою та недостатнім застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.
У зв`язку із викладеним, на підставі ч.2 ст.315 та ч.3 ст.331 КПК України, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 2 місяців.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора - задоволити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком до 2 місяців до 18 липня 2020 року включно.

Продовжити строк дії запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком до 2 місяців до 18 липня 2020 року включно.

Копію ухвали направити для виконання начальнику УВП№1 м. Вінниці.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі 7 діб через Вінницький районний суд Вінницької області з моменту її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3