ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1071/20
провадження № 1-кс/753/441/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" січня 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000092 від 14.03.2019 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме магазин, загальною площею 88.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 55), який перебуває у власності ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження, вказує, що у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000092, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України, власник майна в судове засідання не викликався, що з огляду ст. 172 КПК України не є перешкодою для розгляду даного клопотання.

Частиною 2 ст. 172 КПК України, визначено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Слідчий суддя, враховуючи вимоги ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності власника майна.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовано клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у 2017 році, більш точний час та дата досудовим розслідуванням не встановлені, у невстановленому досудовим розслідування місці, маючи на меті злочинний умисел, направлений на підробку офіційних документів з метою їх використання під час заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме квартирою АДРЕСА_2 , яка на праві власності належала ОСОБА_6 , вирішила сприяти вчиненню злочину іншій особі, а саме у підробці офіційного документу, а саме договору купівлі продажу квартири від 28.01.2012 (нотаріальний бланк серії ВРН №700823) відповідно до якого ОСОБА_5 нібито купила квартиру у ОСОБА_6 за 234 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в пособництві у підробленні офіційного документа, який посвідчується нотаріусом і який надає права з метою його використання іншою особою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 08.11.2017, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому досудовим розслідуванням місці звернулась до державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві ОСОБА_7 для реєстрації нібито свого права власності на квартиру АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та надала завідомо підроблений офіційний документ, а саме договір купівлі продажу квартири від 28.01.2012 (нотаріальний бланк серії ВРН №700823) відповідно до якого ОСОБА_5 нібито купила в ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 , тим самим використала завідомо підроблений офіційний документ.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел спрямований використання завідомо підробленого офіційного документа, а саме договору купівлі продажу квартири від 28.01.2012 (нотаріальний бланк серії ВРН №700823) відповідно до якого ОСОБА_5 нібито купила в ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 вирішила перереєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом продажу квартири ОСОБА_8 як своєї власної.

Так, 28.02.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 на підставі договору купівлі продажу №185 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_8 , відповідно до договору купівлі продажу №185 ОСОБА_5 продала вказану вище квартиру ОСОБА_8 за 147 477 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у використанні завідомо підробленого документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату вступила в попередню змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 щодо заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, використовуючи завідомо підроблені документи, розподіливши між собою ролі.

Таким чином, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка м. Яготин, Київської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима.

16.01.2020 ОСОБА_5 прокурором Київської місцевої прокуратури №2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до санкції ч. 4 ст. 190 КК України розмір покарання визначається у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_5 має у приватної власності нерухоме майна, а саме: магазин, загальною площею 88.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 55).

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, представлених доказів за матеріалами клопотання в їх сукупності, а також те, що прокурором у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, оскільки згідно із санкцією ч. 4 ст. 190 КК України покарання визначається у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна, слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження, з огляду на розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000092 від 14.03.2019 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме магазин, загальною площею 88.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 55), який перебуває у власності ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, але оскарження не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1