Справа № 459/3781/19
У Х В А Л А

судового засідання

03.03.2020 року Сокальський районний суд Львівської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря: ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Сокалі кримінальне провадження із направленим з Червоноградської місцевої прокуратури Львівської області обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства.

Прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні зазначили, що вважають недоцільним задоволення клопотання та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Потерпіла в судовому засіданні просила не арештовувати обвинуваченого.

Вислухавши сторони, суд дійшов наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Червоноградського міського суду ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Враховуючи позицію Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також, в рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними Кримінальним процесуальним кодексом України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо міцних соціальних зв`язків чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.

Згідно правової позиції Європейського суду у справі "Марченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів щодо обвинуваченого, суд бере до уваги п.2 ч.4 ст.183 КПК України та враховує те, що згідно обвинувального акту, йому інкриміновано вчинення особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я, йому загрожує безальтернативне покарання, в разі визнання його винним у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Крім того, вагомим аргументом у підтвердження посилань прокурора є те, що обвинувачений не одружений, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, а також усвідомлення можливого покарання за вчинене, що може спонукати його переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого та вчиняти інші злочини.

За таких підстав, жоден із інших - альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, невзмозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних рішень суду.

Наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Суд дійшов висновку, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.181, 183, 199, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, терміном на 60 днів

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою визначити до 01.05.2020р. включно.

Контроль за виконанням ухвали покладається на прокурора ОСОБА_5 .

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3