ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 481/428/19
Номер провадження : 11-кп/819/593/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2020 року травня місяця 26 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

Захисника : ОСОБА_8

Потерпілого : ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000655 від 26.11.2018 року, за апеляційними скаргами потерпілого та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новий Буг Миколаївської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, за ч.1 ст.135 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу приведення вироку до виконання, зарахувавши, відповідно до ст.72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.11.2018 по 14.12.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати, за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні, у розмірі 35213 (тридцяти п`яти тисяч двісті тринадцять) гривень 13 коп.

У задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , та АТ «ПРОСТО-страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2019 року, на 1/3 частку будинку АДРЕСА_2 , скасовано.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2018 року, на майно, вилучене 26.11.2018 року під час огляду місця події, а саме автомобіль марки «ЗАЗ Таврія», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 25 листопада 2018 року близько 20 год. 15 хв. керував технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ 1102 Таврія», р.н. НОМЕР_1 , рухався у темний час доби, при ясній погоді, без опадів, по сухій асфальтованій проїзній частині вул. Гребеннікова у м. Новий Буг Миколаївської області, яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, зі сторони пров. Галерейного у напрямку вул. Харчука, зі швидкістю 45 км/год. Проїзна частина вул. Гребеннікова на той час освітлювалась увімкненим вуличним освітленням. В той час, попереду автомобіля марки «ЗАЗ 1102 Таврія», р.н. НОМЕР_1 , у попутному із ним напрямку, ближче до правого краю проїзної частини вул. Гребеннікова на велосипеді марки «Україна» рухався велосипедист ОСОБА_11 . При наближенні до велосипедиста ОСОБА_11 у районі будинку № 45 по вул. Гребеннікова у м. Новий Буг Миколаївської області водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, при виявленні небезпеки у вигляді велосипедиста, який рухався попереду у попутному напрямку та якого він об`єктивно спроможний був виявити заздалегідь, не вжив заходів до зменшення швидкості руху об`їзду перешкоди, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість, внаслідок чого передньою правою частиною автомобіля скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: забою головного мозку, численних переломів ребер з двох сторін, переломів кісток правої гомілки, від чого ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Новобузькій ЦРЛ.

Крім цього, відразу після ДТП водій ОСОБА_7 , у порушення вимог п.п. 2.10 «а, б, г, д, е» Правил дорожнього руху України, не залишився на місці пригоди, не увімкнув аварійної сигналізації і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 Правил дорожнього руху України; не викликав швидкої медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділи поліції, не очікував на їх прибуття та не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, їх огородження, організації об`їзду місця пригоди. При цьому, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, завідомо усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого, позбавленого можливості вжити заходів до самозбереження, у небезпечний для життя стан, будучи зобов`язаним надати допомогу потерпілому та реально маючи таку можливість, навмисне залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись з вироком суду потерпілий та захисник обвинуваченого подали апеляційні скарги, в яких :

- потерпілий вважає вирок суду занадто суворим. В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним, повністю виклав обставини скоєного, чистосердечно розкаявся, сприяв розкриттю злочину, а саме : з`явився до відділу поліції та приймав участь у слідчій дії відтворення обставин події, повністю компенсував матеріальні та моральні збитки і будь-яких претензій він до обвинуваченого не має. Крім того, обвинувачений працює, за місцем проживання характеризується позитивно у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Просить вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21.02.2020 року скасувати, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. ст.75,76 КК України.

- захисник вважає вирок суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. В обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що суд першої інстанції послався у вироку на висновок експерта № 152, як на належний та допустимий доказ, але в ході судового розгляду було встановлено, що зазначений висновок експерт зробив на підставі історії хвороби потерпілого, яку йому надав слідчий, однак в ході судового розгляду сторона обвинувачення не надала підтвердження законного вилучення історії хвороби потерпілого і сторона захисту не була ознайомлена з вказаним документом. Вважає, якщо зазначений висновок є недопустимим доказом, то відсутні допустимі докази отримання потерпілим тілесних ушкоджень, їх важкості, причинного зв`язку між ушкодженнями та смертю потерпілого.

Просить вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21.02.2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати повністю, кримінальне провадження, на підставі п.3 ст.284 КПК України, - закрити.

На апеляційну скаргу потерпілого прокурор подав заперечення, в яких просить скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін, так як вирок суду винесений на підставі всебічного та повного дослідження доказів та ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, у тому числі таких, що стосуються особи обвинуваченого, яким надано належну правову оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку потерпілого, обвинуваченого та адвоката, які підтримали апеляційні скарги, прокурора який заперечував проти задоволення апеляцій, заслухавши сторони в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зі змісту цієї норми вбачається, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, судом дотримано вимоги ст. ст.91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених у вироку, ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що висновок судово-медичного експерта №152 трупа ОСОБА_11 є недопустимим доказом, оскільки відсутні докази причинного зв`язку між отриманням потерпілим ушкоджень та смертю, у зв`язку з чим відсутні докази вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є необґрунтованими і колегія суддів не бере їх до уваги.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним та пояснив, що 25 листопада 2018 року він на своєму автомобілі збив велосипедиста.

Як убачається з кримінального провадження, при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК ні засуджений ні захисник з клопотанням про надання їм для ознайомлення медичної картки потерпілого не звертались.

Між тим, медична карта потерпілого містить відомості, що стосуються персональних даних про його лікування та стан здоров`я, а тому з огляду на положення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 2 жовтня 1992 року, ст. 7 Закону України «Про захист персональних даних» № 2297-VI від 1 червня 2010 року та рішення Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року N 5-зп (справа N 18/203-97) могла бути надана для ознайомлення стороні захисту лише за згодою потерпілого, або за ухвалою суду.

Проте не зверталась із таким клопотанням сторона захисту і під час судового розгляду справи, який проводився за участю потерпілого. Крім того, правильність вказаного висновку судової медичної експертизи захисник та засуджений не заперечували, питання про його недопустимість, як доказу у справі, перед судом не ставили та клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи у суді не заявляли.

Зміст висновку судової медичної експертизи вказує про те, що її було проведено у відповідності до вимог статей 242, 243 КПК та Закону України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25 лютого 1994 року.

Крім того, з журналу судового засідання (т.2 а.п.101) та технічного носія інформації вбачається, що в судовому засіданні 22.07.2019 року був допитаний експерт ОСОБА_12 , який пояснив, що слідчим йому була надана ухвала слідчого судді про проведення експертизи та медична карта ОСОБА_11 , а також пояснив, що основна причина смерті потерпілого ОСОБА_11 це черепно-мозкова травма, яка є наслідком отриманої травми в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а не є хронічним захворінням.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ряд обставин, зокрема й ті, на які посилається в апеляційній скарзі потерпілий: а саме: ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який вчинено з необережності, поведінку обвинуваченого після скоєного, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, займається підприємницькою діяльністю, часткове відшкодування шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Доводи потерпілого про необхідність застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання, застосувавши ст.75 КК України, колегія суддів вважає недоцільними, оскільки враховуючи всі обставини, а також визнання вини, які суд не взяв до уваги, на думку колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання судом є достатнім для його виправлення.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання, врахував наявність всіх обставин та дійшов правильного висновку, призначивши ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, саме таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст.ст.370 376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстав для його скасування або зміни немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги потерпілого та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4 (підпис)