Справа № 282/208/20
Провадження № 1-кс/282/57/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 рокусмт.Любар

Слідчий суддя Любарського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні слідчого відділення Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 22.02.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України.

Встановлено, що 22 лютого 2020 року близько 03 год. 40 хв. у ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та знаходився на вул.Андрія Мельника у с.Стрижівка Любарського району Житомирської області, виник злочинний умисел, направлений на вчинення зґвалтування ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті природнім способом, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи правом на статеву недоторканість, волю, честь і свободу особи, ОСОБА_5 всупереч бажанню ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу повалив останню на землю, ліг на неї та долаючи опір потерпілої, яка почала кричати про допомогу та відбиватись, застосовував фізичне насильство, яке виразилось у закритті рота ОСОБА_6 долонями рук та долаючи її опір зняв верхній одяг потерпілої, а саме: куртку з метою проведення насильницького статевого акту природним способом.

Однак, ОСОБА_5 не довів свій злочинний намір по зґвалтуванню ОСОБА_6 до кінця з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку із тим, що дії ОСОБА_5 були викритті сторонніми особами.

Того ж дня, під час затримання ОСОБА_5 в останнього при собі виявлено та вилучено мобільний телефон марки «DOOGEE» ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 та сім-картою НОМЕР_4 .

Постановою слідчого у кримінальному провадженні ОСОБА_3 від 22.02.2020 року зазначений телефон з сім-картами визнані речовими доказами по справі та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Любарського ВП.

Слідчий просить накласти арешт на вищезазначене майно та залишити його на зберіганні у камері зберігання речових доказів Любарського відділення поліції.

В судовому засіданні слідчий Любарського ВП ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

В судове засідання підозрюваний ОСОБА_5 , який про час та місце розгляду справи повідомлявся, не з`явився, однак, згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вислухавши пояснення слідчого, розглянувши та дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

22.02.2020 року СВ Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №0000041 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.152 КК України, що стверджується витягом з ЄРДР.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 22.02.2020 року, під час затримання ОСОБА_5 у останнього при собі було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «DOOGEE» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 та ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 та сім-картою НОМЕР_4 , які в подальшому постановою слідчого визнані речовими доказами по справі та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Любарського ВП.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно зі ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально- протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчим суддею встановлено, що крім самої лише констатації у клопотанні, що вилучене майно підлягає арешту з метою збереження речових доказів та недопущення їх втрати, відчуження, пошкодження, зміни або знищення, клопотання не містить переконливих доводів, що це майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також слідчим не доведено, що вилучений мобільний телефон із сім-картами може бути певним чином знищений або ж він зникне, що це майно може бути пошкоджено, передано, перетворено чи відчужено, що зашкодить кримінальному провадженню, та що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , як повідомив слідчий в судовому засіданні, перебуває під вартою. Крім того, слідчий мав можливість до звернення до суду з даним клопотанням, перевірити інформацію про користування контактами в даному телефоні до чи після скоєння злочину власником даного телефону. Однак вказаних дій слідчий не провів. Таким чином, слідчим не доведено хто може, пошкодити, знищити чи вчинити інші дії відносно вказаного майна, а також мету та необхідність накладення арешту.

Разом із вищевикладеним, у клопотанні слідчого не зазначено про необхідність арешту зазначених речей з метою можливого проведення будь-яких експертних досліджень та не надано відповідних доказів.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З аналізу клопотання слідчого погодженого прокурором, слідчий суддя не вбачає підстав вважати, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки доводи, наведені в клопотанні, обґрунтовані лише формально, не вмотивовані підстави застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, не долучено жодного підтверджуючого доказу на обґрунтування викладених слідчим доводів, що свідчить про недотримання останнім вимог, встановлених КПК України щодо необхідності такого арешту та не доведено наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

Керуючись ст.ст.98,131-132, 170-173, 309, 369, 371-372 КПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000041 від 22.02.2020 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1