Провадження № 11-кп/4820/137/20
Справа № 675/1451/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про дострокове звільнення від покарання у виді позбавлення волі або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд виходив із того, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч.1 ст.81 КК України та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ч.1 ст.82 КК України можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст. 81, 82 КК України не передбачають. Законодавство України про кримінальну відповідальність визначає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування актом Президента України стосовно індивідуально визначеної особи і таким правом може скористатися і засуджений ОСОБА_7 .

В поданій апеляційній скарзі захисник засудженого просить ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, скасувати та ухвалити нову, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Свої вимоги аргументує тим, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до вироку Полтавського апеляційного суду від 19.07.2001 року. За тривалий час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення.
З огляду на сталу практику Європейського суду з прав людини, захисник вважає, що подальше його відбування покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення або пом`якшення покарання є несправедливим та таким, що порушує норми міжнародного права і не відповідає практиці Європейського суду з прав людини у справах «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», «Ласло Магьяр проти Угорщини» та «Петухов проти України».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення засудженого ОСОБА_7 та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Полтавського апеляційного суду від 19 липня 2001 року ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 25 жовтня 2001 року вищевказаний вирок щодо ОСОБА_7 залишений без змін.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія № 58».

У статтях 81, 82 КК України врегульовані питання умовно-дострокового звільнення та заміни покарання більш м`яким.

Вказані норми не передбачають можливості умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Наведені обставини були предметом перевірки місцевого суду, який мотивовано зазначив про те, що ч.1 ст. 87 КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання сторони захисту на практику Європейського суду з прав людини в частині покладення на державу обов`язку провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб засуджених до довічного позбавлення волі, не може бути підставою для встановлення відповідного механізму та усунення законодавчих прогалин шляхом винесення судового рішення.

Більше того, доводи апеляційної скарги сторони захисту зводяться виключно до доведення перед судом недоліків національного законодавства та фактичної можливості, з урахуванням практики ЄСПЛ, застосування відносно засуджених до довічного позбавлення волі положень ст.ст. 81, 82 КК України.

В той же час сторона захисту, всупереч вказаним положенням закону, не наводить жодних доводів та доказів про те, що за тривалий час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, перевиховався, а також те, що відбутий ним строк позбавлення волі виконав своє призначення.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.407, 418, 419, 537-539 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Ізяславського районного суду від 19 листопада 2019 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про дострокове звільнення від покарання у виді позбавлення волі або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4