П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року
м. Київ

справа № 489/3568/17

провадження № 51-3068 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року стосовно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Херсон, який мешкає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 19 серпня 2017 року по 08 травня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а також у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року з 10 квітня 2015 року по 21 грудня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Херсонський апеляційний суд 30 липня 2019 року вирок суду першої інстанції скасував у частині призначення покарання та зарахування строку попереднього ув`язнення, ухвалив новий, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 19 серпня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 05 травня 2017 року приблизно о 15.10, перебуваючи біля будинку №29 на вул. Театральній у м. Миколаєві, діючи повторно, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито заволодів частиною належного ОСОБА_8 золотого ланцюжка, спричинивши останній матеріальних збитків на суму 23 164,15 грн.

Крім того, ОСОБА_7 16 серпня 2017 року приблизно об 11.00, перебуваючи на вул. 4 Лінія, 17 у м. Миколаєві, діючи повторно, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав належні ОСОБА_9 мобільний телефон «Huawei Y5II» зі встановленим захисним склом і грошові кошти, спричинивши останній матеріальних збитків на суму 6 100 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухваленим стосовно ОСОБА_7 рішенням апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України та безпідставно змінив розрахунок строку попереднього ув`язнення, суттєво погіршивши становище його підзахисного. Також вказує на необґрунтоване виключення зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року, чого не було заявлено прокурором у його апеляційній скарзі.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, просив залишити без зміни ухвалений стосовно ОСОБА_7 вирок суду апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів захисника ОСОБА_6 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони не заслуговують на увагу.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні вказаної норми закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 2 ст. 5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, який передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи в розумінні ст. 5 КК України.

Закон № 2046-VIII від 18 травня 2017 року є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином погіршує становище особи в розумінні ст. 5 КК України, оскільки вводить (повертає) коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 серпня 2018 року № 13-31 кс 18 зробила правовий висновок про те, що суди, призначаючи покарання, мають враховувати, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII), а якщо злочини вчинені особою, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив перший злочин 05 травня 2017 року, і стосовно нього не застосовувалися заходи попереднього ув`язнення. За вчинення грабежу 16 серпня 2017 року ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції 19 серпня 2017 року та йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з подальшим його продовженням.

З наведеного вбачається, що застосоване до ОСОБА_7 попереднє ув`язнення відбулось після 21 червня 2017 року в період дії ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII, а тому підстав для зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у суду апеляційної інстанції не було.

З огляду на викладене, Суд уважає, що суд апеляційної інстанції під час перегляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 врахував положення частини 2 статті 4, частин 1, 2 статті 5 КК України та обґрунтовано застосував закон України про кримінальну відповідальність ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 2046-VIII від 18 травня 2017 року), тому касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Щодо тверджень захисника про безпідставне незарахування ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2018 року, то суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив у своєму рішенні про те, що розрахунок строку попереднього ув`язнення має проводитись у тому кримінальному провадженні, у якому воно було застосовано.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Херсонського апеляційного суду від 30 липня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3