Справа № 128/3418/18
ВИРОК
Іменем України
26 березня 2020 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі:
судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
пред-ка цивільного
відповідача ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000786 від 09.08.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сосонка, Вінницького району Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженого, працюючого водієм на ПрАТ «Концерн Хлібпром», раніш не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
09.08.2018 року приблизно о 15 годині 20 хвилин на автодорозі сполученням Житомир-Могилів Подільський, 320 км + 900 метрів в межах населеного пункту с. Некрасово, Вінницького району, Вінницької області водій автомобіля марки «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , керуючи вказаним технічно справним транспортним засобом, рухався в напрямку м. Вінниця по належній йому смузі для руху та перебував за кермом автомобіля в стані стомленості. В результаті цього водій ОСОБА_7 заснув за кермом автомобіля, а вказаний транспортний засіб на перехресті доріг здійснив неконтрольований з`їзд з належної йому смуги для руху на другорядну дорогу с. Некрасове, Вінницького району, Вінницької області де зіткнувся із нерухомим автомобілем «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який в цей час зупинився для надання переваги в русі автомобілям, які рухалися по головній дорозі.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1227/1325 від 19.11.2018 внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_4 отримав наступні тілесні ушкодження - сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма - лінійний перелом кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа справа, перелом дуги виличної кістки справа без зміщення уламків, струс головного мозку, забійно-рвана рана ділянки правої брови, перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків.

Характер та локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 свідчить про травматичні дії в ділянки голови справа та грудної клітки справа твердого тупого предмету (предметів), індивідуальні особливості якого не відобразилися в морфологічних властивостях тілесних ушкоджень, давність утворення відповідають обставинам дорожньо-транспортної пригоди. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження у ОСОБА_4 належать: - закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння і основи черепа - до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння; - перелом акроміального кінця (зовнішньої третини) правої ключиці зі зміщенням уламків - до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами, але за своїм характером спричинило тривалий (понад 21 день ) розлад здоров`я.

Згідно висновку авто-технічної експертизи № 792а від 22.11.2018 в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «ГАЗ 3302» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. 2.9(6) Правил дорожнього руху України.

В ситуації, яка склалася, в діях водія автомобіля «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України. Дії водія автомобіля «ГАЗ 3302», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином водій ОСОБА_7 за вищевикладених обставин порушив вимоги п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України, де зазначено: - п. 2.9 (б) - «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 2.9 (б) Правил дорожнього руху України з технічної точки зору привело до виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.286 КК України визнав повністю, розкаявся у скоєному. Суду показав, що 09.08.2018 року він рухався на автомобілі належному ПрАТ «Хлібпром», як водій підприємства марки «ГАЗ 3302», д.н.з. НОМЕР_1 з с. Муровані-Курилівці в сторону м. Вінниці. Було дуже жарко, він стомився, так як працював без вихідних і заснув за кремом. В наслідок цього він в районі перехрестя у с. Некрасово, Вінницького району Вінницької області, виїхав на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Lacetti», під керуванням ОСОБА_4 . При ударі він проснувся і побачив, що правою стойкою автомобіля з`їхав в кювет. Він покинув автомобіль, допоміг вибратися потерпілому, та викликав «швидку допомогу». Позовні вимоги визнав. Просив врахувати його матеріальний стан, та наявність страхового полісу.

Потерпілий ОСОБА_4 допитаний у судовому засіданні суду показав, що 09.08.2018 року він рухався на своєму автомобілі «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 . При виїзді з с. Некрасово, він зупинився, щоб надати перевагу в русі автомобілям, що рухалися по головній, подивився вліво і далі втратив свідомість. До тями прийшов вже у лікарні. Пізніше дізнався, що його автомобіль отримав удар у праву сторону кузова. Зіткнення допустив обвинувачений на автомобілі свого підприємства. В наслідок ДТП він отримав тяжкі травми, проходив тривале лікування, наслідки для здоров`я відчуває і натепер. Позов підтримав, просив стягнути з страхової компанії ПАТ «НАСК Оранта» 200 000 грн. за заподіяну шкоду життю та здоров`ю, 100 000 грн. за заподіяну майнову шкоду. З ПрАТ "Концерн Хлібпром" 57 749 грн. за заподіяну майнову шкоду за пошкодження автомобіля, 14 020,42 грн. за придбані ліки та лікування, 100 000 грн. моральної шкоди та 8000 грн. за професійну правничу допомогу.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_6 допитана в судовому засіданні суду показала, що позов ПрАТ «Концерн Хлібопром» не визнають. Так як підприємство застрахувало свою цивільну відповідальність, збиток має бути стягнутим в межах страхового відшкодування з страховика. Також показала, що експертиза щодо збитку по автомобілю була проведена без представника підприємства, тому вартість збитку відповідач не визнає. Моральну шкоду вважають безпідставною та недоведеною доказами. Суму витрат на адвоката вважають завищеною та просять її зменшити.

За згодою обвинуваченого, потерпілого, цивільного відповідача згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинили тяжке тілесне ушкодження.
Згідно ст.377 КПК України, суд діє в межах висунутого обвинувачення.

В силу п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України, стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, суд, відповідно до ст.65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який є раніш не судимим, вину визнав повністю, надав допомогу потерпілому після вчинення ДТП, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, та враховує думку потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 є щире каяття та надання іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 не встановлено.

Відповідно до висновку органу пробації Вінницького МРВ на ОСОБА_7 від 19.08.2019 року, беручи до увагу інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також його середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у.т.ч. для окремих осіб). На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

В силу ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження, суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно статті 6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, суспільно небезпечні зміни в об`єкті кримінально-правової охорони, які настали внаслідок вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів призначення йому основного покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з застосуванням ст. ст.75,76 КК України, та призначенням випробувального строку, щодо призначеного покарання, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, правами потерпілої сторони та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує допущене грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом але не на максимальний строк, передбачений санкцією ст.286 ч.2 КК України.
При цьому, суд враховує, що обвинувачений мав великий стаж водія, був обізнаний щодо заборони керування транспортним засобом в стані втоми, однак свідомо допустив порушення ПДР України, що призвело до вчинення ДТП та травмування потерпілого.
Визначаючись щодо заявленого потерпілим позову, суд виходить з того, що відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Ч. 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки.
Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.
За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 року №1961-IV.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).
Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом закону №1961-IV (стст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст.511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, або особи власника транспортного засобу юридичної особи, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.
Таким чином, потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність.
Згідно п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдувача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.
Згідно з висновком експерта № 338 від 24.09.2018 року авто-товарознавчої експертизи, проведеної за постановою слідчого матеріальний збиток, завданий пошкодженням автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний номер НОМЕР_2 складає 157 749,73 грн.

Сума вказаного матеріального збитку стороною відповідачів належними та допустимими доказами не спростована.

Цивільна відповідальність відповідача ПрАТ «Концерн Хлібпром» була застрахована в страховій компанії ПАТ «НАСК Оранта» за страховим полісом №АМ/7039089 на суму 200 000 грн. за шкоду заподіяну життю і здоров`ю та за шкоду заподіяну майну в сумі 100 000 грн. (а.к.п.144 т.1).

Вказані суми складають обсяг страхових виплат, які можуть бути стягнуті з страхової компанії.

Матеріальна шкода завдана майну потерпілого в наслідок пошкодження належного йому транспортного засобу склала загальну суму 157 749,73 грн.

Вказані витрати виникли в наслідок ДТП і страховик не був позбавлений можливості переконатися, що відповідна подія була страховим випадком відповідно до п.37.1.3 ст.37 ЗУ №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до правової позиції висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року №6-284 цс15, зазначено, що у відповідності до вимог ЗУ №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Однак, сам факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Тому в межах страхової суми з ПАТ «НАСК Оранта» підлягає до стягнення 100 000 грн. майнової шкоди за пошкодження належного потерпілому транспортного засобу.

Решта майнової шкоди в сумі 57 749,73 грн. підлягає до стягнення з ПрАТ «Концерн Хлібпром».

Сума майнової шкоди в розмірі 14 020,42 грн. входить в межи страхової суми «за шкоду заподіяну життю і здоров`ю», однак за позовом позивач просить стягнути вказану суму саме з власника транспортного засобу ПрАТ «Концерн Хлібпром».

Вказана позиція позивача не суперечить вимогам закону і є реалізацією права волевиявлення щодо способу та порядку пред`явлення матеріальних претензій в судовому порядку.

Майнова шкода, а саме, витрати на ліки та лікування позивачем доведені та підлягають до стягнення з ПрАТ «Концерн Хлібпром» в розмірі 14 020,42 грн. Всього до стягнення підлягає майнова шкода в сумі 71 770,15 грн. (57 749,73+14 020,42=71 770,15).

В межах страхової суми в подальшому потерпілий не позбавляється права щодо відшкодування вказаної суми в межах страхової виплати, як «шкода завдана здоров`ю».

Щодо стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги положення ст.ст.128-129 КПК України та ст.1177 ЦК України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до вимог закону.
Суд враховує позицію, викладену у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», згідно якої розмір моральної шкоди ґрунтуються на душевних стражданнях та фізичному болі, які потерпіла сторона зазнала внаслідок неправомірних дій обвинуваченого, та втрати душевної рівноваги внаслідок вимушених змін звичайного життєвого укладу, стресу.
Моральну шкоду позивачем визначено в сумі 100 000 грн., яку просить стягнути безпосередньо з ПрАТ «Концерн Хлібпром».

В порядку стягнення моральної шкоди позивач також просить стягнути моральну шкоду в сумі 200 000 грн. з ПАТ « НАСК «Оранта». Всього спільний розмір моральної шкоди складає 300 000 грн.

Як підстави для стягнення моральної шкоди вказує: необхідність тривалого лікування, перенесення фізичного болю, завданого травмуванням в ДТП, порушення нормальних життєвих зв`язків, перенесення емоційного стресу.

Вказані підстави суд вважає доведеними частково, та зважаючи на тяжкість скоєного правопорушення та наслідки для здоров`я потерпілого, вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на суму 75 000 грн. та з ПАТ «НАСК Оранта» на суму 75 000 грн.

Також з ПрАТ «Концерн Хлібпром» на користь позивача слід стягнути 8 000 грн. витрат на послуги адвоката.

З обвинуваченого ОСОБА_7 також, згідно ч.2 ст.124 КПК України на користь держави, підлягають до стягнення витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню за проведення судових експертизи, які становлять 3001 грн. 00 коп.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 не обирається.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4-х років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання, призначивши іспитовий строк тривалістю в 2 роки:

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід не обирається.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , Страхової компанії Публічного акціонерного товариства «НАСК Оранта», Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» про стягнення шкоди заподіяної здоров`ю, майнової шкоди та стягненні майнової шкоди та моральної шкоди задовільнити частково.

Стягнути з Страхової компанії Публічного акціонерного товариства «НАСК Оранта» на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 100 000 грн. та 75 000 грн. моральної шкоди. В решті стягнення коштів відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на користь ОСОБА_4 майнову шкоду в сумі 71 770,15 грн. та моральну шкоду в сумі 75 000 грн. В решті стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на користь ОСОБА_4 витрати на послуги адвоката на суму 8000 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на загальну суму 3001 грн. 00 коп.

Речові докази, а саме, автомобіля «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 , які знаходяться на арешт майданчику ГУНП у Вінницькій області ( м. Вінниця, вул. Ботанічна,30-33), повернути власникам: автомобіль «ГАЗ 3302» д.н.з. НОМЕР_1 ПрАТ «Концерн Хлібпром», та автомобіль «Chevrolet Lacetti», д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_4 , знявши арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду від 14.08.2018 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженному та прокурору.

Суддя ОСОБА_1