137/694/20

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2020 смт. Літин
Скражник вважає, що слідчий ОСОБА_4 порушив вимоги п. 2 ст. 9 КПК України, згідно яких був зобов`язаний всебічно, повно та неупереджено дослідити обставини кримінального проведення, а також дати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття неупереджених рішень.
Таким чином просить визнати протиправними дії слідчого та скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання, зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим.
Скаржник ОСОБА_3 до судового засідання не з`явився. При зверненні до слідчого судді зі скаргою зазначив клопотання відповідно до якого просив провести розгляд скарги у його відсутність за наявними у ній матеріалами (а.с. 3).
Слідчий ОСОБА_4 до судового засідання також не з`явився, хоча про місце, дату та час розгляду скарги був повідомлений заздалегідь та належним чином. Про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань не надав проігнорувавши ухвалу суду (а.с. 15).
Відповідно до ч.3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а відтак неявка слідчого ОСОБА_4 не перешкоджає розгляду даної скарги, яка відповідно до вимог ч.2 ст. 306 КПК України має бути розглянута на пізніше 72 годин.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Враховуючи відсутність у судовому засіданні слідчого, скаржника та відсутність клопотання про застосування технічних засобів фіксування розгляду вказаного клопотання, вважаю за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.
Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, приходжу до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії та бездіяльність слідчого та прокурора, а саме рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.
Вирішуючи питання щодо доцільності визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.
Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.
Таким чином, потерпілий у кримінально-правовому розумінні, як жертва посягання, з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.
При цьому, об`єктом посягання, в розумінні ч.1 ст.358 КК України, за ознаками якої здійснюється кримінальне провадження, є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.
Законодавцем віднесено злочини, передбачені ст.358 КК України до Розділу ХV КК України «Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та злочини проти журналістів». Відтак очевидним являється те, що ОСОБА_3 , індивідуально, як фізична особа, не належить ні до одної із зазначених категорій.
Оскільки скаржник ОСОБА_3 не може бути потерпілим в розумінні ст. 358 КК України, відтак наведені обставини свідчать про необґрунтованість поданої скарги, що є підставою для відмови у її задоволенні.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 107, 214, 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя:ОСОБА_1