Справа № 367/347/20 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1464/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 305 КК України

У Х В А Л А
іменем України

18 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
засудженого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
представника
Бучанської ВК №85: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу засудженого на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31.01.2020 року, якою клопотання начальника ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2017 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років 2 місяці з конфіскацією майна.

13.01.2020 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання начальника ДУ «Бучанська виправна колонія (№ 85)» ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_7 .

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31.01.2020 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що хоча ОСОБА_7 і відбув 3/4 частини строку покарання, однак за досить довгий період не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, у зв`язку з чим звільнення його від відбування покарання буде передчасним.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати зазначену ухвалу та розглянути питання щодо його можливого умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України. Вимоги обґрунтовує тим, що він відбув встановлену ст. 81 КК України частину призначеного судом покарання, а саме , у зв`язку з чим адміністрація виправної колонії прийняла позитивне рішення щодо внесення подання про його умовно-дострокове звільнення. Засуджений зазначає, що за весь період відбування покарання він не допускав порушення режиму відбування покарання, по прибуттю в установу був працевлаштований, сумлінно працював, за що має два заохочення, приймав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за напрямком «Фізкультура та спорт». Окрім того, він вказує, що брав участь у суспільному житті, а саме в роботах з благоустрою установи та ремонтних роботах. Засуджений зазначає, що він повністю визнав свою вину та розкаявся. Окрім того, в суді першої інстанції прокурор не заперечував проти його умовно-дострокового звільнення. Щодо висновків суду про те, що він не був працевлаштований, то засуджений зазначає, що довгий час він утримувався в ДУ «Київський СІЗО», у зв`язку з чим не міг бути працевлаштований, а довідка про відсутність доходів не підтверджує те, що він не працював.

Заслухавши доповідача, думку засудженого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи ухвалу суду законною; представника ДУ «Бучанська ВК (№85)», який підтримав апеляційну скаргу засуженого; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2017 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років 2 місяці з конфіскацією майна; відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 29.01.2015 року по 01.08.2018 року /а. п. 8-30/.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 01.08.2018 року вказаний вирок залишено без змін, та він набрав законної сили /а. п. 30/.
Початком відбування строку покарання засудженим є 29.01.2015 року, кінцем строку 26.09.2022 року /а. п. 13/.

Згідно характеристики від 24.12.2019 року, затвердженої начальником ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)», ОСОБА_7 з 02.03.2015 року по 11.01.2019 року утримувався в Київському слідчому ізоляторі, де зарекомендував себе посередньо, режим відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не мав. З 11.01.2019 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Бучанська ВК (№85)». За час відбування покарання зарекомендував себе наступним чином: по прибуттю в установу був працевлаштований в промисловій зоні установи на дільницю сортування вторсировини, за що має 2 заохочення правами начальника установи. Допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що мав 1 стягнення, яке скасовано згідно вказівки Києво-Святошинської місцевої прокуратури від 20.03.2019 року. Після заходів виховного впливу засуджений змінив своє ставлення до відбування покарання на краще. По відношенню до представників адміністрації установи поводить себе завжди ввічливо та тактовний у спілкуванні. Законні вимоги виконує сумлінно через особисту організованість. По відношенню до засуджених не конфліктний, підтримує дружні стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Заходи виховного та профілактичного характеру, що проводяться, відвідує, завжди робить належні висновки для себе. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «Фізкультура і спорт», санітарний стан спального місця та житлової кімнати завжди утримує в належному стані. У побуті охайний. Завжди має охайний зовнішній вигляд, завжди дотримується правил особистої санітарії та гігієни. Приймає активну участь у благоустрої місць позбавлення волі. На профілактичному обліку в установі не перебуває. Соціально-корисні зв`язки підтримує з сином, отримує посилки та передачі. За характером спокійний, врівноважений, працьовитий. На виконанні в установі виконавчих листів не має. Вину у скоєнні злочинів визнав /а. п. 2/.

Разом з тим, ОСОБА_7 , згідно ст. 101 КВК України, підлягав переведенню до дільниці соціальної реабілітації з 26.02.2017 року, однак, протоколом №4 від 28.01.2019 року комісією було відмовлено як такому, що не став на шлях виправлення. Також до засудженого з 06.01.2019 року могла була бути застосовано ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, однак, протоколом №4 від 28.01.2019 року у цьому комісією відмовлено як такому, що не став на шлях виправлення /а. п. 2/.

Проаналізувавши вказані відомості, колегія суддів приходить до висновку, що протягом відбування покарання поведінка ОСОБА_7 не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки, хоча у засудженого й відсутні дисциплінарні стягнення, заохочення у нього наявні лише за незначний проміжок часу, починаючи з 07 жовтня 2019 року.

Окрім того, важливим для встановлення позитивної динаміки виправлення засудженого є періодичність його поведінки, а заохочення у ОСОБА_7 не носили систематичний характер.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що ОСОБА_7 раніше був засуджений вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.03.2010 року за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі та був умовно-достроково звільнений від відбування покарання 29.01.2014 року на 1 рік 24 дні /а. п. 2/.

Однак, не зважаючи на це, належних для себе висновків він не зробив, та через незначний проміжок часу продовжив свою злочинну діяльність, пов`язану з незаконним обігом наркотичних речовин.

Наданий засудженим договір підряду, на переконання суду, не підтверджує його виправлення шляхом працевлаштування, а може лише свідчити про його подальше бажання законослухняною поведінкою довести позитивні зміни в його поведінці.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі Постанова) судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.

Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції були належним чином досліджені відомості про особу засудженого, зокрема, його характеристика, довідка стягнень та заохочень, у зв`язку з чим, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання.

Що стосується наданої захисником характеристики від 30.04.2020 року та довідки про заохочення, відповідно до якої 09.04.2020 року ОСОБА_11 має ще одне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, то колегія суддів не може їх взяти до уваги, оскільки вказані документи були отримані після ухвалення рішення судом першої інстанції та не були предметом його розгляду.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність рішення суду першої інстанції, а тому вона не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31.01.2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

_________________ ___________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4