Дата документу 02.06.2020 Справа № 311/1362/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/1362/20 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/601/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне, Василівського району Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України;

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування технічних засобів контролю, з забороною покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком на 60 днів, тобто до 01 липня 2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

встановила:
Згідно зі змістом судового рішення, в клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 02.05.2020, приблизно о 20 годині, знаходячись в с. Златопіль, Василівського району Запорізької області, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з мотивів помсти до ОСОБА_9 , з прямим умислом та з метою умисного пошкодження майна останнього, шляхом підпалу, використовуючи заздалегідь підготовлені дві скляні пляшки наповнені легкозаймистою рідиною та закупорені шматками тканини, підпалив їх та умисно кинув на територію дачної ділянки з будинком, розташованої біля дачної ділянки АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , тим самим ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки полум`я було виявлено та своєчасно погашено очевидцями події.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України.

03.05.2020 о 05 годині 58 хвилин (час фактичного затримання 23 година 30 хвилин 02.05.2020) ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України.

03.05.2020 о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 276-278 КПК України, вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила, що прокурором не доведено неможливість досягнення мети застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу. Слідчий суддя дійшла висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину та наявність ризику переховування останнього від органу досудового розслідування та суду. Одночасно з вказаним, слідчий суддя врахувала дані, які характеризують особу підозрюваного та вважала, що заявлені слідчим та прокурором ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не знайшли свого підтвердження.

В апеляційній скарзі прокурор, посилається на незаконність ухвали слідчого судді, вважає, що вона підлягає скасуванню. Прокурор вважає, що висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі, не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи. Слідчий суддя не врахував, що підозрюваний ОСОБА_7 перебував на заробітках в м. Одеса, а тому зможе повторно залишити своє місце реєстрації, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Також зазначає, що в ухвалі суду не наведено належних та достатніх мотивів відкидання ризиків, на які послався слідчий. Апелянт вказує, що з огляду на наявність та реальність ризиків, зазначених у клопотанні, інші більш м`які запобіжні заходи об`єктивно не в змозі запобігти їх настанню.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного і його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді щодо відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування найсуворішого запобіжного заходу. Висновки слідчого судді ґрунтуються на доказах, наданих органом досудового розслідування та стороною захисту.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вимогам процесуального закону.

Слідчий суддя фактично дійшла висновку про доведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінального, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.194 КК України. Також слідчий суддя не в повній мірі погодилась з існуванням заявлених у клопотанні ризиків.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Між тим, відповідно до позиції, викладеної у пункту 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 15.11.96 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу в цілому відповідає вимогам п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя постановила ухвалу у відповідності з вимогами ч.4 ст.194 КПК України, адже вважала недоведеним існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України (вплив на потерпілого/свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення).

Слідчий суддя обґрунтував свої висновки щодо мінімальної ймовірності існування ризику впливу на свідків, і з цими висновками в повній мір погоджується колегія суддів.

Враховуючи особу підозрюваного, який раніше не судимий, колегія суддів вважає, що для запобігання ризику вчиненню нового злочину є достатнім застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Під час розгляду апеляції скарги прокурором так само не доведено обставини передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України.

Крім того, слідчим суддею враховані вимоги ст.178 КПК України, а саме молодий вік підозрюваного ОСОБА_7 , він має постійне зареєстроване місце проживання, де проживає разом з батьками, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч.5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Доводи прокурора щодо невідповідності ухвали слідчого судді вимогам КПК України необґрунтовані та не спростовують висновки слідчого судді.

Слідчий суддя обираючи запобіжний захід, оцінила в сукупності обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, а тому прийшла до обґрунтованого висновку, що домашній арешт ОСОБА_7 та виконання обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, забезпечить його належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування.

Усі наведені апелянтом обставини, тяжкість покарання і мінімальна ймовірність існування ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України перевірені та враховані слідчим суддею при прийнятті рішення по суті клопотання.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`явився в судове засідання суду апеляційної інстанції. Відсутні будь-які відомості про допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Враховуючи наведене, підстав для скасування ухвали слідчого судді за доводами апеляції прокурора апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 05 травня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування технічних засобів контролю, з забороною покидати місце проживання у період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, строком на 60 днів, тобто до 01 липня 2020 року, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4