Справа № № 585/316/20
Номер провадження 1-м/585/2/20
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
03 березня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни клопотання Міністерства юстиції України відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовківці, Роменського району, Сумської області, Україна, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації до арешту за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

засудженого 20 лютого 2018 року вироком Красногорського міського суду Московської області за ч. 1 ст. 161, п. «а, г, д» ч. 2 ст. 161 Кримінального кодексу Російської Федерації до 3 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму,

про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,-

В С Т А Н О В И В:
06 лютого 2020 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність з законодавством України відносно громадянина України ОСОБА_4 , засудженого 20 лютого 2018 року вироком Красногорського міського суду Московської області за ч. 1 ст. 161, п. «а, г, д» ч. 2 ст. 161 Кримінального кодексу Російської Федерації.

Клопотання мотивоване тим, що 23 січня 2020 року наказом Міністерства юстиції України № 233/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту міністерства юстиції Російської Федерації від 07.11.2019 № 06-139461/19. ОСОБА_4 засуджено вироком Красногорського міського суду Московської області від 20.02.2018 року до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 161, п. «а, г, д» ч. 2 ст. 161 Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 знаходиться в ФКУ «Виправна колонія» № 10 УФСВП Росії по Тверській області; кінець відбуття строку покарання 11.12.2020 року.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 . При визначенні строку покарання, який підлягатиме відбуванню у разі передачі ОСОБА_4 просять врахувати вимоги ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду з метою створення належних підстав для реалізації засудженим ОСОБА_4 права бути переданим в Україну як державу свого громадянства для подальшого відбування покарання.

Клопотання просять розглянути без участі представника Міністерства юстиції України.

Суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутності представника Міністерства юстиції України, який належним чином повідомлений про час і місце його розгляду.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, вважав за можливе привести вирок російського суду відносно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України, надавши відповідні обгрунтування.

Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Відповідно до ст. 614 КПК України, визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судом перевірено наявність документів, що додаються Міністерством юстиції України до клопотання, а саме:

1) копію вироку разом з документом, що підтверджує набрання ним законної сили;

2) текст статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок;

3) документ про тривалість відбутої частини строку покарання, в тому числі інформацію про будь-яке попереднє ув`язнення, звільнення від покарання і про будь-які інші обставини щодо виконання вироку;

4) заяву засудженого про згоду на передачу його для відбування покарання в Україні, а у випадку, передбаченому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, заяву законного представника засудженого;

5) інформацію про стан здоров`я і поведінку засудженого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 звернувся із заявою про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання (а.с. 12).

Із матеріалів провадження вбачається, що вироком Красногорського міського суду Московської області від 20 лютого 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 161, п. «а, г, д» ч. 2 ст. 161 Кримінального кодексу Російської Федерації до 3 років позбавлення волі, з відбуванням покарання в виправній колонії суворого режиму; міру покарання засудженому ОСОБА_4 тримання під вартою залишено без змін; строк покарання визначено обраховувати з 20 лютого 2018 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час знаходження ОСОБА_4 під вартою з 12 грудня 2017 року по 20 лютого 2018 року включно (а.с.5-9). Вирок набрав законної сили 06.03.2018 року (а.с.10).

ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 10 УФСВП Росії по Тверській області». Згідно довідки про відбуття строку покарання ОСОБА_4 , початком строку покарання визначено - 20.02.2018, кінцем строку - 11.12.2020,зараховано в строк з 12.12.2017р. по 20.02.2018р. відбутий строк покарання станом на 13 серпня 2019 року становить 1 рік 8 місяців 1 день, невідбутий строк покарання станом на 13 серпня 2019 року становить 1 рік 3 місяці 28 днів (а.с.13).

Місцем реєстрації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовківці, Роменського району Сумської області, в Україні є АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України та вироком Красногорського міського суду Московської області від 20.02.2018 року (а.с.17-21).

ОСОБА_4 звернувся із заявою про його переведення для подальшого відбування покарання до України (а.с.12).

За вироком Красногорського міського суду Московської області від 20.02.2018р., дії ОСОБА_4 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 161 (грабіж, два епізоди), за пунктами «а», «г», «д» ч. 2 ст. 161 (грабіж, вчинений групою осіб за попередньою змовою, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації.

Відповідно до чинного КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуються за ч.1 ст. 186 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.

Грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, вчинений у великих розмірах, кваліфікується за ч. 4 ст. 186 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Покарання за ч.1 та 4 ст.186 КК України необхідно призначити ОСОБА_4 із врахуванням вимог ч. 4 ст. 610 КПК України.

Остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити шляхом часткового складання покарань, у відповідності до ч.1 ст.70 КК України, відповідно до якої, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та норм Кримінального кодексу України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана відповідно до Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку:

а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10;

b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.

З урахуванням наведеного та положень ст. 602 КПК України, суд України має керуватися положеннями ст. 11 Конвенції.

Так, статтею 11 Конвенції передбачено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Замінюючи вирок, компетентний орган:

а) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і неповинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

З огляду на наведене суд України має застосувати лише свої процедури, а щодо строку відбування покарання, керуватися положеннями п. d) ст. 11 Конвенції.

Так, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч. 4 ст. 610 КПК України.

Відповідно до частини 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, при цьому суд, як це зазначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Частиною 1 статті 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Статтею 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватися зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави. При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про передачу засуджених осіб, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державною винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо цього вимагає її законодавство, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні, якщо це можливо, відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за характером або тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким він засуджений, набрав чинності, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання, кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

За своїм характером, відповідно до статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, покарання не повинне посилювати кримінальне покарання засудженої особи, тому, суд дотримується строку, визначеного п.2 ч.4 ст.610 КПК України. Підстав для окремої кваліфікації дій засудженого по епізоду грабежу від із потерпілою ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України за ознакою повторності, суд не вбачає, оскільки такі дії ОСОБА_4 вироком іноземного суду так не кваліфікувались. Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з 12 грудня 2017 року, виходячи із положень п. с) ст. 11 Конвенції, що суд повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі. Відповідно до вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства України, зараховується судом строк у строк покарання, призначеного вироком суду за правилами, встановленими ч.5 ст. 72 КК України, строк тримання під вартою, який згідно з ч.2 ст. 197 КПК України, обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання обвинуваченого - з моменту затримання.

Попереднє ув`язнення у розумінні ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» це запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного), засудженого, та який закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Визначення режиму відбування покарання не є компетенцією суду України і належить до повноважень регіональних комісій з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. 610 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Вирок Красногорського міського суду Московської області від 20.02.2018 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 1 ст. 161, п. «а, г, д» ч. 2 ст. 161 Кримінального кодексу Російської Федерації до 3 років позбавлення волі - привести у відповідність із законодавством України.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вовківці, Роменського району, Сумської області, Україна, громадянина України, з середньою освітою, військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації до арешту за адресою: АДРЕСА_2 , засудженим:

- за ч.1 ст. 186 КК України (по епізоду від 10.06.2017 року з потерпілою ОСОБА_6 та по епізоду від 12.06.2017 року з потерпілою ОСОБА_7 ) до 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 186 КК України (із врахуванням вимог п. 2 ч. 4 ст. 610 КПК України) до 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 12 грудня 2017 року.

Копія ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та до центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області протягом семи днів з дня її проголошення (засудженим - впродовж семи днів з дня отримання копії цієї ухвали).

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після постановлення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1