Номер провадження: 11-сс/813/1056/20
Номер справи місцевого суду: 522/9440/20 1-кс/52/9038/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

підозрюваного ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12 червня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001108 від 11 червня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12 червня 2020 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 09 серпня 2020 року.

У якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 715 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 502 930 гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, та застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Доводи апеляційної скарги обгрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною,

постановленою з порушенням норм процесуального права, а саме:

-ризики, про які зазначив слідчий та прокурор не підтвердженні жодними доказами;

-прокурором не було надано доказів, які обгрунтовують кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_11 злочину, а саме розмір заподіяної шкоди;

-тяжкість злочину не може бути підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу;

-в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не зазначено чому інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної поведінки підозрюваного;

-слідчим суддею визначено завідомо непомірним для підозрюваного розмір застави.

Крім цього, захисник зазначив, що ОСОБА_11 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має досягнення у спорті, у нього наявні міцні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_10 та підозрюваний ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили апеляційний суд залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України є обґрунтованою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється в тому, що 11.06.2020, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на пошкодження чужого майна шляхом підпалу, діючи в межах спільної злочинної змови, прибули за адресою: пров. Катаєва 3-А, в м. Одесі, місце розташування якого напередодні їм повідомила невстановлена слідством особа, маючи з собою заздалегідь придбані ними нафтопродукти для вчинення підпалу, транспортного засобу марки «MERCEDES S500» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Діючи згідно розподілених ролей, ОСОБА_11 , перебуваючи неподалік біля будинку №3-А, де знаходився зазначений автомобіль, залишився спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки викриття злочинної діяльності сторонніми особами попередити про це ОСОБА_13 , останній взявши пляшку з нафтопродуктами направився до транспортного засобу марки «MERCEDES S500» державний номерний знак НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_13 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підійшов до автомобіля, маючи при собі пластмасову пляшку, облив пальним передню частину автомобіля марки транспортного засобу марки «MERCEDES S500» державний номерний знак НОМЕР_1 , підпалив облиту рідину запальничкою та разом із ОСОБА_11 покинули місце скоєння злочину.

У результаті підпалу транспортного засобу марки «MERCEDES S500» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору було пошкоджено: переднє ліве крило, переднє бокове дзеркало, водійські двері та лобове скло.

12 червня 2020 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси до підозрюваного ОСОБА_11 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 09 серпня 2020 року та визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у розмірі 715 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 502 930 гривень.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.06.2020 року;

- протоколами оглядів місця події від 11.06.2020 року;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_14 від 11.06.2020 року;

- протоколом огляду місця події за участю ОСОБА_13 від 11.06.2020 року;

- протоколом огляду предмету, а саме запису з камер відеоспостереження, від 11.06.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 11.06.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 11.06.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 11.06.2020 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 11.06.2020 року;

- протоколом затримання ОСОБА_11 від 11.06.2020 року;

- іншими матеріалами провадження.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_11 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду також підтверджується і тією обставиною, що ОСОБА_11 не має постійного місця проживання та реєстрації на території м. Одеси.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, з матеріалів доданих до клопотання слідчого вбачається, що 01 червня 2020 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні іншого аналогічного злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, що заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Вищенаведене в сукупності з характером інкримінованого ОСОБА_11 злочину у даному кримінальному провадженні, свідчить про наявність ризику вчинення підозрюваним іншого злочину.

Крім того, слідчим суддею було взято до уваги обставини злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , а саме вчинення злочину шляхом підпалу, що в свою чергу є небезпечним способом і могло завдати шкоди не тільки тій особі, майно якої внаслідок злочину пошкоджено, а й іншим особам.

Вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_11 , що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на актуальність існування ризику переховування підозрюваного від суду.

Вищенаведене в сукупності з конкретними обставинами злочину та встановлені ризики дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що у свою чергу дає підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на свідків, що безпосередньо судом не допитувалися, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо тверджень захисника про те, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання, у зв`язку з чим до нього може бути застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

У матеріалах провадження відсутні відомості про належність підозрюваному ОСОБА_11 на праві власності житла.

Разом з тим, встановлення домашнього арешту у житлі третьої особи фактично є втручанням у право власності такої особи та передбачає певні обмеження права особи (володільця) на недоторканність житла. Зокрема, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрюваного зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю (частина 3, 5 статті 181 КПК).

З цих підстав для встановлення судом домашнього арешту стосовно підозрюваного у житлі третьої особи суд має попередньо переконатись у наявності на це згоди власника житла та осіб, які проживають в ньому. Докази наявності такої згоди має надати суду зацікавлена сторона.

Проте захисник не повідомив суд адресу житла третьої особи, за якою можливо встановити домашній арешт стосовно підозрюваного ОСОБА_11 , не надав документи, що підтверджуються право власності особи на це житло, придатність для проживання та можливість проживання в ньому ОСОБА_11 , а також згоду власника та осіб, які в ньому проживають, на встановлення за місцем їх проживання домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_11 .

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що підтверджується характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_11 , який, знаходячись в працездатному віці, офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу, а тому обґрунтовано доведено наявність ризику вчинення в майбутньому ОСОБА_11 іншого корисливого злочину.

Апеляційний суд бере до уваги обставини, що відповідно до положень ст.178 КПК України слід враховувати при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_11 не має постійного місця проживання, не одружений, не має осіб, що перебувають на його утриманні, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Твердження сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_11 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, проживає разом з матір`ю, не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків. Крім того, під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано доказів про те, що ОСОБА_11 до його затримання проживав разом з матір`ю.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_11 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням положень ч.5 ст.182 КПК України, обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_11 , особи підозрюваного та розміру завданої шкоди по іншому епізоду аналогічного злочину, яка складає 905 400 гривень, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 715 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 502 930 гривень, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду питання про обрання ОСОБА_11 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначаючи розмір застави, врахував практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою, суд при встановленні суми застави, яка перевищує платоспроможність обвинуваченого повинен враховувати тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, а також його професійне становище. Судом, враховуючи винятковий характер справи, виправдано корегування суми для звільнення під заставу з рівнем передбачуваної відповідальності для забезпечення того, щоб винні не мали стимулу уникати правосуддя і знехтувати заходами безпеки. Розмір застави, встановлений виключно з урахуванням майнового стану підозрюваного, не є достатнім для забезпечення його явки у судове засідання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що слідчим суддею визначено непомірний розмір застави для підозрюваного є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 12 червня 2020 року, якою до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 09 серпня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4