Справа № 509/1345/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року слідчий суддя Овідіопольського районного суду Одеської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001468 від 11.07.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кілія Одеської обл., українця, громадянина України, одруженого, на утриманні неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у скоєні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.342 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження № 0001468 від 11.07.2017, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 15 травня 2017 року, приблизно об 19 годині 00 хвилин, громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з дружиною та малолітньою дитиною, на автомобілі марки «Нуundai Ассеnt» державні реєстраційні знаки НОМЕР_1 (під керуванням дружини), прибув за адресою: АДРЕСА_2 .

Для здійснення безпечного паркування зазначеного авто, ОСОБА_8 вийшов з салону автомобіля та за допомогою жестів й гучного мовлення, почав надавав орієнтовну інформацію своїй дружині, що здійснювала паркування.

В той час як дружина ОСОБА_8 здійснювала паркування транспортного засобу, громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який стояв разом із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зробив зауваження ОСОБА_8 , що дружина останнього паркує свій транспортний засіб в неналежному місці (виїзд з підземного паркінгу).

Після зазначеного зауваження, між громадянами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла обопільна словесна перепалка, під час якої обидва почали висловлювати погрози на адресу одне одного застосовуючи нецензурну мову.

Так, під час виниклої сварки, ОСОБА_8 дістав з багажного відсіку автомобіля «Нуundai Ассеnt» державні реєстраційні знаки НОМЕР_1 , дерев`яну палицю, зовнішньо схожу на битку, й намагався нанести тілесні ушкодження ОСОБА_9 , оскільки побачив в руках останнього річ, зовнішньо схожу на газовий балончик сльозоточивої або дратівної дії.

Під час зазначеного конфлікту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спочатку намагались припинити виниклий конфлікту, шляхом заспокоювання сторін, але в подальшому також стали висловлювати на адресу ОСОБА_8 погрози, використовуючи нецензурну лайку.

Невдовзі, приблизно о 19 годині 15 хвилин до місця конфлікту прибув ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який почав з`ясовувати обставини виниклого конфлікту у ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Приблизно о 19 годині 20 хвилин до місця виниклого конфлікту прибули співробітники поліції, які намагались завадити подальшому грубому порушенню громадського порядку ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , але на неодноразові, наполегливі зауваження працівників правоохоронного органу, під час виконання ними службових обов`язків, останні не реагували, на законні вимоги прослідувати до Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, з метою встановлення анкетних даних та всіх об`єктивних обставин виниклого конфлікту, відмовились.

Також, під час спроби працівниками правоохоронного органу припинити подальше злісне порушення громадського порядку, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 почали висловлюватись на адресу співробітників нецензурною лайкою при цьому шарпаючи останніх за формений одяг, тим самим ігноруючи законні вимоги працівників правоохоронних органів щодо припинення протиправних дій.

В свою чергу ОСОБА_11 намагався завадити співробітникам правоохоронного органу затримати його знайомих ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 ), через що останній умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу тілесні ушкодження у вигляді зламаного носу.

За даним фактом 16.05.2017 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України. Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України, винним себе визнав в повному обсязі.

Піздозра щодо ОСОБА_5 , у вчиненні вищевказаних злочинів, на теперішній час, підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: численними відеозаписами обставин події (долучені в якості речових доказів); численними показами свідків (очевидців), а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ..

В діях підозрюваного ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України. При цьому підозрюваний ОСОБА_5 , вчинив тяжкий злочин згідно ч. 4 ст. 296 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років.

06.04.2020 о 10 годині 55 хвилин, ОСОБА_5 затримано у порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України.

Слідчий вважає, що в відповідності з вимогами ч.1 ст.177 КПК України під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, які унеможливлюють застосування більш м`якого виду запобіжного заходу, а саме: п.1 ч.1 ст.177 КПК України: може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як підозрюваний не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, тривалий час перебував у розшуку;п.3 ч.1 ст.177 КПК України: може незаконно впливати на потерпілого та свідків; п.4 ч.1 ст.177 КПК України: може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; п.5 ч.1 ст.177 КПК України: може вчинити інші кримінальні правопорушення, так як підозрюваний офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.9 Конституції України міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді відповідних клопотань про обрання запобіжного заходу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (inabstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка слугувала підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ). Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі "Таран проти України" зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Неистяк проти Словаччини», заява №65559/01, п.74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі проти Польщі» (Ladentv. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредіно впроти України» (v.Ukraine),заява № 38717/04, п. 86).

На підставі досліджених матеріалів провадження, суд вважає встановленим наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які вказує слідчий у своєму клопотанні.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Суд вважає, що слідчим та прокурором ні в клопотанні, ні в поясненнях в судовому засіданні не надано аргументованого обґрунтування неможливості застосування до підозрюваного інших, передбачених КПК України видів запобіжних заходів крім тримання під вартою, тому суд вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, і застосування саме такого запобіжного заходу забезпечить належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.181, 183, 193, 194 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001468 від 11.07.2017, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 342 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід в вигляді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 днів, до 05.06.2020 р.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 за першою вимогою;

2) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та контактних номерів телефонів;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених обов`язків.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію 05.06.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Повний текст ухвали складено та оголошено 08.04.2020 р. о 10.00.

Слідчий суддя ОСОБА_1