Справа № 348/869/20
Провадження № 11-сс/4808/127/20
Категорія ст. 170 КК України
Суддя-доповідач Повзло
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2020 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
за участю: прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що його дії неправильно були кваліфіковані органами досудового розслідування, оскільки ніяких наслідків, окрім розбиття двох пляшок горілки, не настало, хоча потерпіла стверджує, що особи їй погрожували і вимагали майно. Вважає, що вказане правопорушення містить ознаки дрібного хуліганства, в той час як сторона обвинувачення кваліфікує дії як грабіж. Вказує, що майно, на яке було накладено арешт, вилучено у відділку поліції під час проведення його обшуку, а саме зняте з його рук силою, за допомогою джутів і якихось хімічних речовин. Вважає незаконним накладення арешту на все його майно, в той час як вказане майно не має ніякого відношення до обставин правопорушення і не є речовим доказам. Вказує, що суд наклав арешт без протоколу огляду події, повідомлення про підозру, без протоколу допитів тощо, що, на думку апелянта, є необґрунтованим втручанням у його права. Стверджує, що вказане майно не відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, оскільки воно не було знаряддям хуліганських дій та не є предметом, що був об`єктом кримінальних протиправних дій. Вважає, що накладення арешту не відповідає його цілі, відповідно до приписів ст. 170 КПК України. На думку апелянта, вказаний арешт майна є втручанням на мирне володіння майном, що повинно мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2020 року накладено арешт на майно ОСОБА_5 , оскільки, за висновками слідчого судді, майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та потребує збереження як речовий доказ у кримінальному провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, ОСОБА_5 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги та скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу слідчого судді - скасувати та прийняти нову, з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, 06.03.2020 року органами досудового розслідування, на підставі заяви ОСОБА_8 , внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України (а.п. 3), про те, що 03.06.2020 року близько об 11-00 год. у АДРЕСА_1 , двоє невідомих осіб, із погрозою застосування насильства до заявниці, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи двома пляшками горілки торгової марки «Первак» та «Мороша», чим спричинили шкоду ФОП ОСОБА_9 . В ході оперативно-розшукових заходів встановлено, що до вчинення даного злочину може бути причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 (а.п. 1).

В ході проведення оперативно-розшукових заходів по кримінальному провадженню №0000378 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, 03.06.2020 року було затримано ОСОБА_5 (а.п. 5), та під час здійснення обшуку затриманої особи, який проводився у приміщенні службового кабінету Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області (за адресою: вул. Шевченка, 3А, м. Надвірна Надвірнянського району Івано-Франківської області) на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України, у останнього було виявлено та вилучено: каблучку із металу жовтого кольору із вставленими 36 камінцями білого кольору; каблучку із металу жовтого кольору із вирізьбленим хрестом та 26 камінцями білого кольору; каблучку із металу жовтого кольору із вставленими 4 камінцями білого кольору; каблучку із металу сірого кольору; браслет жовтого кольору завдовжки 20,8 см; ланцюжок жовтого кольору завдовжки 49,2 см; наручний годинник марки Current із ремінцем із металу жовтого кольору (а.п. 1, 5-8).

Вилучені речі, постановою слідчого СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 03.06.2020 року визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні (а.п. 9), у зв`язку із чим слідчим було подано клопотання до слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна (а.п. 1-2).

З поданого клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, вбачається, що свою позицію слідчий мотивував посилаючись на приписи ст.ст. 167, 170 КПК України тим, що, на його думку, є достатні підстави вважати, що вилучені речі, використані як засоби вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, а також можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, крім того, існує необхідність у проведенні низки судових експертиз для прийняття кінцевого рішення (а.п. 1 зворіт).

Досліджуючи матеріали провадження в межах клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що на його переконання, для досягнення завдань кримінального провадження, на вилучені речі необхідно накласти арешт, оскільки вказане майно є предметом злочину та органом досудового розслідування надано достатньо доказів щодо необхідності накладення арешту на дане майно з метою збереження речових доказів (а.п. 19 зворіт).
Також слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та потребує збереження як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком слідчого судді.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов необґрунтованого висновку про те, що вилучено майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається: 1) з метою забезпечення збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Оорганами судового розслідування не доведено того факту, що вилучені під час обшуку у ОСОБА_5 речі у виді прикрас, були використані, як зазначено слідчим у клопотанні; 1) як засоби вчинення кримінального правопорушення; 2) зберегли на собі його сліди; 3) є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України; 4) можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; 5) існує необхідність у проведенні низки судових експертиз для прийняття кінцевого рішення.

Так, з системного аналізу діючого законодавства встановлено, що предмет злочину це речі матеріального світу, з приводу яких, чи у зв`язку з якими вчиняється злочин.

Засоби вчинення кримінального правопорушення це ті предмети, котрі використовує злочинець при вчиненні злочину, за допомогою яких вчиняється злочинне діяння.

Між тим, в клопотання слідчого не наведено, яким чином вилучене майно у виді прикрас є предметом або засобом вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди злочину, за умови, що органом досудового розслідування були встановлені обставини злочину, згідно яких, двоє невідомих осіб, із погрозою застосування насильства до заявниці, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито заволоділи двома пляшками горілки торгової марки «Первак» та «Мороша», чим спричинили шкоду ФОП ОСОБА_9 .

Крім того, в якості однієї з підстав щодо накладення арешту на майно слідчий посилається на те, що вилучені речі є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що не узгоджується з визначеною органом досудового розслідування правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України.

Слідчим не доведено, як вилучені у ОСОБА_5 прикраси, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та які саме судові експертизи необхідно провести щодо них для прийняття кінцевого рішення.

На думку колегії суддів, органом досудового розслідування не надано доказів того, що майно, яке належить арештовувати, набуто в результаті вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує сторону кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, з урахуванням приписів ст. 98, ст. 168, та ст. 170 КПК України.

В свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК.

Проте, на думку колегії суддів, слідчий суддя формально послався в своєму рішення на той факт, що речі, на які накладений арешт, відповідають критеріям зазначених у ч. 2 ст.167 КПК, оскільки не навів жодного мотиву в підтвердження цього висновку.

На думку колегії суддів, слідчий суддя належним чином не перевірив та не встановив наявність належних підстав для арешту майна, що, в свою чергу, свідчить про незаконність прийнятого ним рішення.

Наведене вище, на думку колегії суддів, свідчить про однобічність та необ`єктивність судового розгляду, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги належить задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.06.2020 року про накладення арешту на тимчасово вилучене майно по кримінальному провадженню №0000378 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати та прийняти нову.
Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області, капітан поліції ОСОБА_11 про накладення арешту на майно: каблучку із металу жовтого кольору із вставленими 36 камінцями білого кольору, каблучку із металу жовтого кольору із вирізьбленим хрестом та 26 камінцями білого кольору, каблучку із металу жовтого кольору із вставленими 4 камінцями білого кольору, каблучку із металу сірого кольору, браслет жовтого кольору завдовжки 20,8 см, ланцюжок жовтого кольору завдовжки 49,2 см, наручний годинник марки Current із ремінцем із металу жовтого кольору, які упаковано в спец пакет № ЕХР 0340911, які були вилучені під час затримання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_3 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3