Справа № 462/3062/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1567/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, українця, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, офіційно не працюючого, військовозобов`язаного, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

представника потерпілих адвоката ОСОБА_14 В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання:

за ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 /десяти/ років позбавлення волі;

за п.1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч.1, 2 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді довічного позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 27 лютого 2016 року.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 завдану матеріальну шкоду у розмірі 27000,00 /двадцять сім тисяч /гривень та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000,00 /п`ятсот тисяч/ гривень. У решті позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відшкодування моральної шкоди у розмірі по 500 000,00 /п`ятсот тисяч/ гривень на кожного потерпілого. У решті позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 та ОСОБА_13 задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відшкодування моральної шкоди у розмірі по 500 000,00 /п`ятсот тисяч/ гривень на кожного потерпілого.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Згідно вироку суду, 27 лютого 2016 року близько 02 години 30 хвилин ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_17 перебували у квартирі АДРЕСА_2 , яка знаходиться на третьому поверсі будинку, де святкували день народження ОСОБА_16 . У цей час, задзвонив дзвінок вхідних дверей вказаної квартири, на що ОСОБА_18 разом з ОСОБА_9 підійшли до дверей з метою пересвідчитись хто дзвонить у квартиру. Підійшовши до вхідних дверей, останні через вічко вхідних дверей квартири пересвідчились, що у спільному з сусідніми квартирами АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 у коридорі нікого немає. У свою чергу, ОСОБА_16 та ОСОБА_17 залишились квартирі АДРЕСА_5 . Після цього, ОСОБА_18 та ОСОБА_9 відчинили вхідні двері вказаної квартири, вийшли у спільний коридор квартир та підійшли до вхідних дверей, які відділяли даний коридор від сходової клітки будинку АДРЕСА_6 , з метою пересвідчитись хто дзвонить у квартиру АДРЕСА_5 , так як дзвінок вхідних дверей не переставав дзвонити.

Відчинивши двері спільного коридору та вийшовши на сходову клітку, ОСОБА_9 та ОСОБА_18 побачили, що на сходовій клітці перебувають ОСОБА_6 та його матір ОСОБА_19 , які проживають у квартирі АДРЕСА_7 , яка знаходиться на четвертому поверсі будинку, над квартирою АДРЕСА_5 , що у вказаному будинку.

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_19 звернулись до ОСОБА_9 та ОСОБА_20 з вимогою припинити порушувати тишу у квартирі АДРЕСА_5 , оскільки вже був нічний час та останні заважають ОСОБА_6 та ОСОБА_19 відпочивати. На це ОСОБА_9 та ОСОБА_18 пояснили, що вони святкують день народження та пообіцяли ОСОБА_6 та ОСОБА_19 не порушувати тишу, однак, після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_19 словесний конфлікт з ОСОБА_9 та ОСОБА_21 не припинили.

В ході словесного конфлікту, ОСОБА_6 перебуваючи на сходовій клітці третього поверху будинку №162 на вул. Любінській у м. Львові, керуючись малозначним приводом, а саме через порушення тиші в нічний час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли на підставі зазначеного конфлікту, маючи умисел на вчинення умисного вбивства, з метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_6 тримаючи у своїй правій руці ніж, який на той момент мав із собою, наніс ОСОБА_22 клинком вказаного ножа два удари в ділянку грудної клітки спереду та у поперек, заподіявши тілесні ушкодження, два з яких поранення грудної клітки зліва із проникненням у плевральну порожнину, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що стало причиною смерті та перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, та поранення м`яких тканин попереку справа, що відноситься до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я.

Під час нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , на сходову клітку із квартири АДРЕСА_5 вийшла ОСОБА_16 та разом з ОСОБА_9 почала відтягувати ОСОБА_20 від ОСОБА_6 до вхідних дверей спільного коридору квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 .

Після цього, ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовій клітці третього поверху будинку АДРЕСА_6 , керуючись вищевказаним малозначним приводом, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли на підставі вищезазначеного конфлікту, продовжив розпочаті ним злочинні дії, маючи умисел на вчинення умисного вбивства, з метою реалізації злочинного умислу, тримаючи у своїй правій руці цей же ніж, наніс ОСОБА_16 клинком вказаного ножа п`ять ударів у різні частини тіла, чим спричинив ОСОБА_16 проникаюче колото-різане поранення спини з ушкодженням печінки, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент його спричинення і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Проникаючі колото-різані поранення передньої черевної стінки та правої бокової поверхні черевної стінки, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення і в даному випадку в значній мірі могли сприяти зовнішній кровотечі та смерті. Колото-різана рана в ділянці крила тазової кістки зліва та колото-різана рана у верхньо - зовнішньому квандранті лівої сідниці мають ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Одразу після цього, ОСОБА_6 , перебуваючи на сходовій клітці третього поверху будинку №162 на вул. Любінській у м. Львові, керуючись вищевказаним малозначним приводом, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли на підставі вищезазначеного конфлікту, маючи умисел на вчинення умисного вбивства, продовжив розпочаті ним злочинні дії - тримаючи у своїй правій руці цей же ніж, наніс ОСОБА_9 клинком вказаного ножа два удари у спину, чим заподіяв рану задньої поверхні нижньої частини грудної клітки справа, яка проникає в праву плевральну порожнину, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та рану поперекової ділянки спини зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, однак свого злочинного умислу не довів до кінця з незалежних від нього причин, оскільки в подальшому остання була доставлена в лікувальний заклад, де було надано медичну допомогу.

Після цього, ОСОБА_6 з місця події пішов у невідомому напрямку та до 27 лютого 2016 року о 19:14 год., переховувався від органів досудового розслідування, в ході чого викинув знаряддя вчинення злочину - вищезазначений ніж, яким спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , після чого з`явився до правоохоронного органу та був затриманий.

Не погоджуючись із даним вироком суду обвинувачений та його захисник подали на нього апеляційні скарги. Обвинувачений та захисник просять вирок Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року скасувати і закрити кримінальне провадження. Захисник також просить зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання з розрахунку день за два у період з 27.02.2016 по день набуття у цій справі оскаржуваним вироком суду сили за результатами його апеляційного перегляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що вирок суду є необґрунтованим і незаконним. Вказує, що в судовому засіданні не був викликаний та допитаний свідок ОСОБА_23 . Вважає, що його дії неправильно кваліфіковані слідством, оскільки мало місце перевищення необхідної самооборони, стверджує, що він захищався від нападів потерпілих, які мали місце щодо нього та його матері. Факт нападу може ствердити також його мати ОСОБА_19 та свідок ОСОБА_23 . Зазначає, що ОСОБА_24 був озброєний ножем і перебував в нетверезому стані. Зазначає, що згідно ст. 89 КК України вважається несудимим. Наголошує на тому, що суд при винесенні вироку не взяв до уваги таку пом`якшуючу обставину, як те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується по місцю проживання та місцю праці, тощо, не враховано стан здоров`я обвинуваченого. Не враховано те, що він має здійснювати догляд за соєю хворою матір`ю. Наголошує на тому, що у вчиненому він щиро розкаявся і здався правоохоронним органам. З іншого ж боку слід врахувати, що потерпілі були в стані алкогольного сп`яніння, озброєні ножем, по місцю проживання характеризуються негативно, свою квартиру перетворили на алкогольний притон. Загалом між обвинуваченим, його матір`ю та потерпілими існують тривалий час неприязні стосунки.

Обвинувачений також не погоджується з висновками судово-медичної експертизи щодо кількості нанесених ножових поранень ОСОБА_25 .

Судом першої інстанції зроблено висновки, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, не взято до уваги докази, які могли істотно виплинути на висновки суду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, вирок суду є таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Вказана невідповідність вплинула на вирішення питання про винуватість обвинуваченого.

За таких обставин невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження є у відповідності до вимог ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції не дотримався вищезазначених вимог кримінального та процесуального законів, не врахував і не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення, а саме обставинам вчинення злочину і даним про особу обвинуваченого, прийшов до необґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 без належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що 27.02.2016 ОСОБА_6 , не перебуваючи у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, потрапив у ситуацію, за якої, не маючи змоги розраховувати на будь-яку сторонню допомогу, змушений був вжити заходів самозахисту від нападу трьох інших осіб, які, порушуючи громадський порядок у пізній час доби та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, переважали підзахисного як у кількості, так, відповідно, і у фізичній силі.

Така версія перебігу подій, висловлена ОСОБА_6 , підтверджується доказами: показами самого обвинуваченого та свідка ОСОБА_19 , протоколом огляду місця події, відеозаписами з нагрудних камер відеоспостереження працівників поліції, а також висновком судово-медичної експертизи, якою констатовано наявність в обвинуваченого тілесного ушкодження у вигляді порізу на руці, котрий, як вказує останній, спричинено у ході нападу ОСОБА_15 .

Звертає увагу на те, що у день події потерпілі, святкуючи день народження одного із присутніх осіб, перебували у стані сильного алкогольного сп`яніння, та першими, порушуючи громадський порядок у пізній час доби, спровокували сварку, яка переросла у бійку із застосуванням ножа та спричиненням тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_6 відповідають вимогам частини першої та частини другої статті 36 КК щодо права особи на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди для припинення цього посягання.

Водночас застосований засіб захисту (ніж) та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя та посягання на позбавлення життя за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_6 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.

Державний обвинувач жодним допустимим і належним доказом не спростував покази ОСОБА_6 та ОСОБА_19 в частині того, що він попередньо не мав із собою ножа, а вихопив його у потерпілого ОСОБА_26 при вжитті заходів самозахисту у відповідь на здійснення останнім агресивних та нападницьких дій щодо обвинуваченого.

Наголошує на тому, що ОСОБА_6 не був ініціатором конфлікту.

Вказує на те, що судом до ОСОБА_6 не застосовано Закон України від 26.11.2015 №838-У111«Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який підлягав до застосування. (а саме так званий «Закон Савченко»). Вважає, що суд апеляційної інстанції має закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 .

У своїх заперечення на апеляційні скарги представник потерпілих адвокат ОСОБА_14 зазначає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника є необгрунтованими та безпідставними, просить в задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 відмовити.

На переконання потерпілих, суд першої інстанції правильно встановив, що в їх діях суспільно небезпечного посягання не було, оскільки дії ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 не становили загрози для життя чи здоров`я ОСОБА_6 , натомість їхні дії були спрямовані лише на припинення конфлікту, визначальним у поведінці ОСОБА_6 було не відвернення нападу чи захист, а бажання спричинити шкоду потерпілим (розправитися), помститися.

Як вбачається із матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_6 цілеспрямовано та акцентовано завдаючи удари ножем ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 в область життєво важливих органів, безсумнівно усвідомлював та не міг не усвідомлювати невідповідність його дій небезпечності дій потерпілих та обстановці, яка беззаперечно не вимагала застосування ножа.

Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілих, що передувала події, їх стосунки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_6 саме на вбивство ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, належним чином мотивувавши таке рішення та надавши відповідну правову оцінку позиції ОСОБА_6 і його захисника.

Посилання адвоката ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_6 під час конфлікту перебував у стані вираженого емоційного збудження, який певною мірою вплинув на його свідомість та поведінку, а також наявність сильного душевного хвилювання є голослівними та не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження. Натомість повністю спростовуються Висновком комплексної комісійної судово-психіатричної експертизи №57 від 27.04.2016 p., згідно якого ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє шизотиповий розлад особистості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Суд першої інстанції у відповідності до норм КПК вірно відмовив у допиті ОСОБА_23 як свідка сторони захисту, оскільки ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні його захисником клопотання про допит даного свідка на досудовому слідстві так і під час визначення обсягу та порядку дослідження доказів заявлено не було. Також судом вірно зазначено, про те, що вказана особа була присутня у судових засіданнях під час судового розгляду до подання клопотання стороною захисту про його допит в якості свідка, що в свою чергу суперечить вимогам ч. 4 ст. 352 КПК України.

Також в своїх запереченнях представник потерпілих наголошує на тому, що переконливі доводи, які б спростовували висновки суду щодо призначеного покарання ОСОБА_6 за матеріалами провадження та в апеляційних скаргах відсутні.

Заслухавши доповідь головуючого, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи своїх апеляційних скарг і просили такі задоволити, прокурора, потерпілих та їх представника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

На думку колегії суддів вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 відповідає зазначеним вище вимогам.

Так вина ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині підтверджується належними та допустимими доказами, які були дослідженні як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції.

Зокрема вина ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. підтверджується даними, що містяться у поясненнях потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вони давали в судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_9 у своїх поясненнях зазначила, що була на місці подій того, що відбувалось вночі 27 лютого 2016 року з початку конфлікту і до його завершення. Громадянина ОСОБА_23 під час зазначених вище подій не було. Дану обставину вона підтвердила і в суді апеляційної інстанції. Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , якій наголошує на необхідності допиту даного свідка є безпідставними. Окрім того, суд першої інстанції у відповідності до норм КПК вірно відмовив у допиті ОСОБА_23 як свідка сторони захисту, оскільки ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні його захисником клопотання про допит даного свідка на досудовому слідстві так і під час визначення обсягу та порядку дослідження доказів заявлено не було, а дана особа була присутня у залі судових засіданнях під час судового розгляду до подання клопотання стороною захисту про його допит в якості свідка, що в свою чергу суперечить вимогам ч. 4 ст. 352 КПК України.

Також вина обвинуваченого стверджується даними, що містяться у показах свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , які вони давали в суді першої інстанції про обставини події 27.02.2016 року.

Даними, що містяться у висновку комплексної комісійної судово-психіатричної експертизи №57 від 27.04.2016 р., згідно якої встановлено, що ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, виявляє шизотиповий розлад особистості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже, це в свою чергу відкидає твердження захисту про перебування ОСОБА_6 в стані афекту, чи будь-якому іншому хворобливому стані, що би міг вплинути на осудність обвинуваченого.

Також не знайшли свого підтвердження і твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_6 перевищив межі необхідної оборони.

Так, стан необхідної оборони існує лише протягом суспільного небезпечного посягання, а також лише за умови необхідності негайного його відвернення або припинення.

Відповідно до положень ч.1 ст.36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно позиції, висловленої у Постанові Верховного суду від 20 листопада 2018 року у справі №490/11155/14-к, при вирішенні питання про відсутність чи наявність стану необхідної оборони, перевищення її меж суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які не перевищували б меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Таким чином, стан необхідної оборони існує лише протягом суспільно небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільно небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягальнику загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_6 не було необхідності у негайному відверненні або припиненні протиправного посягання з боку потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

В даному випадку з боку потерпілих не було нападу, а саме раптового, непередбачуваного для ОСОБА_6 агресивного, насильницького посягання, що викликало б невідкладну необхідність заподіяння шкоди здоров`ю останніх.

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 27.02.2016 р., обстановка ні у квартирі, ні у коридорах будинку порушена не була, що свідчить про відсутність опору із сторони потерпілих.

Не знайшло свого підтвердження і покликання ОСОБА_6 , що в ОСОБА_15 в руках був ніж, яким в подальшому останній і був убитий.

На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про вчинення умисних злочинів, передбачених п.1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України в стані осудності та без будь-яких ознак стану перевищення меж необхідної оборони.

Крім цього, вина ОСОБА_6 стверджується зібраними на стадії досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні документами та висновками експертів та іншими доказами.

Так, протоколом огляду місця події від 27.02.2016 р. та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється приміщення моргу 8-ї МКЛ м. Львова, де знаходився труп ОСОБА_15 , у якому описано тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_15 , а саме: в області правого соска наявне одне кругле ушкодження із виступом м`яких тканин, на момент огляду частково зашите чорною ниткою, одне кругло-овальне ушкодження нижче лівого соска та одне суцільне подовгасте ушкодження, яке тягнеться від центру грудної клітки до лівої її частини /матеріали кримінального провадження, а.с.16-25/.

Протоколом огляду місця події від 27.02.2016 р., за участю ОСОБА_19 , з якого вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_7 , де вилучено 5 ПЛС сліду руки, 9 металевих ножів, 3 балончики «Терен», ноутбук марки «Самсунг», планшет марки «Uni Pad 9», відеореєстратор «Orion», картка micro SD «Kingston», паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_6 /матеріали кримінального провадження, а.с.27-29/.

Протоколом огляду місця події від 27.02.2016 р. та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що місцем події є сходова клітка на третьому поверсі будинку АДРЕСА_6 між квартирами АДРЕСА_8 . На ділянці коридора розміром 1.5-1м прилеглій до квартири АДРЕСА_3 є група плям речовини бурого кольору розміром 1х1, 10х20 см, які частково зливаються між собою. На правій частині дверей на віддалі 90 см від підлоги та 30 см від правого краю наявна помарка бурого кольору розміром 4х5 см, що свідчить про те, що саме у цьому місці відбулась подія злочину звідки вилучено 10 змивів РБК /матеріали кримінального провадження, а.с.30-45/.

Протоколом огляду місця події від 01.03.2016 р. та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_2 , де виявлено сліди РБК /матеріали кримінального провадження, а.с.55-69/.

Протоколом огляду місця події від 27.02.2016 р. та фототаблицею до нього, з якого вбачається, що об`єктом огляду являється автомобіль швидкої медичної допомоги марки «Пежо», номерний знак НОМЕР_1 , де знаходився труп ОСОБА_16 , у якому описано тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_16 , який після оглягу скеровано для проведення судово-медичної експертизи /матеріали кримінального провадження, а.с. 70-77/.

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №5354 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка поступила у стаціонар КМК ЛШМД 27.02.2016 р. о 18:35 год. із діагнозом: проникаюче ножове поранення правої половини грудної клітки, правобічний гемопневмоторакс. Ножове поранення поперекової ділянки зліва, зовнішня кровотеча. Виписана 09.03.2016 р. /матеріали кримінального провадження, а.с.212/.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 08.04.2016 р. та фототаблицею до нього /матеріали кримінального провадження, а.с.109-132/, під час якого потерпіла ОСОБА_9 вказала місце події злочину та як ОСОБА_34 наносив їй удари ножем, а також як ОСОБА_6 наносив удари ножем ОСОБА_15 , що також відображено на відеозаписі слідчої дії.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2016 р. та фототаблицею до нього /матеріали кримінального провадження, а.с.191-227/, під час якого ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_7 вказав місце, куди він викинув ніж та продемонстрував обставини конфлікту, а також як ОСОБА_6 наносив удари ножем ОСОБА_15 .

Протоколом огляду місця події від 23.05.2016 р. та фототаблицею до нього, об`єктом огляду є каналізаційний колектор на вул. Городоцькій у м. Львові, що знаходиться на відстані 150 м від будинку АДРЕСА_6 , на який вказав ОСОБА_6 як місце, куди він викинув ніж/матеріали кримінального провадження, а.с. 228-227/.

Вина обвинуваченого також доводиться даними, що містяться у висновках судово-медичних експертиз. Так висновком судово-медичного експертизи трупів експертом ОСОБА_35 №192/2016 від 27.02.2016 р. /закінчено 29.03.2016 р./ встановлено, що причиною смерті ОСОБА_16 є проникаюче колото-різане поранення спини з ушкодженням печінки, що призвело до внутрішньої і зовнішньої кровотечі та гострої крововтрати і підтверджується результатами судово-медичної експертизи її трупа.

Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_35 №51/2016-мк від 18.03.2016 р. /закінчено 23.03.2016 р./, встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи двох клаптів шкіри від трупа ОСОБА_16 у відділенні судово-медичної криміналістики на клапті шкіри зі спини та на клапті шкіри з правої бокової поверхні черевної стінки було виявлено по одному колото-різаному пошкодженню, які утворились від дії плоского колючо-ріжучого предмету типу клинка ножа, який мав одне досить гостре лезо та обух П-подібної форми, з досить добре вираженими ребрами /матеріали кримінального провадження, а.с.9-15/.

Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_36 №16/16 від 27.02.2016 р. /закінчено 21.03.2016 р./ встановлено, що причиною смерті ОСОБА_15 стало гостре знекровлення організму від проникаючого поранення лівої половини грудної клітки з наскрізним ушкодженням лівої легені та серця.

Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_37 №52/2016-мк від 28.03.2016р. /закінчено 31.03.2016 р./, згідно якого при проведенні судово-медичної експертизи трьох клаптів шкіри від трупа ОСОБА_15 у відділенні судово-медичної криміналістики на клаптях шкіри було виявлено по одному колото-різаному пошкодженню.

Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_38 №124/16 від 15.03.2016 р. встановлено, що у громадянки ОСОБА_9 є наступні ушкодження: рана задньої поверхні грудної клітки справа на рівні 12-го ребра по умовній лопатковій лінії, яка проникає в праву плевральну порожнину, ускладнена правобічним пневмотораксом, рана поперекової ділянки спини зліва, яка сліпо закінчується в прямому м`язі спини. Рани утворились незадовго до поступлення в лікарню 27.02.2016 р.

Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_39 №421 від 29.02.2016 р., згідно якого у ОСОБА_6 виявлено дві рани на першому пальці правої руки, які утворились від дії гострого предмета, могли виникнути від дії леза ножа 27 лютого 2016 року та за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження /матеріали кримінального провадження, а.с. 32/.

Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_40 №87/2016ц. від 15.03.2016 р. /закінчено 19.03.2016 р./, згідно якого на дев`яти ножах, вилучених у квартирі ОСОБА_6 виявлено клітини зроговілого плоского епітелію. Крові та білка у вищевказаних об`єктах не виявлено /матеріали кримінального провадження, а.с. 36-39/.

Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_41 №310/2016-ім від 15.03.2016 р. /закінчено 24.03.2016 р./, Висновком судово-медичної імунології експерта ОСОБА_42 №311/2016-ім від 14.03.2016 р. /закінчено 21.03.2016 р./, Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_37 №102/2016-мк від 07.04.2016 р. /закінчено 15.04.2016 р./ Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_37 №101/2016-мк від 07.04.2016 р. /закінчена 15.04.2016 р./ Висновком судово-медичного експерта ОСОБА_37 №100/2016-мк від 07.04.2016 р. /закінчено 15.04.2016 р./

Згідно висновку експерта судової експертизи холодної зброї ОСОБА_43 №11/968 від 19.05.2016 р. /закінчено 15.04.2016 р./, згідно якого встановлено, що дев`ять ножів вилучених при огляді місця події від 27.02.2016 р. за адресою проживання підозрюваного ОСОБА_6 , АДРЕСА_6 , вісім є ножами господарсько-побутового призначення, а саме кухонними ножами, виготовленими промисловим способом, один ніж являється холодною зброєю колюче-ріжучої дії виготовлений саморобним способом /матеріали кримінального провадження, а.с. 173-178/.

Висновком експерта судової експертизи речовин хімічних виробництв ОСОБА_44 №3/345 від 16.05.2016 р. встановлено, що 27.02.2016 року в ході огляду місця події працівниками поліції за адресою проживання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено 3 металеві балончики із маркуванням «Терен», в яких виявлено отруйну речовину подразнюючої дії морфолід пеларгонової кислоти і «anti hund», у якому виявлено отруйні речовини подразнюючої дії CN (a-w-) хлорацетофенон) та CS (о-(2) хлорбензиліденмалононітрил) /матеріали кримінального провадження, а.с. 183-185/.

Слід наголосити, що сторона захисту не заявляла жодних клопотань про визнання будь-якого з цих доказів недопустимим чи неналежним.

Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілих, що передувала події, їх стосунки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_6 саме на вбивство двох осіб - потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та на закінчений замах на вчинення умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 . Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України, належним чином мотивувавши таке рішення та надавши відповідну правову оцінку позиції обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, який не займався суспільно-корисною працею, не дивлячись на те, що раніше був засуджений та відбував покарання за заподіяння тяжкого тілесного ушкодження особі саме ножем, на шлях виправлення не став та знову вчинив особливо тяжкий злочин.

При цьому суд першої інстанції, враховуючи характеристики ОСОБА_6 , думку потерпілих, дійшов до правильного висновку, що умисне вбивство двох людей та закінчений замах на умисне вбивство третьої людини, характер нанесення ножових поранень, поведінка ОСОБА_6 в момент скоєного та після вчинених злочинів, нехтування загальнолюдськими цінностями, зокрема життям людини, свідчать про його особливу небезпеку для суспільства, а тому будь який інший вид покарання, окрім довічного позбавлення волі не забезпечить мету у виді виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою скасування чи зміни вироку, зокрема і в частині правової кваліфікації вчинених ОСОБА_6 злочинів, колегією суддів не встановлено, відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а подані апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника необґрунтовані.

Однак, слід погодитись з доводами сторони захисту про те, що судом першої інстанції до ОСОБА_6 не застосовано положення Закону України від 26.11.2015 №838-У111«Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який підлягав до застосування.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 слід зарахувати у строк відбування покарання час перебування його під вартою з 27.02.2016 року по 17.06.2020 року включно з розрахунку 1 (один) день перебування під вартою за 2 (два) дні позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року).

Керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 за п.1 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України без змін.
Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання час перебування під вартою з 27.02.2016 року по 17.06.2020 року включно з розрахунку 1 (один) день перебування під вартою за 2 (два) дні позбавлення волі.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, у той самий строк з дня отримання копії ухвали.
С у д д і
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4