ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1025/20 Номер провадження 11-кп/814/773/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника колонії ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
засудженої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 травня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні спільного подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№ 65)» та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бабинці Бородянського району Київської області, громадянки України, судимої, засудженої:
02.11.2016 Апеляційним судом Київської області за ч.3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що матеріали провадження та особової справи засудженої не містять достатніх даних, які б свідчили, що засуджена ОСОБА_9 станом на 12.05.2020 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджена просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої вимоги засуджена мотивувала тим, що суд неналежно оцінив характеризуючі дані щодо неї, зокрема, те, що вона працевлаштована на підприємстві установи в швейній бригаді; добросовісно та сумлінно виконує свої обов`язки; за час відбування покарання має заохочення; свою вину у вчиненні злочину визнає, а покарання вважає справедливим; після звільнення має місце проживання. Тому вважає, що наявні усі підстави для її умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідача, засуджену та її захисника в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду без змін, представника колонії, який просив звільнити ОСОБА_9 умовно-достроково від відбування покарання, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження та особової справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_9 засуджена 02.11.2016 Апеляційним судом Київської області за ч.3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_9 рахується з 13.12.2016, кінець строку покарання 13.12.2021.

Згідно з характеристикою засудженої від 21.04.2020, ОСОБА_9 за час перебування в слідчому ізоляторі м. Києва характеризувалася посередньо, стягнень та заохочень не мала, до праці не залучалася.

З 13.01.2017 відбуває покарання в Надержинщинській виправній колонії (№65). Працевлаштована на підприємстві установи в швейній бригаді № 51, швачкою. За час перебування в установі отримала одне стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня, а саме: самовільне залишення призначеного для перебування ізольовану територію на виробничому об`єкті. Має два заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правил внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Виконує роботу по благоустрою установи. На заходи виховного впливу реагує. 14.08.2018 комісія установи прийняла рішення про не застосування до ОСОБА_9 пільги, передбаченої ст. 101 КВК України.

З довідки про наявність заохочень та стягнень вбачається, що засуджена за час відбування покарання отримала 2 заохочення 24.08.2019 у вигляді подяки та 07.03.2020 у вигляді дострокового зняття раніше накладеного стягнення 04.02.2020, а також 1 стягнення 04.02.2020 у вигляді попередження.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що засуджена протягом часу відбування покарання отримала лише два заохочення, допускала порушення режиму відбування, за що отримала стягнення 04.02.2020, те, що подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 було подане 21.04.2020 трохи більше як через місяць після зняття цього стягнення 07.03.2020, та відсутні інші заохочення, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що засуджена своєю поведінкою і ставленням до праці за весь час відбування покарання не довела свого виправлення та звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення є передчасним.

З огляду на вказане відсутні підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги засудженої.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4