Дата документу 25.02.2020 Справа № 332/3757/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3757/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/262/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Печеркіно Беловського району Кемеровської області, громадянки України, яка має середню освіту, не заміжня, офіційно не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_6 .

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 Запорізької області ОСОБА_9 та захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду з апеляційними скаргами на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 18 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме: з 09 серпня 2017 року.
Судові витрати на проведення судових експертиз в розмірі 37844,08 грн покладено на рахунок Державного бюджету України.
Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити останній покарання у виді позбавленні волі на строк 10 років.

Прокурор вважає, що вирок в частині перекваліфікації дій обвинуваченої підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченої.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність у обвинуваченої мотиву та мети на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_10 , натомість, суд вірно встановив, що в діях ОСОБА_6 відсутній стан необхідної оборони.
Так, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.
Також звертає увагу на те, що саме свідок ОСОБА_11 вчинив активні дії для надання медичної допомоги потерпілому, попросив ОСОБА_12 викликати швидку медичну допомогу та працівників поліції, що вона в подальшому і зробила, до того ж, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили, що обвинувачена з проханням викликати швидку медичну допомогу до них не зверталась.
Суд першої інстанції не взяв до уваги вказані показання свідків та висновок експерта № 451 від 30 серпня 2017 року, відповідно до якого обвинувачена має таку рису характеру як брехливість, взагалі не оцінив надані стороною обвинувачення докази та прийшов до невірного висновку про відсутність у неї мотивів вчинення інкримінованого їй особливо тяжкого злочину.
Крім того, в порушення вимог ч.2 ст.124 КПК України, суд першої інстанції не стягнув з обвинуваченої процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 37844 грн 08 коп.
Вважає, що призначене судом покарання за ч.2 ст.121 КК України не відповідає вимогам ст.65 КК України, у зв`язку з тим, що суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також того, що обвинувачена у вчиненні злочину не розкаялася, намагалася ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи та вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння.
В апеляційній скарзі прокурор клопотав про повторне дослідження та надання оцінки показанням ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також протоколу огляду предмета від 08 вересня 2017 року, протоколу огляду предмета від 14 вересня 2017 року та висновку експерта № 451 від 30 серпня 2017 року.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.

Захисник вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом необґрунтовано відхилено клопотання про виклик для допиту судово-медичного експерта за експертизою №1994 від 04 вересня 2017 року для з`ясування обставин отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень, а також клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи.
Крім того, судом не взяті до уваги письмові докази сторони захисту, інформація з яких може мати істотне значення для ухвалення законного, справедливого та обґрунтованого рішення, а саме: довідку про судимість потерпілого, подане слідчому клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченої та постанову слідчого про відмову в його задоволенні, фотознімок обвинуваченої, зроблений на другий день після її затримання.
Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги деякі показання обвинуваченої про те, що потерпілий ОСОБА_10 обіцяв їй повернутись після гостей додому, під час вечері між ними ніяких конфліктів не було, в момент боротьби ОСОБА_10 зірвав з неї нижню білизну і намагався вступити у статевий акт, після чого затягнув її на кухню, почав кричати, двічі вдарив її по обличчю, змушував вступити з ним в інтимні стосунки, намагався вдарити її попільничкою, у зв`язку з чим вона мала реальну загрозу своєму життю, що було законною підставою для захисту, межі якого вона перевищила.
Крім того, обвинувачена не тільки звала ОСОБА_11 на допомогу, але й кричала, щоб потерпілий її не чіпав, оскільки вона не хоче з ним сексуальних стосунків, що підтвердили свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_17 . До того ж, коли вона вибігла з квартири, то попросила ОСОБА_17 про допомогу, а після приїзду співробітників поліції вона пояснювала, що дійсно вдарила потерпілого ножем, захищаючись від нього, коли він хотів її зґвалтувати, наносив удари та насильно утримував на підлозі.
Також посилається на те, що суд не взяв до уваги деякі показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , а також взагалі не врахував показання свідка ОСОБА_20 .
Звертає увагу на те, що при дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів суд не взяв до уваги протокол затримання обвинуваченої та протокол вилучення у неї речей, де вказано про відсутність у неї нижньої білизни, протокол огляду місця події, яким зафіксовано наявність попільнички, висновок експерта №2770 від 8 вересня 2017 року про перебування ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння, висновок експерта № 1994 від 4 вересня 2017 року про наявність у обвинуваченої тілесних ушкоджень, які були завдані внаслідок 9 ударів, а також відеозапис зі слідчого експерименту від 16 серпня 2017 року за участі обвинуваченої.
Вважає, що судом неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України, хоча сторона захисту клопотала про перекваліфікацію її дій на ст.118 КК України, оскільки потерпілий двічі здійснював неправомірні дії до обвинуваченої, яка усвідомлювала реальність посягання на своє життя, здоров`я та сексуальну недоторканість, а іншим шляхом їх відвернути було неможливо, і ушкодження наносилися потерпілому саме з метою зупинення таких дій, а не з метою вбивства.
В апеляційній скарзі захисник клопотав повторно допитати свідків, вивчити письмові докази, викликати для допиту експерта щодо висновку №1994 від 4 вересня 2017 року.

Згідно з вироком суду, 09 серпня 2017 року, приблизно в 00 годин 30 хвилин, ОСОБА_21 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , що є житлом ОСОБА_11 , перебуваючи на кухні вказаної квартири, під час сварки з ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи навмисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, схопивши лівою рукою з кухонного столу ніж, нанесла останньому два удари ножем в область грудної клітини справа, спричинивши, згідно з висновком експерта з судово-медичної експертизи №2770 від 09 серпня 2017 року: різану рану на зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя з ушкодженням підшкірної клітковини, одиночне непроникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені з подальшою гострою крововтратою, що є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя у момент заподіяння, і перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала безпосередньо на місці пригоди того ж дня о 01 годині 35 хвилин.

Заслухавши:
доповідь судді;
обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити, а у задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити;
прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити останній покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.
Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, окрім іншого: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.
На думку колегії суддів, вирок, ухвалений судом першої інстанції за результатами розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , вказаним вимогам закону не відповідає.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Суд першої інстанції, за результатами судового розгляду вказаного кримінального провадження перекваліфікував дії ОСОБА_6 на ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

При цьому, суд не навів переконливих мотивів, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Висновки суду в зазначеній частині є суперечливими.

Так, суд вказав у вироку на те, що у ОСОБА_6 не було умислу на вбивство потерпілого, метою її дій було припинення домагань потерпілого. Одночасно суд зазначив, що ніякого конфлікту між потерпілим та обвинуваченою не було, між обвинуваченою та потерпілою були певні стосунки, вона сама приїхала з потерпілим до ОСОБА_11 , при чому потерпілий представив її ОСОБА_11 як коханку, обвинувачена сама роздяглася до білизни, після вчиненого на обвинуваченій, окрім синців, були відсутні пошкодження, в тому числі характерні для зґвалтування.

Суд перелічив у вироку досліджені докази, але не проаналізував їх як кожен окремо так і у сукупності.

Так, мотивуючи у вироку свої висновки про те, що у обвинуваченої не було умислу на вбивство потерпілого, суд зазначив, що ОСОБА_6 був використаний перший предмет, що був під рукою, при цьому застосований цей предмет лівою рукою та нанесено лише три удари, які були швидко припинені, після чого обвинувачена намагалася викликати швидку допомогу.

При цьому суд не навів у вироку мотивів, чому не взяв до уваги обране знаряддя злочину ніж; механізм нанесення і локалізацію тілесних ушкоджень життєво важливі органи, та висновки експерта №2770 від 08 серпня 2017 року, згідно з якими, смерть ОСОБА_10 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені. Відповідно до цього висновку, найбільша ширина зануреної частини предмету, яким міг бути клинок ножа, становила не менш як 9 мм, довжина ранового каналу близько 3 мм, рановий канал закінчується у товщі правої легені, з чого вбачається, що удар нанесений з силою. У потерпілого виявлена не одна рана.

Більш того, суд у вироку зазначив про те, що обвинувачена могла залишити квартиру ОСОБА_11 до вчиненого, але зробила це лише після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Вказавши на те, що обвинувачена намагалася викликати швидку допомогу, суд не послався на відповідні докази, які б підтверджували такі обставини, та не вказав, чому не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , з яких вбачається, що саме він вчинив активні дії для надання медичної допомоги потерпілому, попросив ОСОБА_12 викликати швидку допомогу та працівників поліції, що остання і зробила, а також показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що обвинувачена з проханням до них викликати швидку допомогу не зверталась.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи сторони як сторони обвинувачення так і сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші, у зв`язку з чим, судовий розгляд цього провадження в цілому не може вважатися справедливим.
Колегія суддів вважає, що вказані порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду, відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 410, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.
Переглядаючи вирок суду у межах, передбачених ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно дослідити всі надані сторонами докази, а не лише ті, на які вказують апелянти (не зазначаючи при цьому підстав, передбачених вищевказаною статтею), тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Приймаючи до уваги вказані вимоги закону, інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, підлягають перевірці при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_9 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.121 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4