Провадження № 11-кп/824/1198/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 4 ст. 190 КК України

У Х В А Л А
іменем України

25лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2019 року, якою продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , до 23.02.2020 року включно,

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Солом`янського районного суду міста Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006798 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2019 року обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23.02.2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого багатоепізодного злочину, і в разі визнання його винуватим, йому може бути призначено покарання до 12 років позбавлення волі, у зв`язку з чим, враховуючи особу обвинуваченого, який оголошувався в розшук, актуальним залишився ризик ухилення обвинуваченого від суду, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості про достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне. Суд врахував міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, те, що він не працює, за місцем реєстрації не проживав, постійного джерела доходу не мав.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вказану ухвалу та обрати ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час із забороною залишати житло в нічний період доби з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала була постановлена з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та порушенням права на свободу (презумпція невинуватості), а також є необґрунтованою, невмотивованою та упередженою. Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку доказам, які істотно впливають на прийняття ухвали, зокрема, те, що клопотання прокурора подано з порушенням вимог ст. 331 КПК України, воно не містить викладу обставин, які б свідчили про наявність та зміну ризиків. Постановлена судом першої інстанції ухвала, на думку захисника, суперечить вимогам КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, не перевірено наявність обґрунтованої підозри та достатності підстав вважати, що існує хоча б один ризик, передбачений ст. 177 КПК України. Не зважаючи на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, на які вказували захисники, суд першої інстанції прийняв однобічну позицію при розгляді клопотання, під час якої упереджено став на сторону державного обвинувачення. Захисник зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що розшук ОСОБА_9 є фіктивним, а сам обвинувачений, маючи змогу покинути країну, продовжував жити звичайним життям та не змінював ні адресу проживання, ні номер телефону, та на даний час є потерпілим в іншому кримінальному провадженні. Зазначає, що оскаржувана ухвала містить істотні суперечності та не містить пояснень підозрюваного і захисника.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13.06.2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно зазначатися про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано ризики того, щообвинувачений може переховуватись від суду, оскільки стосовно нього оголошувався розшук, у нього відсутні постійні джерела доходів, відсутні стійкі соціальні зв`язки так як до затримання з родиною він не проживав, не працював. Також судом врахована і тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 та строк покарання, який може бути призначено останньому у разі визнання його винуватим.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції було враховано, що заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися і не зникли, та встановлені фактичні дані об`єктивно вказують на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого і особливо тяжкого багатоепізодного злочину, за вчинення яких, у разі визнання його винуватим, йому може бути призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі. Окрім того, стосовно нього оголошувався розшук, що вказує на те, що актуальним залишився ризик ухилення обвинуваченого від суду, оскільки в матеріалах провадження відсутні достатні стимулюючі фактори, які б свідчили про протилежне.

На даний час судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що розгляд апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою захисників та обвинуваченим ОСОБА_11 до Київського апеляційного суду було направлено заяву, відповідно до якої він відмовлявся від раніше поданої апеляційної скарги його захисника. Також обвинувачений відмовився виходити до зали відеоконференцзвязку слідчого ізолятору для дистанційної участі в апеляційному провадженні.

Таким чином, апеляційний суд вжив всіх заходів для своєчасного судового розгляду та забезпечення прав обвинуваченого.

Що стосується наявності обґрунтованої підозри та вагомих доказів про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, то слід зазначити наступне.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати ОСОБА_9 із вчиненням кримінальних правопорушень (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26.12.2019 року, якою продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , до 23.02.2020 року включно залишити без змін.

С У Д Д І:

__________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4