Провадження № 11-кп/824/1462/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
17 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Судовий розгляд у даному кримінальному проваджені не завершений, а строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який був продовжений стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ухвалою від 09.12.2019 року, спливає 06.02.2020 року.
27.01.2020 року під час судового засідання прокурором заявлено письмове клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, зазначаючи, що підстави для продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали. Ризики, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченим, не зменшилися та продовжують існувати. Ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, тривалий час перебували на окупованій території Донецької обл., мають там родинні та інші сталі зв`язки, майно, а тому існує великий ризик ухилення обвинувачених від суду. Також обґрунтованим є ризик впливу на потерпілу та свідків, оскільки обвинувачені є впливовими особами, мають стійкі зв`язки серед високопосадовців судових та правоохоронних органів, силових структур, у тому числі і на тимчасово окупованій території Донецької обл., та за вказівками обвинувачених може здійснюватися протиправний тиск на потерпілу та свідків. Також на підтвердження такого ризику як ухилення обвинувачених від суду свідчить те, що ОСОБА_12 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 369 КК України, та матеріали кримінального провадження стосовно якого виділено в окреме провадження, ухиляється від Шевченківського районного суду міста Києва, а саме 03.11.2019 перетнув державний кордон у пункті прокуску "Гнутове", що межує з тимчасово окупованою територією Донецької області.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на 60 днів - до 26 березня 2020 року із визначенням розміру застави.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вказану ухвалу та змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт або застави, у межах розміру, передбаченого п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вимоги ст. 199 КПК прокурором не виконані, обставин, які б свідчили про наявність інших ризиків або не зменшення існуючих, прокурором не наведено, вказані прокурором ризики є незмінними, шаблонними та підтверджені лише загальними фразами та формулюваннями, що, на думку адвоката, є порушенням ст. 5 Конвенції. Також зазначає, що відповідно договору оренди житла, родичі ОСОБА_9 на даний час проживають на території м. Києва, жодних намірів чинити тиск на учасників не має і не чинив, ризик того, що обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення також нічим не підтверджені. Окрім того, ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю, має позитивний соціальний статус і характеристику з місця роботи, а тому вважає, що прокурором не доведені вказані ним ризики. Також вважає необґрунтованим встановлений судом розмір застави ОСОБА_9 та вважає його непомірно великим для нього.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_10 також просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 . В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором до свого клопотання не додано документів та доказів на підтвердження існування вказаних ним ризиків. Вважає необґрунтованим посилання прокурора, як на обставину ризику переховування від суду, ті обставини, що ОСОБА_8 11 разів перетинала лінію розмежування з тимчасово окупованою територією Донецької області, оскільки такі дії не порушують норм закону, посилання прокурора на тяжкість інкримінованого покарання не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Також зазначає, що ОСОБА_8 раніше не судима, наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду не має, понад 23 роки являється професійним суддею та розуміє відповідальність за порушення нею зобов`язань. Окрім того, вважає визначений судом розмір застави непомірний для ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурорів, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_15 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Чинним КПК Українине передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
За таких обставин захисники обвинувачених мають право на оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2020 року, і їх апеляційні скарги підлягають розгляду.
Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки вони знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.
На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 10.02.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та ухвалою апеляційного суду від 20.02.2020 року провадження призначено до розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисників обвинувачених щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд першої інстанції мотивував доведенням існування ризиків переховування обвинувачених від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадження та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення у яких вони обвинувачуються. При цьому, судом зроблений висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти зазначеним ризикам.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, зважаючи що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину проти основи громадської безпеки України, який має значний ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні злочинів, що посягають на власність осіб в особливо великих розмірах, вчинених організованою групою осіб, також суд враховує вік та їх стан здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а також те, що вони можуть вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені обставини підтверджують на даному етапі провадження у справі потребу в подальшому триманні обвинувачених під вартою, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними даними.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням відповідного розміру застави, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.
Із врахуванням зазначеної норми, судом першої інстанції, враховано обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , дані про осіб обвинувачених, ступінь суспільної небезпеки та визначено розмір застави у відповідності норм вказаної статті, а тому доводи захисників щодо непомірного розміру визначеної судом застави, колегія суддів вважає безпідставними.
Однак, колегія суддів вважає слушними доводи адвоката ОСОБА_11 захисника ОСОБА_9 щодо визначеної судом застави в розмірі 2921 000 грн., яка має бути значно меншою, проте колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що судом першої інстанції визначено розмір застави у вигляді 1000 прожиткового мінімуму для працездатних осіб (відповідно Закону України про Державний бюджет України прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102 грн.), однак місцевим судом неправильно розраховано суму, яка має становити 2102 000 грн.
Колегія суддів вказує, що не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 раніше не судимі, мають позитивні характеристики з місця роботи та міцні соціальні зв`язки.
Доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Доводи захисників обвинувачених щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на підставі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції
Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, у виді домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 26 березня 2020 року із визначенням розміру застави, змінити в частині визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_9 .
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 26 березня 2020 року із визначенням розміру застави, змінити в частині визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_9 , зазначивши, що розмір застави становить 1000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 2102000 грн.

Врешті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: