Справа №577/2544/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/193/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження № 577/2544/19 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференцзв`язку),

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2019 року, в якій обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити правову кваліфікацію його дій по епізоду від 09.04.2019 з ч.1 ст.187 КК України на ч.2 ст.186 КК України та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України. Також порушує питання про застосування до нього Закону України від 26.11.2015 №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Даним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання : за ч.1 ст.187 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з 22.08.2019.

Цим же вироком задоволено часткового позов потерпілого ОСОБА_9 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 5468,14 грн. матеріальної шкоди та 10300 грн моральної.

Також з ОСОБА_6 стягнуто на користь Фінансового управління Конотопської міської ради 3790,71 грн. витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину та на користь держави 1413,09 грн. витрат за проведення судово-товарознавчих експертиз.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів поданої апеляційної скарги вважає вирок суду незаконним у зв`язку із неправильною кваліфікацією його дій по епізоду від 09.04.2019 та у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через суворість.

На думку ОСОБА_6 , його дії щодо заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 охоплюються складом злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки дій, які б свідчили про вчинення відносно ОСОБА_9 насильства, небезпечного для життя і здоров`я він не вчиняв. Крім цього, звертає увагу на те, що злочини вчинив, бо є хворою (наркозалежною) людиною і потребує лікування. Тому, вважає, що суд першої інстанції, керуючись нормами п.6 ч.1 ст.66 КК України мав визнати цю обставину як таку, що пом`якшує покарання. Вважає також, що суд при призначенні покарання не врахував, що він є особою раніше не судимою, що в сукупності із встановленими судом пом`якшуючими покарання обставинами давало суду підстави для призначення йому більш м`якого покарання.

За вироком суду, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 09.04.2019 близько 02 год. на території Меморіалу жертвам німецько-фашистських загарбників в м. Конотоп по вул. Успенсько-Троїцькій здійснив напад на потерпілого ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для його життя і здоров`я, завдавши один удар кулаком руки в область лівого ока ОСОБА_9 , від якого він впав на землю та втратив свідомість. Після чого, ОСОБА_6 заволодів належними потерпілому мобільним телефоном Нокіа 105, вартістю 514 грн, з сім-картою мобільного оператора Лайфселл, вартістю 150 грн, смартфоном Хiaomi модель М18 з силіконовім чохлом, вартістю 9743 грн, та сім-картами операторів мобільного зв`язку Київстар, ВФ Україна, вартістю 60 грн., золотою обручкою 585 проби, вагою 2 г, вартістю 2375,67 грн, фітнес браслетом марки Xiaomi модель MI Band 3 Black вартістю 789 грн., бейсболкою вартістю 87 грн., чоловічим гаманцем, вартістю 218 грн., в середині якого було 100 грн. та зарядним пристроєм до мобільного телефону вартістю 420 грн. Коли потерпілий ОСОБА_9 прийшов до свідомості та намагався підвестися, ОСОБА_6 , подавляючи опір, наніс йому ще один удар носаком ноги в ліву частину обличчя, від чого той знепритомнів.

Крім того, 20.08.2019 близько 11-30 год. на подвір`ї буд. АДРЕСА_3 біля під`їзду №3 обвинувачений ОСОБА_6 , відкрито викрав у малолітньої потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сережку із золота 583 проби вагою 0,55 г, вартістю 381,39 грн., знявши її з лівого вуха потерпілої та, ігноруючи вимогу ОСОБА_10 , повернути сережку залишив місце злочину.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги в частині пом`якшення покарання з наведених в ній мотивів, прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам.

Висновки щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за епізодом грабежу майна малолітньої потерпілої ОСОБА_10 апелянтом не оскаржуються.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 наводить доводи щодо незгоди з кваліфікацією його дій за ч.1 ст.187 КК України.

Разом з тим, як слідує з журналу судового засідання від 04.10.2019 та технічного запису даного судового засідання, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, в тому числі і за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_9 та визнав вину у пред`явленому обвинуваченні в повному обсязі (а.к.п.96-97, 100).

Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Роз`яснивши зазначені вимоги закону, суд першої інстанції з`ясовував чи правильно обвинувачений ОСОБА_6 розуміє зміст цих обставин, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_6 у присутності свого захисника ОСОБА_8 , яка також не заперечувала щодо розгляду матеріалів кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України та в судових дебатах вказувала на відсутність підстав оспорювати вірність кваліфікації дій її підзахисного, оскільки такі кваліфіковано вірно, вважав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень згідно обвинувачення, які ним не оспорювалися.

Після чого, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_9 в частині пред`явленого цивільного позову та дослідженням характеризуючих особу обвинуваченого документами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України.

З огляду на вимоги ч.3 ст.349, ч.2 ст.394 КПК України та, враховуючи те, що обвинувачений визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, в тому числі і за ч.1 ст.187 КК України, ОСОБА_6 позбавлений права оскаржити в апеляційному порядку встановлені судом обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, у зв`язку із чим доводи обвинуваченого в цій частині колегією суддів не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є тяжкими, дані про особу винного, який має певне місце проживання, за яким характеризується позитивно, двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку. Також судом було враховано досудову доповідь та позицію потерпілого ОСОБА_9 .

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.187 КК України у розмірі наближеному до мінімального, передбаченому санкцією зазначеної статті та за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України.

При цьому, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України суд першої інстанції застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши до відбування покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання, на думку колегії суддів, не є слушними, оскільки згідно з висновками органу пробації (а.к.п.32-34, 66-67) ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_6 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Крім цього, всупереч міркуванням апелянта, «вчинення злочину, через іншу залежність», передбачене як обставина, що пом`якшує покарання п.6 ч.1 ст.66 КК України, не охоплює поняття саме наркотичної залежності і тому не може бути враховане як обставина, що пом`якшує покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання не вбачає, в тому числі і для застосування положень ст.69 КК України як про це зазначає в своїй апеляційній обвинувачений ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування до нього положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 за № 838-VIII із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 18.05.2017 за №2046-VIII, яка набула чинності 21.06.2017, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

За вироком суду ОСОБА_6 вчинив злочини 09.04.2019 та 20.08.2019 та був затриманий 22.08.2019, тобто підчас дії ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 18.05.2017 за №2046-VIII.

Тому, посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на необхідність застосування положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 за № 838-VIII при зарахуванні у строк покарання терміну його перебування під вартою, з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні тримання під вартою, є неспроможним, не ґрунтується на діючих нормах кримінального закону України та суперечать правовому висновку з цього питання, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 (провадження №13-31кс18).

Отже, висновок суду, з урахуванням усіх встановлених ним у сукупності обставин щодо розміру та виду покарання обвинуваченому ОСОБА_6 за законом про кримінальну відповідальність є достатньо обґрунтованим та відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50,65 КК України, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4