19.12.2019
Справа № 642/6378/18
Провадження №1кп/642/57/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря- ОСОБА_4 ,

перекладача- ОСОБА_5 ,

прокурора- ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

законного представника - ОСОБА_9

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, -

встановив:
Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про виклик в судове засідання для повторного допиту свідка ОСОБА_12 , посилаючись на те, що він не приймав участі у допиті цього свідка, та при ознайомленні з відеозаписом він виявив суперечності між її показами та даними відеозапису, тому слід провести її повторний допит з метою забезпечення його процесуального права на допит свідка..

Судом вказане клопотання задоволено, тому судовий розгляд слід відкласти для виклику свідка ОСОБА_12 .

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Прокурор ОСОБА_6 просив продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на 60 днів, посилаючись на те, що останні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, ніде не працюють. Вказане свідчить про те, що вони можуть переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідка, та наявні ризики, передбачені п.п.1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , заперечували проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою, посилаючись на відсутність вказаних прокурором ризиків, та просили змінити запобіжний захід обвинуваченим на більш м`який.

Обвинувачені та законний представник ОСОБА_13 ОСОБА_9 підтримали думку захисників.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до нього вказаного запобіжного заходу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 25.09.2018 та від 24.09.2018 стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" до 19 та до 18 листопада 2018 року відповідно.
Ухвалами Ленінського районного суду м.Харкова строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обом обвинуваченим продовжувався, та вказаний строк продовжено ухвалою суду від 7 листопада 2019 року по 5 січня 2020 року включно.
Щодо доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд зазначає наступне.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів можуть вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Фактичні обставини кримінального провадження, питання наявності чи відсутності вини підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, а також питання належності та допустимості доказів вирішуються як під час подальшого досудового розслідування, так і на іншій стадії кримінального процесу - у судовому провадженні під час розгляду справи по суті.
Неповнолітній ОСОБА_10 та повнолітній ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, наслідками яких є смерть людини. Санкція ч.4 ст. 187 КК України передбачає покарання від 8 до 15 років позбавлення волі.

ОСОБА_11 є громадянином Вірменії, не працює, не має зареєстрованого місця проживання в Україні та роду занять, не має офіційного джерела існування. Вказане свідчить про те, що не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: він може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, та застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки. Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків на даний час відсутній у зв`язку з допитом свідків і потерпілої.
Неповнолітній ОСОБА_10 не має визначеного роду занять, не працює. Він обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів у нічний час. Суд враховує, що законний представник неповнолітнього ОСОБА_10 - його мати ОСОБА_13 , яка має 9 дітей, неспроможна здійснити належний контроль за виконанням сином процесуальних обов`язків. З пояснень в судовому засіданні представника служби у справах дітей ОСОБА_14 вбачається, що сім`я ОСОБА_10 перебуває на обліку як така, що перебуває у складних життєвих умовах. Законний представник обвинуваченого- його мати ОСОБА_15 перебувала у місцях позбавлення волі. Крім того, у зв`язку з невиконанням матір`ю ОСОБА_10 її батьківських обов`язків дітей у неї було відібрано, а потім діти були їй повернуті. Мати не працює, часто перебуває з дітьми на вокзалі.
Крім того, до суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України, та кримінальні провадження об`єднані в одне.
Вказане свідчить про те, що стосовно неповнолітнього ОСОБА_10 продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: він може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, та застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків на даний час відсутній у зв`язку з допитом свідків і потерпілої.
Із урахуванням всіх цих відомостей, у сукупності з покаранням, яке може загрожувати ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких вони обвинувачуються, суд дійшов висновку про недостатність застосування до кожного обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, перед баченим п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час продовжують існувати, у даному випадку тримання під вартою як ОСОБА_11 , так і неповнолітнього ОСОБА_10 є виправданим, цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, та застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення вказаних ризиків є недостатнім.

При цьому судом враховується що практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
За таких обставин слід продовжити строк тримання обвинувачених під вартою на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 322, ч.3 ст. 331, 372, 376,484 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Відкласти судовий розгляд на 21 січня 2020 року 12 год. 15 хвил. у зв`язку з викликом свідка ОСОБА_12 .
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на 60 днів по 17 лютого 2020 року включно.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 в Державній установі "Харківський слідчий ізолятор" на 60 днів по 17 лютого 2020 року включно.

Строк дії даної ухвали в частині продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під вартою - по 17 лютого 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження строку тримання під вартою до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня оголошення, а обвинуваченими- з дня вручення їм копії ухвали, в інший частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя - ОСОБА_1

Суддя- ОСОБА_2

Суддя - ОСОБА_3