Справа №585/3482/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/250/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференцзв`язку),

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку матеріали кримінального провадження № 585/3482/19 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, -

ВСТАНОВИЛА:

12 вересня 2019 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування йому у строк відбування покарання строк з 15 вересня 2000 року по 24 березня 2009 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року клопотання частково задоволено та зараховано ОСОБА_7 , засудженому вироком Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2004 року, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 вересня 2000 року по 02 березня 2006 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В іншій частині клопотання відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що задоволенню підлягає строк перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі до набрання вироком відносно нього законної сили, а перебування його в слідчому ізоляторі після цього не є попереднім ув`язненням, а являється строком відбування покарання у виді позбавлення волі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішення, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про зарахування у строк відбування покарання строку перебування у слідчому ізоляторі й після набрання вироком суду законної сили, оскільки в цей час умови його перебування в ізоляторі не покращились і ніяким чином не змінились.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 обох у режимі відеоконференцзв`язку, які просили ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою зарахувати у строк покарання засудженому строк, вказаний ним у клопотанні, відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від №838-VIII 26.11.2015, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 15 вересня 2000 року по 02 березня 2006 року включно, тобто по дату набрання вироком суду законної сили, відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2004 року, яким його засуджено за ст.69, п.п. «а», «ж», «з», «і`ст.93, ч.3 ст.142, ч.2 ст.223 КК України (в редакції 1960 року) та за ч.1 ст.263, ч.3 ст.357 КК України (в редакції 2001 року), ст.42 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Строк відбування покарання визначено відраховувати з 15 вересня 2000 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 02 березня 2006 року вирок Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2004 року змінено. Скасовано вирок в частині засудження ОСОБА_7 за ч.1 ст.263, ч.3 ст.357 КК України 2001 року і справу закрито у зв`язку із закінченням строку давності. Визначено вважати ОСОБА_7 засудженим за ст.ст.69, 93 п.п. «а», «ж», «з», «і», ч.3 ст.142, ч.2 ст.223 КК України до мір покарання призначених судом, а на підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Судом встановлено, що згідно з довідкою ДУ «Роменська ВК (№ 56)» станом на 19 вересня 2019 року ОСОБА_7 відбув 19 років 4 дні позбавлення волі. Перебував під вартою з 15 вересня 2000 року по 02 березня 2006 року.

Ці обставини підтверджуються і розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, згідно з яким вирок Апеляційного суду Донецької області від 04 березня 2004 року відносно ОСОБА_7 набрав законної сили 02 березня 2006 року (а.м.п. 72).

Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII частину 5 ст.72 КК України викладено в такій редакції: зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення, обґрунтовано врахував положення ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» та вважав, що в контексті вказаної норми закону, попереднє ув`язнення є запобіжним заходом і застосовується до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили та закінчується з моменту набрання вироком законної сили, з чим погоджується і колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженого про те, що після набрання вироком законної сили він ще довгий час знаходився і утримувався в слідчому ізоляторі, де умови утримування набагато гірші, ніж за місцем відбування покарання, то з аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що час тимчасового перебування в установах попереднього ув`язнення для подальшого переміщення засудженого до місць виконання покарань не підпадає під визначення попереднього ув`язнення в розумінні абз.4 ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ.

Крім того, частиною 2 ст.11 КВК України встановлено, що установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі після набрання вироком відносно нього законної сили не є попереднім ув`язненням, тому доводи засудженого в цій частині є необґрунтованими.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції винесена законно та обґрунтовано, з додержанням вимог КПК України, правові підстави для скасування даного судового рішення за поданою засудженим апеляційною скаргою відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 406, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20 листопада 2019 року, якою частково задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4