Дата документу 10.03.2020 Справа № 202/7100/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/753/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №202/7100/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою суду за клопотанням прокурора продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.2 ст.311, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК України, строком на 60 днів, тобто до 16.03.2020 року із залишенням без зміни раніше визначеного розміру застави і обсягу пов`язаних з її внесенням обов`язків.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою у виді домашнього арешту. Свої вимоги мотивував тим, що він вже 2 роки утримується під вартою, кримінальне провадження щодо нього перебуває на розгляді суду більше року і за весь цей час лише оголошено обвинувальний акт у кримінальному провадженні. Прокурором не було надано жодного доказу існування ризиків та не наведено переконливих аргументів того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти зазначеним прокурором ризикам. Він позитивно характеризується, має вищу юридичну освіту, міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, батьків похилого віку, які мають інвалідність, 12 років працював в правоохоронних органах, а тому суд, за недоведеності зазначених ризиків, безпідставно в черговий раз продовжив строк тримання його під вартою.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З представлених матеріалів провадження вбачається, що на розгляді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.4 ст.28, ч.3 ст.307, ч.4 ст.28, ч.2 ст.311, ч.4 ст.28, ч.3 ст.311, ч.4 ст.369 КК, та інших осіб.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор звернувся до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, задовольняючи дане клопотання та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, в ухвалі зазначив, що встановлені у даній справі ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інший злочин, на даний час не втратили свою актуальність та продовжують існувати, а тому для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності ризиків зазначених у ст.177 КПК, зобов`язаний оцінити та врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК, суд першої інстанції правильно встановив, що такі ризики, як можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, об`єктивно продовжують існують і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Наявність існування вказаних ризиків об`єктивно підтверджується матеріалами провадження. З огляду на обставини вчинення низки кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , їх тяжкість (тяжкі та особливо тяжкі), їх підвищену суспільну небезпеку та тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у даних злочинах. Крім того, у даному кримінальному провадженні наразі лише розпочато судовий розгляд, свідки у справі не допитані.

Також на користь існування вказаних ризиків свідчить і відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 офіційного місця працевлаштування та постійного джерела доходу.

З огляду на зазначене колегія суддів критично ставиться до заперечень апеляційної скарги обвинуваченого про недоведення прокурором існування ризиків, на які він посилався в своєму клопотанні.

З`ясувавши та оцінивши в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що лише подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою зможе дієво запобігти ризикам, встановленим у цій справі, оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в даній справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідатиме практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, надані матеріали провадження не містять. Не надано таких даних і стороною захисту.

Сама по собі тривалість судового розгляду, на що посилався в апеляційній скарзі обвинувачений, не є визначальним критерієм, який впливає на визначення обвинуваченому запобіжного заходу.

Позитивна характеристика обвинуваченого та наявність на його утриманні малолітньої дитини і батьків похилого віку, на що посилався в апеляційній скарзі обвинувачений, в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Що стосується заперечень обвинуваченого про те, що сама по собі тяжкість інкримінованих йому злочинів не є достатньою підставою для продовження строку тримання його під вартою, то колегія суддів відзначає, що підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого стала не лише тяжкість злочинів, в яких він обвинувачується, а сукупність усіх встановлених у даній справі обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4