Код суду 233 Справа № 233/2026/20
Вирок
Іменем України
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Костянтинівка Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, який працює майстром шляху Костянтинівської дистанції шляху Донецької філії АТ «Укрзалізниця», не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.
Своїх злочинних цілей представники влади і ЗС РФ вирішили досягти зокрема шляхом створення і фінансування терористичної організації на території України.
06 квітня 2014 року незаконними збройними формуваннями було оточене та захоплене приміщення Донецької обласної державної адміністрації, розташоване за адресою: м. Донецьк, бульвар Пушкіна, будинок 34, а також ряд інших адміністративних будівель державних органів.
З метою приховування своєї злочинної діяльності, а також визнання терористичної організації «днр», як державного утворення на міжнародному рівні, отримання більш поширеної підтримки серед місцевого населення Донецької області, пропаганди і поширення ідеології створення псевдо державного утворення на території південно-східної частини України, отримання фінансування та іншого сприяння своєї терористичної діяльності, а також подальшої легітимізації своєї терористичної діяльності, спрямованої на зміну меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, керівником терористичних груп 07 квітня 2014 року утворено організацію, яка, відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною, під назвою «донецька народна республіка» (далі - «днр») шляхом об`єднання окремих терористичних груп у стійке об`єднання трьох і більше осіб, з метою продовження здійснення терористичної діяльності, у межах якого було здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та видано Акт про проголошення державної самостійності «днр», яким публічно закликали місцеве населення до проведення 11 травня 2014 року на порушення порядку, встановленого Конституцією України, так названого «загального обласного референдуму» на території Донецької області з питання визнання державної самостійності «днр».
13 квітня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і Оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію. Також Указом Президента України № 116/2018 уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.04.2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», яким формат проведення АТО змінено на операцію об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей.
10 квітня 2014 року так званою «радою самопроголошеної «донецької народної республіки», утвореною 07 квітня 2014 року у м. Донецьку, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України у спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України - тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією, з метою утворення у межах території Донецької області держави - «донецька народна республіка», у порушення ст. ст. 1, 2, 5, 8, ч. 2 ст. 19, ст. 73, п. З ч. 1 ст. 85, п. п. 13, 18, 20 ч. 1 ст. 92, ст. ст. 132, 133 Конституції України був оголошений референдум, проведений представниками зазначеної терористичної організації на території Донецької області 11 травня 2014 року, на вирішення якого було поставлено питання: «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність донецької народної республіки?», тобто питання щодо зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме незаконного виведення з-під юрисдикції України окремих адміністративно-територіальних одиниць Донецької області.
Так, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Організація і порядок проведення референдумів та територіальний устрій України, згідно з положеннями ст. 92 Конституції України, визначаються виключно законами України.
Відповідно до ст. ст. 132, 133 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Усвідомлюючи положення і вимоги вищевказаних норм законодавства, ОСОБА_6 розумів протиправність інших будь-яких умисних дій, вчинених з метою зміни меж території України.
Після закінчення незаконного «референдуму» щодо створення на території Донецької області так званої самостійної суверенної держави - «днр», ОСОБА_6 разом із головою та іншими членами так званої «дільничної виборчої комісії», відносно яких проводиться досудове розслідування у іншому кримінальному провадженні, здійснили підрахунок бюлетенів за результатами проведення вказаного «референдуму», які в подальшому були використані у проголошенні та створенні на території України терористичної організації «днр».
Таким чином, своїми умисними діями, вчиненими з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 110 КК України.
22 квітня 2020 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державної прикордонної служби України прокуратури Донецької області ОСОБА_4 , якому, на підставі ст. ст. 36, 37 КПК України, надані повноваження прокурора у вказаному кримінальному провадженніта обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст.110 КК України. Обвинувачений ОСОБА_6 , в повному обсязі висунутого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, зі звільненням останнього, відповідно до ст.75 КК України, з іспитовим строком, а також обов`язки щодо співпраці обвинуваченого у викритті кримінального правопорушення іншими особами, які можуть бути відомі, у вигляді надання розгорнутих показів протягом двох місяців з моменту укладення угоди.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_6 в присутності захисника ОСОБА_5 .
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджену в угоді міру покарання, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.
Обвинувачений ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити та призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.110 КК України в обсязі висунутого обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином, від якого потерпілих немає.
Суд, провівши опитування обвинуваченого ОСОБА_6 , з`ясувавши думку захисника ОСОБА_5 та вивчивши надані прокурором матеріали з кримінального провадження, переконався що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, а також те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.
За таких обставин, суд вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.110 КК України, тобто вчинив умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, за попередньою змовою групою осіб, за яким належить призначити йому, узгоджену сторонами угоди, міру покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, зі звільненням останнього від відбування покарання, відповідно до ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України.
Згідно ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б, відповідно до ст.67 КК України, обтяжували би покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.
Відомості про процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Керуючись ст.ст.373, 374, 394, 474- 475 КПК України, суд,
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України та призначити йому, узгоджене сторонами угоди, покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбуття покарання звільнити, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_6 покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Донецького апеляційного судучерез Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1