УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
03 січня 2020 року

м. Київ
справа № 127/27975/17
провадження № 51-6531 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2019 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року,
встановив:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року у підготовчому судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК) залишено без задоволення.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі; на підставі статті 75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків на підставі статті 76 КК.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2019 року без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується із судовими рішеннями першої та другої інстанцій, просить їх скасувати на підставі невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого та постановити нове рішення, яким звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Ухвалою від 25 квітня 2018 року, винесеною у підготовчому судовому засіданні, Вінницький міський суд Вінницької області відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям. Положеннями статті 424 КПК визначено вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Зазначений вид ухвал касаційному оскарженню не підлягає, але, згідно з частиною 2 статті 424 КПК, заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Не погоджуючись із вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2019 року, засуджений ОСОБА_4 посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції, зокрема, залишив без задоволення його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям на підставі статті 45 КК.
Водночас, в обґрунтування своїх вимог засуджений посилається на наявність всіх необхідних для застосування статті 45 КК обставин, а саме: вчинення вперше злочину невеликої тяжкості, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину і повне відшкодування завданих збитків.
Із змісту вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2019 року вбачається, що суд, саме враховуючи особу обвинуваченого, його щире каяття та відшкодування збитків, повне визнання вини, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, звільнив ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75, статті 76 КК.
Посилання ОСОБА_4 на наявність всіх підстав для застосування статті 45 КК, зокрема, відшкодування ним збитків, аргументовано спростовано судом першої інстанції при розгляді його клопотання щодо можливості застосування зазначеної статті, а саме, Вінницький міський суд Вінницької області обґрунтовано дійшов висновку про те, що протиправними, зухвалими діями та зневажливим ставленням до громадського порядку та існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, які вчинив засуджений та сам визнав свою вину, було нанесено шкоду не лише КП «Вінницька транспортна компанія», що, власне, і відшкодував ОСОБА_4 , але й суспільним відносинам в цілому. Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», суд також встановив відсутність обставин активного сприяння розкриттю злочину з боку засудженого.
Диспозицією статті 296 КК передбачено кримінальну відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є публічні інтереси, а тому звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям за наявності у її діянні ознак злочину, передбаченого статтею 296 КК слід було б вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвала Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року також вбачається законною та обґрунтованою, адже суд другої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_4 , проявляючи особливу зухвалість, нахабно виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, гучно висловлювався та лаявся, незважаючи на вмовляння пасажирів тролейбуса припинити вести себе зухвало, дістав з кишені складного ножа сірого кольору з гравіюванням крокодила на рукоятці та продовжував лайку, чим, на думку колегії апеляційного суду, спричинив шкоду не лише КП «Вінницька транспортна компанія», а й суспільству в цілому, пасажирам тролейбуса, які змушені були його покинути у зв`язку з хуліганськими діями ОСОБА_4 з використанням ножа.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись статтею 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2019 року, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2018 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2019 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3