Справа № 472/356/20
Провадження № 1-кс/472/56/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року смт. Веселинове

Слідчий суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника потерпілого (адвоката) ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 розглянувши скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 на постанову заступника начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 30.03.2020 року про закриття кримінального провадження №0000006,

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2020 року до суду звернувся представник потерпілого ОСОБА_3 зі скаргою на постанову заступника начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 30.03.2020 року про закриття кримінального провадження.
В обґрунтування скарги зазначив, що 03.12.2019 року ОСОБА_6 звернувся на адресу начальника Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області з заявою про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Вказане повідомлення ОСОБА_6 02.01.2020 року було внесено до ЄРДР за №0000006 і розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального порушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Так, в своїй Постанові заступник начальника СВ ОСОБА_5 посилієтьсґ на те, що в ході опитування гр.. ОСОБА_7 було встановлено, що 06.10.2019 р. він позичив у ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 20 000 грн., які згідно розписки зобов`язувався повернути до 01.12.2019 р., що він дійсно винен грошові кошти ОСОБА_6 та зобов`язується їх повернути, коли в нього зявляються гроші, оскільки на даний час в нього фінансові труднощі, а отже, враховуючи те, що в ході розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено відсутність в даному діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство_, оскільки між гр.. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виникли цивільно правові відносини, спори про які вирішуються в рамках цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000006 від 02.01.2020 р. закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
З даною постановою він не згоден, вказану постанову вважає незаконною, винесеною за невідповідності висновків слідчого, викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження, а отже за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Представник потерпілого ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлену скаргу та просив задовольнити.
Заступник начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення скарги.

Прокурор Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги.

Дослідивши скаргу та додатки до неї, матеріали кримінального провадження, вислухавши думку особи, яка подала скаргу, заступника начальника ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема: рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст. 190 КК України, шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 1046 ЦК України, передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України, визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом досліджено матеріали кримінального провадження №0000006, зокрема розписка, та встановлено, що 06 жовтня 2019 року, ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 кошти в розмірі 20000 грн., про що видав відповідну розписку, в якій зобов`язується повернути зазначену суму боргу до 01 грудня 2019 року.

Одержання права на майно шляхом отримання коштів в борг і видання за це розписки, і в подальшому не повернення вказаної суми боргу в зазначений строк, може розглядатися як стягнення коштів за договором позики відповідно до норм ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, посилання заявника на те, що слідчим у постанові не зазначеного жодного доказу безпідставні, а досудове розслідування проведено повно, всебічно та об`єктивно виконані всі вказівки прокурора у кримінальному провадженні, внаслідок чого слідчий дійшов до вірного висновку про відсутність складу злочину в діях особи та правомірно закрив кримінальне провадження.

Керуючись ст. ст. 303, 306, 307,309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_3 на постанову заступника начальника СВ Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 30.03.2020 року про закриття кримінального провадження №0000006 - відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1