УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 (свідоцтво № 5287 від 28.09.2012р. про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер), ОСОБА_6 (свідоцтво № 432 від 14.12.1995р. про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер),

розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу захисника ОСОБА_5 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 08.01.2019р. та від 28.05.2019р. у кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга.

Подана скарга обґрунтована тим, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської місцевої прокуратури № 9, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, за версією слідства, 28.05.2019р. ОСОБА_7 було повідомлено прокурором міста Києва ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, яке було вручено ОСОБА_7 у спосіб, передбачений ст.ст. 278, 135 КПК України, шляхом доручення вчинення даної процесуальної дії КП З обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва житлово-експлуатаційній дільниці № 206.

На думку захисника ОСОБА_5 , складене та підписане 28.05.2019р. прокурором міста Києва ОСОБА_8 повідомлення про підозру ОСОБА_7 підлягає скасуванню, оскільки в даному кримінальному провадженні повідомлення про підозру ОСОБА_7 складалося двічі.

Так, перше повідомлення про підозру ОСОБА_7 було складене 08.01.2019р., та на думку прокурора, 11.02.2019р. було вручено ОСОБА_7 , що підтверджується внесеними відомостями до ЄРДР про статус ОСОБА_7 як підозрюваного. Друге аналогічне за змістом повідомлення про підозру ОСОБА_7 було складено та підписано 28.05.2019р. прокурором міста Києва ОСОБА_8 , проте статус ОСОБА_7 в якості підозрюваного залишився незмінним ще з 11.02.2019р.

На думку захисника ОСОБА_5 , складенні прокурором міста Києва ОСОБА_8 повідомлення про підозру від 08.01.2019р. та 28.05.2019р. підлягають скасуванню, оскільки в одному кримінальному провадженні не може міститись два аналогічні процесуальні рішення, прийняті однією спеціально уповноваженою особою про підозру, які за змістом є ідентичними одна одній.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали подану скаргу та просили скасувати складені прокурором міста Києва ОСОБА_8 повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 08.01.2019р. та від 28.05.2019р. у кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, оскільки вимогами КПК України не передбачено складення в одному кримінальному провадженні декількох аналогічних повідомлень про підозру відносно однієї особи.

Крім того, захисники зазначили, що ОСОБА_7 не було особисто вручено повідомлення про підозру в день їх складення, як передбачено вимогами ст.ст. 276-278 КПК України.

Крім цього, захисники зазначили, що оскільки ОСОБА_7 працює адвокатом, тому відповідно до вимог ст. 480 КПК України щодо нього здійснюється особливий порядок кримінального провадження, зокрема, відповідно до вимог ст. 481 КПК України повідомлення про підозру повинне бути здійснене лише керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень, в даному випадку, особисто прокурором м. Києва ОСОБА_8 , а передоручення своїх повноважень іншому прокурору, не передбачено вимогами КПК України.

Тому, на думку захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, не є особою, яка набула статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні, оскільки йому, в порядку, передбаченому ст.ст. 276-279, 481 КПК України не повідомлено про підозру.

Крім цього, на думку сторони захисту, строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні сплинув, оскільки постановою керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України був продовжений до трьох місяців, тобто до 11.05.2019р. та ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2019р. було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

Тому, на думку захисників, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, зобов`язаний був протягом п`яти днів здійснити одну з дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України закрити кримінальне провадження або звернутися до суду з обвинувальним актом.

Прокурори Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення поданої скарги та зазначили, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 , яке було складено 08.01.2019р., було скасоване 15.05.2019р. розпорядженням заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 , на підставі рапорту старшого групи прокурорів в даному кримінальному провадженні прокурора ОСОБА_11 .

На думку прокурорів, двохмісячний строк досудового розслідування в даному кримінальному провадженні перестав існувати, та розпочався лише з моменту фактичного вручення, 28.05.2019р., у спосіб, передбачений ст.ст. 278, 135 КПК України, ОСОБА_7 повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України.

Тому, на думку прокурорів, зазначені стороною захисту підстави для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 28.05.2019р.є необґрунтованими, у зв`язку з чим, подана скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Заслухавши пояснення захисників та прокурорів, дослідивши матеріали скарги та надані документи, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене підозрюваним, його захисником чи законним представником повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Як встановлено в ході судового розгляду скарги, слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП України в м. Києві, за процесуального керівництва прокурорів Київської місцевої прокуратури № 9, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 343 КК України.

Крім того, з долучених до скарги документів встановлено, що в рамках даного кримінального провадження, прокурором міста Києва ОСОБА_8 було складено два повідомлення про підозру ОСОБА_7 , зокрема, перше повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України було складене 08 січня 2019р., а друге повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України 28 травня 2019р.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо наявності обґрунтованих підстав для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, складеного 08.01.2019р. прокурором міста Києва ОСОБА_8 , а також доводи сторони обвинувачення про фактичне не існування в матеріалах кримінального провадження вказаного повідомлення про підозру, у зв`язку із його скасуванням, слідчий суддя приходить до наступного.

Так, в ході судового розгляду скарги встановлено, що прокурор міста Києва ОСОБА_8 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0006474 від 12.06.2018р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 343 КК України, та встановивши наявність достатніх доказів для повідомлення особи у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідно до ст.ст. 36, 276, 277, 278, 480, 481 КПК України, ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 08.01.2019р. склав повідомлення про підозру ОСОБА_7 , який є адвокатом (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 4924, видане 27.03.2012р. Київською міською КДКА) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 343 КК України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 480 КПК України щодо адвоката здійснюється особливий порядок кримінального провадження.

Загальні положення, які регулюють питання процедури повідомлення про підозру, містяться в главі 22 КПК України.

Так, частиною першою статті 276 КПК України передбачені випадки, в яких повідомлення про підозру здійснюється обов`язково в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 276 КПК України встановлено, що у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу. Після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа зобов`язані також детально роз`яснити кожне із зазначених прав, якщо підозрюваний висловить прохання про це (ч. 3 ст. 276 КПК України).

Глава 22 КПК України регулює питання щодо порядку вручення письмового повідомлення про підозру, де законодавець, окрім термінів «здійснюється» та «складається», вживає також термін «вручається» в контексті повідомлення про підозру (ч. 1 і 2 ст. 278 КПК України).

За загальним правилом, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором (ч. 1 ст. 277 КПК України). Однак, в статті 276 КПК України зазначено, що особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні (Постанова від 11.12.2019р., справа № 536/2475/14-к, провадження № 13-34кс19) прийшла до висновку, що особливих вимог щодо вручення як до акту передання особисто, безпосередньо «з рук в руки» особам, щодо яких забезпечується особливий порядок здійснення повідомлення про підозру, складеного відповідно до ст. 481 КПК України, уповноваженим, прокурором тексту повідомлення про підозру не встановлює ані загальна норма статті 278 КПК України (єдина, що регулює саме порядок вручення цього повідомлення), ані не встановлювала спеціальна норма статті 481 КПК України (в редакції до набрання чинності Закону № 187-IX від 4 жовтня 2019 року).

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вручення повідомлення про підозру спецсуб`єкту іншою уповноваженою особою за умови, що рішення було прийняте та підписане визначеним на це ст. 481 КПК України суб`єктом, не порушує гарантії незалежності осіб, щодо яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження.

Тому, Генеральний прокурор, його заступник, керівник регіональної прокуратури в межах його повноважень можуть доручити слідчому або іншому прокурору вручити адвокату повідомлення про підозру (в редакції статті 481 КПК України до прийняття Закону № 187-IX від 4 жовтня 2019 року).

З долученої до матеріалів скарги копії повідомлення про підозру ОСОБА_7 , складеного 08.01.2019р. прокурором міста Києва ОСОБА_8 встановлено, що відповідно до положень ст. 36 КПК України вказаним прокурором було доручено процесуальному керівнику у кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018р. прокурору Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_3 вручити дане повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Відповідно до долученої в ході судового розгляду скарги копії протоколу повідомлення про підозру від 11.02.2019р., слідчим суддею встановлено, що за дорученням прокурора міста Києва ОСОБА_8 , прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_3 було вручено ОСОБА_7 повідомлення про підозру від 08.01.2019р., шляхом оголошення його змісту під відеозапис ОСОБА_7 .

Крім того, відповідно до вказаного протоколу встановлено, що ОСОБА_7 відмовився від отримання даного повідомлення про підозру та підписання протоколу від 11.02.2019р. про вручення повідомлення про підозру, складеного 08.01.2019р. прокурором міста Києва ОСОБА_8 . Факт відмови ОСОБА_7 від підписання протоколу був засвідчений підписами двох понятих.

Крім цього, факт вручення 11.02.2019р. ОСОБА_7 повідомлення про підозру та набуття ним статусу підозрюваного підтверджується наданою копією Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018р., датованого 14.02.2019р., відповідно до якого, в графі «ПІБ, дата народження особи, яку повідомлено про підозру..» зазначено дані ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також наданою Довідкою про рух кримінального провадження № 0006474 від 12.06.2018р., відповідно до якої зазначена дата повідомлення ОСОБА_7 про підозру 11.02.2019р.

Таким чином, встановлені слідчим суддею факти дають підстави для висновку, що ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у спосіб та порядок, передбачений ст.ст. 276-279, 480, 481 КПК України, тому він набув статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

Крім цього, факт набуття ОСОБА_7 статусу підозрюваного саме 11.02.2019р. підтверджується також долученою до матеріалів скарги копією постанови керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 від 11.04.2019р., відповідно до якої було задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_3 про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018р. до 3-х місяців, тобто до 11.05.2019р., оскільки завершити досудове розслідування в двохмісячний строк з моменту повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вдавалося можливим з об`єктивних причин.

Враховуючи вказані обставини, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга захисника ОСОБА_5 в частині скасування письмового повідомлення від 08.01.2019р. про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року не підлягає задоволенню, оскільки встановлені під час розгляду скарги обставини свідчать про те, що повідомлення про підозру від 08.01.2019р. було складено та вручено, у відповідному порядку та спосіб, а також у межах компетенції, що передбачені КПК України.

Що стосується доводів сторони обвинувачення про фактичне неіснування в матеріалах кримінального провадження повідомлення про підозру ОСОБА_7 , складеного прокурором міста Києва ОСОБА_8 08.01.2019р., у зв`язку із його скасуванням, то вони спростовуються встановленими вище фактами та не приймаються слідчим суддею до уваги з наступних підстав.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, з долученої прокурором в ході судового розгляду скарги Довідки про рух кримінального провадження № 0006474 від 12.06.2018 року слідчим суддею встановлено, що 15.05.2019р. було скасовано складене 08.01.2019р. прокурором міста Києва ОСОБА_8 повідомлення про підозру ОСОБА_7 .

Крім того, факт скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 08.01.2019р., саме 15.05.2019р., був підтверджений в судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 , який зазначив, що дане повідомлення про підозру було скасоване заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 , на підставі рапорту старшого групи прокурорів в даному кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_11 . Однак, прокурор ОСОБА_3 відмовився надавати копію даного рапорту для дослідження його в ході судового розгляду скарги.

На думку слідчого судді, заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 скасував повідомлення про підозру від 08.01.2019р. не у спосіб, передбачений вимогами КПК України.

Так, вимогами КПК України передбачено лише два способи скасування повідомлення про підозру слідчого, прокурора: перший спосіб слідчим суддею за поданою стороною захисту скаргою, після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину (п. 10 ч. 1 ст. 303, п. 1-1 ч. 2 ст. 307 КПК України), другий спосіб прокурором, який може самостійно скасувати рішення, що передбачене, зокрема, пунктом 10 ч. 1 ст. 303 КПК України повідомлення про підозру (ч. 2 ст. 305 КПК України).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні (Постанова від 11.12.2019р., справа № 536/2475/14-к, провадження № 13-34кс19) зазначила, що повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами. Цим актом у кримінальному провадженні вперше формулюється та обґрунтовується підозра конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для початку реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. У підозрюваного з`являються можливості впливати на зміст підозри та на подальше формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, яким завершується досудове розслідування. Сформульована підозра встановлює межі здійснення слідчим і прокурором обвинувальної діяльності, а підозрюваний, його захисник та законний представник одержують можливість більш цілеспрямовано реалізовувати функцію захисту.

Припис пункту 3 частини першої статті 481 КПК України є додатковою гарантією незалежності адвоката, їхньої професійної діяльності, оскільки забезпечує ефективне виконання ними службових функцій шляхом встановлення ускладненого порядку кримінального переслідування щодо них. Такий порядок передбачає запровадження додаткових заходів захисту від можливого використання незаконних методів, спрямованих на перешкоджання професійній, в тому числі, адвокатській діяльності.

Таким чином, наділення лише Генерального прокурора, його заступника, керівника регіональної прокуратури повноваженнями щодо погодження і наступного підписання письмового повідомлення про підозру адвокату сумнівів не викликає, оскільки саме перевіркою наявності підстав для вчинення такої процесуальної дії виключно цими суб`єктами забезпечуються гарантії незалежності адвокатів. Адже, за таких умов контроль за дотриманням законності повідомлення про підозру здійснюють представники прокуратури найвищого рівня.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає, що письмове повідомлення про підозру, в тому числі адвокату, яке передбачає погодження та наступне підписання такого процесуального документа, може здійснювати лише Генеральний прокурор, його заступник, керівник регіональної прокуратури.

Це повноваження Генерального прокурора, його заступника, керівника регіональної прокуратури є винятковим і не може бути передоручене іншим прокурорам чи слідчим.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні прийшла до висновку, що дотримання такої підвищеної гарантії незалежності адвокатів досягається саме на етапі формування та об`єктивації волевиявлення щодо повідомлення про підозру адвокату уповноваженим на це суб`єктом, яке включає в себе, зокрема, складання та підписання такого повідомлення про підозру виключно Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури, як прокурорами, які уповноважені здійснювати повідомлення у цій категорії справ відповідно до вимог пунктів 1 та 8 ч. 1 ст. 277 КПК України, а також реалізацію (за необхідності) ними повноважень щодо повідомлення нової або зміни раніше повідомленої підозри адвокату в порядку, визначеному ст. 279 цього Кодексу, що теж є виключною компетенцією Генерального прокурора та/або його заступника, керівника регіональної прокуратури.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що лише ці посадові особи, які організовують та координують діяльність усіх органів прокуратури з метою забезпечення ефективного виконання функцій прокуратури, мають право здійснювати нагляд за законністю здійснення повідомлення про підозру адвокату на цих етапах. Вони особисто повинні перевірити обґрунтованість прийняття рішення про здійснення такого повідомлення, з`ясувавши для цього, чи були дотримані гарантії щодо затримання адвоката та/або проведення оперативно-розшукових чи слідчих дій, правильність визначення підслідності тощо, про що йшлося вище.

Таким чином, саме вищеперераховані дії спрямовані на прийняття рішення щодо здійснення повідомлення про підозру адвокату, і саме вони складають додаткову гарантію забезпечення незалежності адвоката та запобігають неправомірному впливу чи тиску у зв`язку зі здійсненням ним професійної діяльності.

Враховуючи вказані вимоги КПК України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення про скасування прокурором повідомлення про підозру може бути прийнято за аналогією, лише уповноваженим прокурором (Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури) щодо особи, відносно якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, в даному випадку щодо адвоката, що буде відповідати гарантіям незалежності спецсубєкта від протиправного впливу та втручання суб`єктів у їхню професійну діяльність.

В даному випадку, повідомлення про підозру адвокату ОСОБА_7 від 08.01.2019р. було складено керівником регіональної прокуратури прокурором міста Києва ОСОБА_8 , проте вказане повідомлення про підозру було скасоване заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 , який за посадою не є Генеральним прокурором, його заступником або керівником регіональної прокуратури в межах його повноважень, чим істотно порушено вимоги процесуального закону в частині процедури скасування письмового повідомлення про підозру особі, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження.

Крім того, відповідного процесуального рішення про скасування письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 08.01.2019р. у формі постанови не виносилося.

Згідно пояснень прокурора під час судового розгляду скарги, дане рішення було прийнято на підставі рапорту прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_11 , шляхом внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 .

Жоден із зазначених документів прокурор ОСОБА_3 відмовився надавати в судовому засіданні.

Крім цього, слідчим суддею, з наданих в ході судового розгляду скарги документів, було констатовано той факт, що на момент прийняття рішення про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 08.01.2019р., тобто станом на 15.05.2019р., закінчився трьохмісячний строк досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру, оскільки постановою керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_9 від 11.04.2019р. він був продовжений лише до 11 травня 2019 року.

Тому, уповноваженою особою, відповідно до Розділу І, підрозділу 3, пункту 1 Положення «Про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» повинні були невідкладно, тобто 11.05.2019р., унесенні відомості про дату скасування повідомлення про підозру. Разом з тим, вказані дії були вчиненні заступником керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 лише 15.05.2019р.

Доводи ж сторони обвинувачення з приводу того, що трьохмісячний строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні з моменту повідомлення ОСОБА_7 про підозру перестав існувати, оскільки ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.05.2019р. було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_12 про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року, не приймаються слідчим суддею до уваги та вважаються необґрунтованими з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 294 КПК України якщо з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 абзацу третього частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу: 1) до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури, заступником Генерального прокурора; 2) до шести місяців - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником, заступниками Генерального прокурора; 3) до дванадцяти місяців - слідчим суддею, за клопотанням слідчого, погодженим з Генеральним прокурором чи його заступниками.

Відповідно до ч. 7 ст. 295-1 КПК України у разі відмови слідчим суддею у продовженні строку досудового розслідування прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення цього досудового розслідування, зобов`язаний протягом п`яти днів здійснити одну з дій, передбачених частиною другою статті 283 цього Кодексу (закрити кримінальне провадження; звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру).

Згідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Аналізуючи вказані вимоги законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що рішення від 15.05.2019р. заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 , складеного 08.01.2019р. прокурором міста Києва ОСОБА_8 , було прийнято неуповноваженим прокурором, поза межами строків досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року, що суперечить вимогам КПК України.

На думку слідчого судді, вручення письмового повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 08.01.2019р. відбулося 11.02.2019р., проте даний факт тягне за собою, відповідно до вимог КПК України, наслідків у вигляді скасування письмового повідомлення від 08.01.2019р.про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України.

Також не приймаються до уваги думки прокурорів про те, що при прийнятті рішення про виключення даних з Єдиного реєстру досудових розслідувань про повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 08.01.2019р., було прийнято до уваги позицію слідчого судді, викладену в ухвалі від 10.05.2019р., якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року, оскільки саме питання, яке вирішувалося, стосувалося не оскарження повідомлення про підозру, а продовження строку досудового розслідування.

Крім того, відповідно до ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Разом з тим, наведені в даній ухвалі суду висновки Великої Палати Верховного Суду мають преюдиціальне значення, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 434-1 КПК України сама передача кримінального провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду містила виключну правову проблему і така передача була необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики з приводу застосування норм кримінального процесуального закону щодо визначення суб`єктного складу, порядку та способу здійснення повідомлення про підозру особам, щодо яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження.

Що стосується вимог скарги захисника ОСОБА_5 в частині скасування письмового повідомлення від 28.05.2019р. про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року, то слідчий суддя вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в ході судового розгляду скарги встановлено, що прокурор міста Києва ОСОБА_8 , розглянувши матеріали кримінального провадження № 0006474 від 12.06.2018р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 343 КК України, та встановивши наявність достатніх доказів для повідомлення особи у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідно до ст.ст. 36, 276, 277, 278, 480, 481 КПК України, ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», 28.05.2019р. склав повідомлення про підозру ОСОБА_7 , який є адвокатом (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 4924, видане 27.03.2012р. Київською міською КДКА) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357 та ч. 1 ст. 343 КК України.

Вказане повідомлення про підозру того ж дня було надіслано поштовим відправленням за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_7 , а також було надіслано для вручення останньому до житлово-експлуатаційної організації за місцем проживання ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, під час розгляду скарги стороною захисту доведено, що в даному кримінальному провадженні мало місце повідомлення ОСОБА_7 двох однакових повідомлень про підозру від 08.01.2019р. та від 28.05.2019р.

Статтею 279 КПК України передбачено, що у випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор.

Аналізуючи вказані вимоги законодавства слідчий суддя приходить до висновку, що законодавство передбачає можливість (у разі необхідності) зміни волевиявлення уповноваженої службової особи (слідчого, прокурора) щодо здійснення повідомлення про підозру у формі зміни раніше повідомленої або ж повідомлення нової підозри в порядку, визначеному статтею 279 КПК України.

Складання ж двох ідентичних за змістом повідомлень про підозру одній і тій же особі в рамках одного кримінального провадження за вчинення одних і тих же кримінальних правопорушень, законодавством не передбачено.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що діючим законодавством, відповідно до вимог ст.ст.276, 279 КПК України передбачено лише три випадки здійснення повідомлення про підозру особі складення основного повідомлення про підозру, повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри.

Повторного ж здійснення та складання аналогічного за змістом повідомлення про підозру особі, в даному випадку письмового повідомлення від 28.05.2019р. про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року, вимогами чинного законодавства не передбачено.

Відповідно до статті 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд (Рішення від 06.03.2018р., справа № 243/6674/17-к, провадження № 51-499км17).

Стаття 13 Конвенції вимагає «ефективного засобу правового захисту у відповідному національному органі» кожному, чиї права і свободи, що викладені в Конвенції, було порушено. Хоча це формулювання є цілком зрозумілим правовим поняттям, при витлумаченні статті 13 Комісія і Суд зіткнулись з більшою кількістю проблем, у порівнянні з витлумаченням інших статей Конвенції. Суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини (1978).

У справі Сільвер та інші проти Сполученого Королівства (1983) Суд навів таке роз`яснення: «Коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, в разі необхідності, компенсації».

На додаток до статті 13 Конвенції, два інші положення Конвенції також вимагають від держав запровадити засоби правового захисту для запобігання порушенню прав, які захищає Конвенція: пункт 4 статті 5 (habeas corpus) і пункт 1 статті 6 (справедливий судовий розгляд). Оскільки в цих двох положеннях йдеться саме про судовий захист прав, Суд, як правило, визнає такий рівень захисту більш надійним, ніж той, який пропонується у статті 13. В результаті Суд концентрує свою увагу на розгляді статті 5 або статті 6, на які робиться посилання, і потім часто визнає, що немає необхідності розглядати також питання про ефективні засоби правового захисту ( Де Вільде, Оомс та Версип проти Бельгії (1971) (стаття 13 перекривалась пунктом 4 статті 5) та Ейрі проти Ірландії (1979) (стаття 13 перекривалась пунктом 1 статті 6). Однак слід відзначити, що стаття 13 може бути єдиним прийнятним положенням у справах, в яких йдеться про брак ефективних засобів захисту при порушенні прав, які за Конвенцією не визначаються ні як кримінальні, ні як цивільні.

Враховуючи вказані обставини, а також з метою дотримання права особи на ефективний засіб юридичного захисту, слідчий суддя вважає, що скарга захисника ОСОБА_5 в цій частині підлягає задоволенню, а письмове повідомлення про підозру від 28.05.2019р. скасуванню.

Керуючись ст.ст. 9, 28, 219, 276-279, 294, 295-1, 303, 305, 309, 372, 376, 480, 481 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу захисника ОСОБА_5 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Письмове повідомлення від 28.05.2019р. про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 343 КК України, в кримінальному провадженні № 0006474 від 12.06.2018 року скасувати.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1