Ухвала
Іменем України
23 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 538/250/18

провадження № 51 6391 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Лохвиця Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, бурового майстра ТОВ «Регіон», раніше не судимого:
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз по кримінальному провадженню в сумі 3078,96 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду 17 вересня 2019 року вказаний вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 01.12.2017 року приблизно 16 год. 25 хв. керував технічно справним автомобілем «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Героїв України в м. Лохвиця Полтавської області.
Проїжджаючи по вул. Героїв України, 49 в м. Лохвиця наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідними дорожніми знаками та розміткою, ОСОБА_4 не зменшив швидкість та не зупинився, належним чином не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, чим грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306, та внаслідок чого своїми діями створив небезпеку для руху пішоходів і допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_5 та її малолітнього сина ОСОБА_6 , які рухалися з лівого боку праворуч відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід: ОСОБА_6 отримав стосовно живої особи тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку таких, призвели до смерті; ОСОБА_5 отримала середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоровя.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ставить питання про зміну оскаржуваних судових рішень та звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК. Вважає, що суд не достатньо врахував дані про його особу та ряд пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, вжиття заходів, спрямованих на відшкодування завданої шкоди та висновків органу пробації, щодо можливості виправлення засудженого без реального відбуття покарання.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 4 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним тяжким злочином, відсутність обставин, які обтяжують покарання, взяв до уваги висновок органу пробації з констатацією можливості виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі.

За відсутності обтяжуючих покарання обставин, судами визнано обставинами, що пом`якшують покарання те, що ОСОБА_4 визнав свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні, активно сприяв розкриттю злочину, кається у вчиненому кримінальному правопорушенні, вжив заходів, спрямованих на відшкодування шкоди, завданої потерпілим, шляхом переказу коштів на картковий рахунок ОСОБА_7 та здійснення поштових переказів, що підтвердили в судовому засіданні потерпілі та підтверджується банківськими квитанціями.
Тому з урахуванням усіх даних у сукупності та наслідків у виді смерті малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , суд призначив реальне покарання у виді позбавлення волі та не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

Доводи, наведенні у касаційній скарзі засудженого про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, аналогічні доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , були предметом перевірки судом апеляційної інстанції та обґрунтовано визнанні необґрунтованими, при цьому суд 2-ї інстанції навів в ухвалі переконливі мотиви про відсутність підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 75 КК.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 31 січня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3