Справа № 447/2555/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/618/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2019 року,
з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу на непов`язаний з триманням під вартою. Також задоволено клопотання заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 і продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою з 19 червня 2019 року по 17 серпня 2019 року.

Не погоджуючись із вищезгаданим рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу. Вважає, що клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою є безпідставним, а інкриміноване обвинувачення необґрунтованим та надуманим, оскільки він не вчиняв злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора про її заперечення, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене ч.2 ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.
Відтак, виходячи з наведеного, ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду таких справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність такого, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177 178 КПК України.
Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На думку колегії суддів, суддею під час розгляду клопотання прокурора з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики зазначені у клопотанні не зменшились, а відтак, обґрунтованими є висновки суду про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Виходячи з наведеного, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого, оскільки з врахуванням тяжкості інкримінованого кримінального злочину, даних про його особу, конкретних обставин кримінального провадження, мотивів, викладених в клопотанні прокурора, є всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на малолітню потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду є законною та підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2019 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4