Справа № 466/8495/19
У Х В А Л А

23 жовтня 2019 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря с/з ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Шевченківського ВП ГУНП України у Львівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 26 червня 2018 року,-

у с т а н о в и в :

17.10.2019 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Шевченківського ВП ГУНП України у Львівській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження від 26 червня 2018 року.

Скаргу мотивує тим, що 25 травня 2011 року постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (Човган) було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

25 червня 2014 року постановою судді цього ж суду кримінальна справа була скерована прокурору Шевченківського району м. Львова для організації досудового розслідування і 19 листопада 2014 року, після неодноразових нагадувань та скарг, відомості про вчинення даного кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР.

Слідчим Шевченківського ВП ГУНГТУ у Львівській області ОСОБА_4 неодноразово виносилися, на думку скаржника, незаконні постанови про закриття кримінального провадження, які ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова скасовувалися через невиконання слідчим вказівок прокурора та не вирішення клопотання потерпілої від 05 квітня 2016 року.

Скаржник зазначила, що неодноразово зверталася на адресу слідчих органів щодо проведення слідчих дій, але жодної відповіді так і не отримала, тому була вимушена звертатися на «Гарячу лінію» Національної поліції України. Із відповідей «Гарячої лінії» дізналася, що кримінальне провадження знову незаконно закрите, однак їй постанови ніхто не надсилав. На неодноразові звернення працівники поліції та прокуратури Львівської області давали формальні відписки і на порушення закону ніхто не реагував, як і не надсилав мені постанови про закриття кримінального провадження.

Лише 03 жовтня 2019 року, після семи звернень на «Гарячу лінію», вона, ОСОБА_3 отримала лист за підписом заступника начальника Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 , з яким разом було надіслано копію постанови слідчого від 26 червня 2018 року про закриття кримінального провадження було закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ознайомившись із постановою, скаржник стверджує, що її текст повторює текст постанов від 13 березня 2017 року та 30 вересня 2017 року, які є скасованими ухвалами суду, навіть граматичні помилки не виправлені.

Із даною постановою та її висновками про відсутність у діях ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 ) ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України та взагалі події кримінального правопорушення ОСОБА_3 категорично не погоджується, просить скаргу задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_3 не прибула, проте зазначила в скарзі, що просить розгляд справи проводити без її участі, скаргу підтримує в повному обсязі.

Слідий рішення якого оскаржується в судове засідання не з`явилася, що згідно ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За результатом судового розгляду вважаю, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В процесі розгляду скарги у судовому засіданні встановлено, що в провадженні Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області знаходиться кримінальне провадження, внесене за заявою ОСОБА_3 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000143 від 26.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Із змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для закриття кримінального провадження є те, що згідно висновку експерта № 1630 по матеріалах справи від 09.06.2011 року у ОСОБА_3 при судово-медичному огляді тілесних ушкоджень не виявлено.

Однак лише з такої мотивації вбачається неповнота досудового розслідування даного кримінального правопорушення, а відтак прийняття рішення про закриття кримінального провадження є передчасним без урахування та зібрання всіх доказів по справі та надання їм необхідної законної оцінки.

Іншим абзацом у вищезгаданій постанові вказано, що згідно довідки про обстеження ОСОБА_3 в травм пункті № 3 і в лікарні за період з 06.08.2008 року по 22.08.2008 року в останньої виявлено: осадження м`яких тканин шиї, забій м`яких тканин лівого плеча, синці верхньої правої і лівої кінцівок, грудної клітки, шиї на ногах та діагностовано «струс головного мозку» з приводу чого вона знаходилась на стаціонарному лікуванні.

Жодних доказів, які б спростовували доводи скарги та підтверджували обставини, які є підставою для закриття кримінального провадження, слідчому судді не надано.

При винесенні оскаржуваної постанови слідчим, в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам повідомленим заявником, та прийнято рішення про закритгя кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, яке не грунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, положеннями ст. 92 КПК України регламентовано, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора та установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Так, слідчим Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 не проведено жодної слідчої дії, направленої на встановлення обставин, які б підтвердили чи спростували доводи потерпілої сторони.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Таким чином без всебічного дослідження вищевикладених питань проведене розслідування є не повним.

За таких обставин рішення органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження є передчасним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 107, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

скаргу задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 26.06.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000143 від 26.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.

Слідчий суддя ОСОБА_1