Дата документу 06.08.2019 Справа № 320/4662/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/4662/19 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/623/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_11 (з доповненнями), адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Веселе, Бериславського району Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , з забороною залишати місце мешкання у період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., строком на два місяці, без застосування електронних засобів контролю, покладено обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Визначено строк дії ухвали до 15.08.2019,

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_12 за погодження із прокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Територіальним управлінням ДБР у м. Мелітополі проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 11 червня 2019 року за № 0000267, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що наказом начальника Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі № 373-0 від 24.09.2018 ОСОБА_7 в порядку переведення призначено на посаду начальника Бериславського управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та підтверджено раніше присвоєне спеціальне звання радника податкової та митної справи III рангу.

ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника Бериславського управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, є працівником правоохоронного органу та, згідно із приміткою 1 до ст. 364, приміткою 2 до ст. 368 КК України, будучи керівником структурного підрозділу органу державної влади, ОСОБА_7 є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Встановлено, що 26.03.2010 державним реєстратором Нововоронцовської державної районної адміністрації Херсонської області ОСОБА_13 зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 29.03.2010 він взятий на облік Нововоронцовським ДПІ Бериславського управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі як платник податку.

Відповідно до даних реєстру платників єдиного податку ОСОБА_13 з 01.10.2015 відноситься до другої групи платників єдиного податку.

У квітні 2019 року Бериславським управлінням Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - Бериславське управління) проводився аналіз стосовно правомірності та правильності застосування суб`єктами господарювання спрощеної системи оподаткування.

Під час проведення аналізу Бериславським управлінням було виявлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_13 , будучи платником другої групи платників єдиного податку, упродовж червня-липня 2017 року та листопада-грудня 2017 року на підставі укладених із Старосільською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області договорів № 1 від 06.06.2017, № 20 від 20.11.2017, № 25 від 01.12.2017, здійснив роботи на загальну суму 44600 гривень по перетяжці крісел театральних, одержавши дохід від діяльності, яка не передбачена у п. п. 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України.

У травні 2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді начальника Бериславського управління Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, отримавши інформацію факт виконання платником другої групи платників єдиного податку - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 робіт по перетяжці крісел театральних, одержання ним доходу від діяльності, яка не передбачена у п. п. 2 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України, вирішив незаконно збагатитися шляхом отримання неправомірної вигоди від останнього за те, що він, будучи начальником Бериславського управління не прийме рішення про проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 , анулювання реєстрації платника податку і виключення останнього з реєстру платників єдиного податку, що потягнуло б за собою погашення податкового боргу у порядку, встановленому главою 9 розділу II цього Кодексу.

З цією метою ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, 10.06.2019, знаходячись у своєму службовому кабінеті, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, достовірно розуміючи протиправний характер своїх дій, при особистій розмові із ОСОБА_13 , висловив останньому прохання надати йому неправомірну вигоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень за те, що він з використанням наданої йому влади та службового становища не прийме рішення про проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 , анулювання реєстрації платника податку і виключення останнього з реєстру платників єдиного податку, що потягнуло б за собою погашення податкового боргу у порядку, встановленому главою 9 розділу II Податкового кодексу України, за умови сплати ОСОБА_13 добровільно 80000 гривень несплаченого податку (податкового боргу). На зазначене прохання ОСОБА_7 ОСОБА_13 погодився та домовився про передачу обумовленої неправомірної вигоди упродовж тижня.

14.06.2019, приблизно об 11 год. 30 хв., ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, знаходячись у своєму службовому кабінеті, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, продовжуючи свої незаконні дії, на виконання свого злочинного наміру одержав від фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 неправомірну вигоду у розмірі 20 000 гривень за те, що він з використанням наданої йому влади та службового становища не прийме рішення про проведення перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_13 , анулювання реєстрації платника податку і виключення останнього з реєстру платників єдиного податку, що потягнуло б за собою погашення податкового боргу у порядку, встановленому главою 9 розділу II цього Податкового кодексу України.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а саме у проханні та одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища

14.06.2019 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України, останньому у визначеному ст.278 КПК України порядку здійснено повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя зазначила, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, погодилась з існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Однак вважала, що орган досудового розслідування, стверджуючи, що запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, неможливо при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, не врахував особу підозрюваного. Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, в той же час, з урахуванням даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки по місцю проживання, а саме: проживає разом з батьками пенсійного віку, які знаходяться на його утриманні та потребують за станом свого здоров`я та віком догляду. Характеристики відносно підозрюваного ОСОБА_7 мають виключно позитивний характер, є учасником громадської організації «Єдиний Щит», що свідчить про його активну участь у громадській діяльності та високі моральні якості. На підставі вищевикладеного слідчий суддя прийшла до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що запобіжним заходом, адекватним особі підозрюваного, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам, є домашній арешт з забороною залишати місце мешкання у період часу з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор, вважає, що ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого та задоволення клопотання захисника є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що розгляд та задоволення клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту проведено з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки заявлення такого клопотання захисником не передбачено КПК. Стороною захисту копія клопотання прокурору не надавалась, чим порушено принцип змагальності, тому слідчий суддя не міг розглядати ані клопотання сторони захисту, ані використовувати будь-які документи, долучені до клопотання, під час судового засідання та обґрунтовувати своє рішення на підставі цих матеріалів.

Крім того прокурор зазначає, що слідчий суддя відмовляючи стороні обвинувачення в задоволенні клопотання послався на те, що орган досудового розслідування не врахував особу підозрюваного, дійшов необґрунтованого висновку. Так, незрозуміло на підставі яких даних встановлено факт активної участі підозрюваного у ГО «Єдиний Щит», не встановлено чим займається така організація. На думку прокурора, фас факт участі у громадській організації не може автоматично свідчити про високі моральні якості людини. Прокурор вказує, що згідно поданої ОСОБА_7 електронної декларації, відомості щодо його членства у громадських організаціях відсутні. Аналогічно відсутні відомості в декларації щодо наявних членів сім`ї, що ставить під сумнів факт проживання підозрюваного разом із батьками та відповідно наявність у нього стійких соціальних зв`язків. Також не надано належних доказів потреби догляду за батьками за станом здоров`я та віку.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого і застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного посилається на незаконність ухвали слідчого судді у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що слідчий суддя дійшов хибного висновку щодо наявності хоча б одного з ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Вказує, що підозра, пред`явлена ОСОБА_7 є необґрунтованою, так як стороною обвинувачення не надано доказів на її обґрунтування, а відповідно і відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15.06.2019 про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу процесуального прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного; підозрюваного та його захисників, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та підтримали апеляційну скаргу захисника; перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиками, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя погодилась із обґрунтованістю підозри та з існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про які зазначено у клопотанні.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, відомостей про його особу, міцність соціальних зв`язків, наявності постійного місця проживання, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може забезпечити дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 слідчий суддя дійшла до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини, адже вона оцінила всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивувала своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується колегія суддів і вважає, що на час звернення до слідчого судді, слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не довів обставини, які безперечно виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.
Доводи прокурора наведені в апеляційній скарзі, на предмет того участь ОСОБА_7 у громадській організації не може свідчити про високі моральні якості підозрюваного не можуть бути підставою для скасування ухвали адже ця обставина (наявність чи відсутність високих моральних якостей), не покладена в основу прийнятого рішення, а лише врахована як обставина що характеризує особу підозрюваного.

Доводи прокурора в контексті неможливості розгляду і задоволення клопотання захисника колегія суддів вважає необґрунтованим, адже рішення слідчого суддів фактично було ухвалено на підставі ч.4 ст.194 КПК України, через недоведеність слідчим/прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Клопотання ж захисника лише стосувалось виду запобіжного заходу (другого за суворістю), який міг застосований, якщо слідчий суддя дійшла би до висновку про неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином підстав вважати, що у вказаному випадку захисником подавалося клопотання саме про застосування запобіжного заходу в порядку глави 18 КПК України, не має, як і підстав стверджувати, що у вказаному випадку остаточне рішення слідчого судді ухвалено без дотримання засади змагальності сторін. Посилання прокурора в цьому контексті на положення ст.201 КПК України є безпідставними.

Решта доводів апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Колегія суддів вважає, що ні слідчим, ні прокурором не доведено обставин, які б свідчили про необхідність застосування до ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу. Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків слідчого судді, тому колегія суддів доходить висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід, зможе в повній мірі запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Відсутні будь-які відомості про тиск з боку підозрюваного на потерпілого, допущення ним порушень чи недотримання належної процесуальної поведінки. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Отже, вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя дотрималась вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Так саме не може колегія суддів погодитись з доводами захисника зазначеними в його апеляційній скарзі.
Слідчий суддя на теперішньому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, суд у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомості наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчинені ОСОБА_7 , кримінального правопорушення, тяжкості покарання що загрожує, наявності постійного місця проживання, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, слідчий суддя дійшов висновку про недоцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, внаслідок чого відмовив у задоволенні клопотання та обґрунтовано обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Доводи апелянта про відсутність ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

На переконання колегії суддів принаймні три з заявлених ризиків дійсно існують

Так, на ризик переховування вказував факт того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчинення тяжкого корупційного кримінального правопорушення (в разі доведення вини не може бути звільнений від покарання з випробуванням), і сімейний стан підозрюваного (не має дружини, дітей);

Факти того, що кримінальне правопорушення в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 пов`язано із виконанням ним посадових обов`язків, останній обіймав посаду начальника управління, що фактично будучи затриманим на місці вчинення злочинів відмовляється надавити показання, вказують на ризики можливого знищення, схову або спотворення будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення і незаконно впливу на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні.

Інші доводи на предмет не врахування слідчим суддею наявності у підозрюваного постійного місця проживання, того, що останній мешкає з батьками пенсійного віку, які знаходяться на його утриманні є безпідставними адже ці обставини враховувались слідчим суддею при вирішенні питання щодо застосування запоібжногшо заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя врахувала всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обмеження свободи особи, адекватно оцінила ступінь порушення цінностей суспільства у даному кримінальному провадженні, та своїм рішенням забезпечила високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі захисника також правильність висновків слідчого судді не спростовують.

Колегія суддів доходить висновку, що рішення слідчого суді є законним та обґрунтованим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_11 (з доповненнями) і адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з перебуванням останнього за місцем свого проживання: АДРЕСА_3 , строком на два місяці, до 26.07.2019 включно, без застосування електронних засобів контролю, покладено обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4