Дата документу 18.09.2019 Справа № 337/3836/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3836/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/428/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула 18 вересня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

25 червня 2015 року приблизно об 09 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , проходячи біля будинку 1 по вул. Воронезькій у м. Запоріжжі, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито зірвав золотий ланцюг вагою 14,5 грам, на якому знаходився золотий хрест, вагою 1 грам і шнурок із золотими вставками, вагою приблизно 2, 15 грама, на якому знаходився золотий хрест вагою приблизно 1, 02 грам, з шиї потерпілого ОСОБА_9 , завдавши своїми діями потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 12944 грн.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2018 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України призначено ОСОБА_7 за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у вигляді восьми місяців позбавлення волі, остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Термін відбуття покарання ухвалено відраховувати з часу фактичного затримання.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить призначити ОСОБА_7 покарання, не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши положення ст. 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про повне визнання обвинуваченим своєї провини, щире каяття, допомогу слідству, повне відшкодування матеріальної шкоди.

Вказує про працевлаштованість обвинуваченого, припинення вживання психотропних речовин та проходження лікування останнім, позицію потерпілого щодо призначення покарання, непов`язаного з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вважав її обґрунтованою, вказавши про наявність ІІІ групи інвалідності у обвинуваченого, просив її задовольнити.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу захисника, зазначивши про те, що змінився, працює охоронцем.
Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги, посилаючись на врахування судом всіх обставин, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі та представленими сторонами доказами, які у повному обсязі досліджувалися у суді першої інстанції.

Зазначені висновки місцевого суду не оспорюються сторонами кримінального провадження, а тому відповідно ч.1 ст. 404 КК України, не є предметом апеляційного розгляду. Відтак суд апеляційної інстанції не проводить їх детальний аналіз та перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Стосовно вимог апеляційної скарги щодо звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України судова колегія виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначений судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні розміру покарання суд першої інстанції, згідно вироку та матеріалів кримінального провадження, врахував ступінь і характер громадської небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття, вчинення кримінального правопорушення у неповнолітньому віці, а обставин, що обтяжують покарання відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Місцевий суд також взяв до уваги особистість обвинуваченого, його вік, визнання ним провини у скоєному, його каяття, відшкодування потерпілому заподіяних збитків, працевлаштованність охоронцем в ТОВ «ОХОРОНО КОНСАЛТИНГОВА КОМПАНІЯ «БОРИСФЕН-1» та перебування на спецобліку в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня».

При цьому, місцевий суд поряд із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення також взяв до уваги вчинення ОСОБА_7 даного злочину у період іспитового терміну, призначеного за попереднім вироком.
Отже, судом першої інстанції в повній мірі дослідженні усі обставини, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та надана відповідна обґрунтована та вмотивована оцінка вказаному.

З урахуванням сукупності всіх наведених вище обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, слушно зауважено судом першої інстанції, з урахуванням висновку досудової доповіді (а.п 69-73), що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства та можливе лише у винятковому порядку, яких районний суд не встановив.
Колегія суддів також не вбачає виключних підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На користь цього висновку свідчать відомості щодо неодноразових притягнень обвинуваченого до кримінальної відповідальності і попереднього застосування до нього інституту звільнення з підстав ст. 75 КК України, що з урахуванням подальшого вчинення аналогічних злочинів засвідчує неефективність звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням.

Наявність обставин щодо незнятих та непогашених судимостей у сукупності із вчинення інкримінованого злочину в період іспитового строку, на думку судової колегії, засвідчує системний характер протиправної поведінки ОСОБА_7 , що давало суду підстави для призначення реального покарання.

Стосовно обставин, на які посилається апелянт, як на підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то вони вже були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення покарання в мінімальній межі, визначеної санкцією інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

При цьому, колегія судів звертає увагу, що суд першої інстанції, дотримавшись вимог ч. 4 ст. 71 КК України, призначив остаточне покарання майже у мінімальній межі.
Аргументи захисника щодо позитивних відомостей відносно особи обвинуваченого, його працевлаштованості, з урахуванням інших відомостей щодо особистості ОСОБА_7 , які районний суд сприймав у їх сукупності, не здатні спростувати висновок місцевого суду щодо призначення покарання обвинуваченому, яке слід відбувати реально.

Надані відомості при апеляційному розгляді щодо наявності у обвинуваченого інвалідності ІІІ групи не спростовують висновків суду.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 у мінімальному розмірі, встановленого санкцією ч.2 ст. 186 КК України і остаточне за положеннями ст. 71 КК України є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а призначене покарання не можна визнати явно несправедливим через суворість.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі захисника, призначене покарання відповідає вимогам кримінального закону, засновано на підставі об`єктивно з`ясованих обставинах, з наведенням належних і достатніх мотивів, що обумовлює відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4