Провадження №1-кс/712/5930/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
слідчого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся слідчий СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_3 з клопотанням про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008190 від 13.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.10.2016 року до чергової частини Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали від правоохоронних органів по факту шахрайських дій, вчинених гр. ОСОБА_5 по відношенню до гр. ОСОБА_6 , 1991 р.н.

Так, між ОСОБА_5 , що проживає в АДРЕСА_1 , та ОСОБА_6 , що проживає у АДРЕСА_2 , 05.05.2011 року було укладено договір позики на суму 119550 гривень, що еквівалентна 15000 доларів США по курсу Національного банку України. Також, в матеріалах провадження є копія договору позики, від 06.05.2011 року укладена між ОСОБА_5 , що проживає АДРЕСА_1 , та ОСОБА_7 , що проживає у АДРЕСА_2 , 06.05.2011 року було укладено договір позики на суму 119 550 гривень, що еквівалентна 15000 доларів США по курсу Національного банку України.

В рамках досудового розслідування встановлено, що відповідно до рішення Соснівського районного суду міста Черкаси за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення боргу. Заслухавши сторони та їх представників. Дослідивши письмові матеріали справи, висновок судово-технічної експертизи, та почеркознавчої експертизи встановлено, що позов підлягає задоволенню.

13 вересня 2018 року, державним виконавцем з метою погашення боргу відповідно до вказаного договору позики було проведено опис та накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме на частину домоволодіння у розмірі 12/25 та земельну ділянку :04:014:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи вищевикладене та те, що наразі триває досудове розслідування, а стягнення боргу по вказаному договору відбувається на підставі документів, достовірність яких до цього часу не підтверджується та триває їх перевірка, необхідно накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме на частину домоволодіння у розмірі 12/25 та земельну ділянку :04:014:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та проси його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає наступне.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (Карабет та інші проти України», «Сізарєв проти України», «Васильчук проти України», «Салахов та Іслямова проти України» зазначав про те, що кожна особа, яка вказує на порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню), повинна мати ефективний засіб правового захисту та необхідні процесуальні гарантії від зловживання з боку представників держави.

Також, Європейський суд з прав людини вважає, що принцип процесуальної рівності сторін як один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище (див. пункт 72 і пункт 74 рішення ЄСПЛ від 7 червня 2001 р. у справі «Кресс проти Франції»).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Таким чином, беручи до уваги обставини кримінального провадження, вважаю, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, зазначеного в клопотанні, є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх підстав для висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а мета кримінального провадження може бути досягнута і без застосування таких процесуальних заходів.

Наведене свідчить про відсутність будь-яких законних підстав накладення арешту, які би відповідали меті та завданням арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що накладення арешту на майно на підставі наведених у клопотанні підстав порушить «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2016 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення боргу задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_5 грошові кошти за договором позики від 05.05.2011 в сумі 15000 доларів США та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 1785,38 доларів США, а всього 16785,38 доларів США, що еквівалентно 421 567 грн. 11 коп., а також понесені судові витрати в сумі 4216 грн.

Ухвалами апеляційного суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2017 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2016 року залишено без змін.

13 вересня 2018 року, державним виконавцем на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2016 року, з метою погашення боргу відповідно до рішення суду, було проведено опис та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , а саме на частину домоволодіння у розмірі 12/25 та земельну ділянку :04:014:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Кримінальне провадження № 0008190 від 13.10.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме по факту шахрайських дій, вчинених гр. ОСОБА_5 по відношенню до гр. ОСОБА_9 , 1991 р.н.

В даному клопотанні слідчий просить накласти арешт на частину домоволодіння у розмірі 12/25 та земельну ділянку кадастровий номер :04:014:0026, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_9 , який є потерпілим по зазначеному кримінальному провадженні.

Зазначене майно не має ніякого відношення до вчиненого злочину та не є речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Крім того, в поданому до суду клопотанні слідчим не зазначено конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження таким майном саме підозрюваним, або обвинуваченим, щодо яких здійснюється провадження, або третіми особами.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1