Ухвала
іменем України
13 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 567/1397/17

провадження № 51-4346 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року,
встановив:
За вироком Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Також, цим вироком засуджено неповнолітнього ОСОБА_6 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року вирок Острозького районного суду Рівненської області від 04 січня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду щодо засудженого ОСОБА_4 . Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, захисник у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не наводить доводів такої позиції, як і не зазначає, яких помилок допущеносудом апеляційної інстанції.

Крім того, зазначаючи про порушення вимог статті 419 КПК, захисник не вказує які доводи його апеляційної скарги визнано апеляційним судом необґрунтованими.

Тобто у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, у частині 1 статті 50 КПК, визначено що повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Проте захисником не долучено до касаційної скарги жодних документів на підтвердження повноважень представляти інтереси засудженого ОСОБА_4 .
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3