Провадження №1-кп/127/920/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України.

Прокурор в судовому засіданні заявила клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину із застосуванням насильства у співучастю з іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою. Крім того, зауважила, що потерпілий та свідок ОСОБА_6 цивільна дружина потерпілого повідомляли, що бояться ходити до суду, оскільки обвинувачений може їм погрожувати та чинити на них тиск.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 вважає, що правові підстави для задоволення заявленого клопотання відсутні. Зокрема, стороною обвинувачення не наведено відповідні ризики, а також не доведено кожен з мотивів, на підставі яких сторона обвинувачення просить застосувати вказаний запобіжний захід. Крім цього, звернув увагу суду на те, що раніше до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби і прокурором не мотивовано, в чому полягає необхідність застосування більш суворого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною шостою статті 181 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) регламентовано, що у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. При цьому, частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 10.08.2018 р. за підозрою у вчиненні злочину було затримано ОСОБА_5 і слідчим суддею йому застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. За результатом проведення підготовчого засідання 20.03.2019 р. обвинуваченому ОСОБА_5 було змінено запобіжний захід з утримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів. В подальшому, ОСОБА_5 було замінено час застосування запобіжного заходу, а саме: застосовано домашній арешт у певний час доби - з 21.00 год. до 08.00 год. Строк дії зазначеного запобіжного заходу сплинув 19.10.2019 р.
Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

З письмового клопотання прокурора випливає, що воно було вручено обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику 24.10.2019 р. о 16.07 год. Таким чином, стороною обвинувачення дотримано вимоги чинного кримінально-процесуального законодавства щодо звернення до суду з відповідним клопотанням та вручення його обвинуваченому.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд приймає до уваги наступне.
Порядок застосування запобіжного заходу регламентований статтею 194 глави 18 КПК, зокрема, зі змісту частини другої статті 194 КПК випливає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Обґрунтовуючи необхідність обрання до обвинуваченого запобіжного заходу, сторона обвинувачення посилалась на слова потерпілого та його цивільної дружини свідка ОСОБА_6 про чинення обвинуваченим на них тиску. Однак відповідних об`єктивних даних, якими зазначені обставини були б підтверджені, суду надано не було. Тому посилання сторони обвинувачення на зазначену обставину, суд оцінює критично. При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину у співучасті із іншою невстановленою досудовим розслідуванням особою із застосуванням насильства. Суд також, приймає до уваги, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, зокрема у кримінальному провадженні призначено дактилоскопічну експертизу, крім того та не допитані свідки, в тому числі й свідка ОСОБА_6 . Тому суд вважає за доцільне обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Посилання сторони захисту на те, що сукупний строк тримання обвинуваченого під домашнім арештом згідно з приписами частини шостої статті 181 КПК суд відхиляє, оскільки зазначеною правовою нормою встановлено зазначені застереження лише щодо тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування. Застережень щодо строку застосування запобіжного заходу під час судового розгляду наведена процесуальна норма не містить. При цьому загальні засади кримінального судочинства містять посилання на розумний строк судового розгляду. Визначення поняття розумного строку міститься у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, розумний строк розгляду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод оцінюється з огляду на обставини справи; вивчаючи розумність строків кримінального процесу, суд звертає увагу inter alia (поміж іншим) на складність справи, поведінку заявника та рух справи в адміністративних органах та судах (п. 99 справа «Кениг проти Федеративної Республіки Німеччина»). На даний час судом вживаються розумні заходи, спрямовані на реалізацію сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, а тому підстави для ствердження порушення розумного строку судового розгляду, на переконання суду, відсутні.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо обмежень для обвинуваченого застосованим до нього запобіжним заходом суд враховує, що обвинувачений протягом тривалого часу відвідує лікаря та змушений проходити курс лікування. Як вже судом зазначено вище, об`єктивних даних, які б свідчили про порушення покладених на обвинуваченого обов`язків та чинення тиску на потерпілого та свідків кримінального провадження суду надано не було. Тому суд вважає за доцільне, з метою реалізації прав та обов`язків громадянина, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби. При цьому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, визначені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби, а саме: з 21.00 години до 08.00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто з 29 жовтня 2019 року до 23:59 год. 27 грудня 2019 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК, а саме: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою вимогою; не відлучатися із м. Вінниця без дозволу суду; повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у кримінальному провадженні, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: