КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року,

за участі: адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого ГУ НП у Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000602 від 15 серпня 2019 року на майно, виявлене та вилучене під час огляду місця події 20 серпня 2019 року по вул. Олега Онікієнко, що у м. Бровари Київської області, у громадянина ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 , який в інтересах ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування.
Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, копію цієї ухвали представником володільця арештованого майна отримано 24 вересня 2019 року, строк на апеляційне оскарження ухвали збігає 29 вересня 2019 року та випадає на вихідний день, отже останнім днем подання апеляційної скарги є 30 вересня 2019 року.
Мотивуючи доводи викладенні в апеляційній скарзі адвокат зазначає, що слідчим до клопотання не долучено доказу, який би вказував на те, що вилучені в ОСОБА_6 гроші є такими, що здобуті злочинним шляхом, містять на собі сліди злочину або мали б використовуватися ним для організації вчинення злочину. Те саме стосується і вилучених у нього телефонів, адже з клопотання слідчого та доданих матеріалів не вбачається, які саме важливі для досудового розслідування відомості зберігаються на цих телефонах.
На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що слідчим доведено протиправне походження вилученого майна, а також те, що це майно здобуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Вказані обставини жодним чином в клопотанні не обґрунтовуються і нічим не підтверджуються.
Звертає увагу сторона захисту і на порушення КПК України, зокрема, ст. 172 та 168 КПК України, оскільки слідчий суддя розглянув клопотання без участі володільця арештованого майна, у зв`язку з чим не надав йому можливості спростувати доводи відповідного клопотання слідчого. Разом з тим, у ОСОБА_6 вилучені мобільні телефони, які не є отриманні в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення.
Окрім того, зміст протоколу огляду місця події від 20 серпня 2019 року по суті вказує на те, що в ході огляду місця події оглянуто саме ОСОБА_6 , а не місцевість, приміщення, речі та документи, як того вимагає ст. 237 КПК України.
В судове засідання прокурор не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце судового засідання йому завчасно повідомлено у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна розглянуто без участі володільця майна, копію ухвали від 03 вересня 2019 року його представником отримано 24 вересня 2019 року, що не спростовується матеріалами провадження, апеляційну скаргу захисником направлено на адресу Київського апеляційного суду 26 вересня 2019 року, а відтак строк на апеляційне оскарження не порушено.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 15 серпня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000602, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, п.п. 1, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , організували замовне вбивство колишньої дружини ОСОБА_11 ОСОБА_14 та її доньки ОСОБА_15 , через судові спори щодо поділу майна подружжя. Переслідуючи корисливу мету замовили за грошову винагороду особі, яка раніше була судима за аналогічні злочини, вбивство потерпілої та її доньки.

20 серпня 2019 року, в період часу з 23 год. 50 хв. до 04 год. 00 хв., проведено огляд місця події по АДРЕСА_1 , де на узбіччі автомобільної дороги гр. ОСОБА_6 , добровільно видав працівникам поліції до огляду грошові купюри іноземної валюти номіналом 100 доларів США: MB 09356114 А, MB 09356115 А, ГЕ 59573296 Е, ГВ 26514518 С, ГВ 84649143 G, MB 09356116 А, LB 18442549 W, MF 57342497 В, ГВ 54038712 J, грошові купюри національної валюти номіналом 500 гривень: ЛИ 1039559, ЛА 7379695, ФД 3185346, ФГ 6344647, УГ 1055918, ФБ 2083991, УЗ 2709478, УЗ 8076383, ФБ 2813633, ФД 5659492, УИ 5941157, СБ 2318172, ВА 6975231, ФБ 4309504, МБ 4858825, ГК 0570290, БТ 2372967, МВ 5949711, ЗГ 0874606, ВХ 9954295, АА 3342639, ГН 3206859; номіналом 200 гривень: УБ 5453653, ЕЄ 3341224; номіналом 100 гривень: СД 8269980, СЕ 7534591, УЕ 4574618, КЄ 5738430; номіналом 50 гривень: ЧД 0852425, ЗЕ 0639305; купюра номіналом 20 гривень: СЗ 6570484; ТК 2383574; номіналом 10 гривень: ХД 9399998, 43 3418527, ЦА 6750023, ЦВ 0707392; номіналом 5 гривень: УА 2631416, УВ 1377611, ЮБ 3090537, УЄ 6302018, ЮВ 7592584, ЮВ 6958980; номіналом 2 гривні: ТЕ 4237092; номіналом 1 гривня: УЕ 1383388, ТЗ 4473371, РБ 5023451, УБ 7248355, ИЖ 4757940, СЕ 4295838, УР 0850298, які було упаковано до спец, пакету № 055 6663 на який нанесено роз`яснювальний напис, підписи понятих та слідчого, а також мобільні телефони марки: «Ірhоnе», ІМЕІ НОМЕР_1 з сім-карткою оператору стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» на абонентський номер НОМЕР_2 та «Nоkiа», ІМЕІ НОМЕР_3 з сім-карткою оператору стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» на абонентський номер НОМЕР_4 , які упаковано до спец, пакету № 0556659, на який нанесено роз`яснювальний напис, підписи понятих та слідчого.
21 серпня 2019 року постановою старшого слідчого управління ГУ НП в Київській області ОСОБА_9 на підставі ст.ст. 98, 100 КПК України вказане майно визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.
Того ж дня, старший слідчий ГУ НП у Київській області ОСОБА_9 , за допомогою поштового зв`язку, направив до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна, яке 20 серпня 2019 року добровільно видано гр. ОСОБА_6 під час проведено огляд місця події по вул. Олега Онікієнко, що у м. Бровари Київської області, яке 27 серпня 2019 року надійшло на адресу суду.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року вказане клопотання задоволено.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Під час розгляду апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, а саме забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000602, про накладення арешту на майно, виявлене та вилучене під час огляду місця події 20 серпня 2019 року по вул. Олега Онікієнко, що у м. Бровари Київської області, у ОСОБА_6 ,слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, та прийшов до правильного висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту, з метою забезпечення його збереження.

Такі висновки слідчого судді доведені матеріалами судового провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештоване майно є доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 від 21 серпня 2019 року про визнання його речовим доказам (а.с.23-25).

Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст.170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у діяльність ОСОБА_6 з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

Посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з`ясування яких, могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Доводи апеляційної скарги адвоката з приводу того, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування, безпідставно не викликав для участі в судовому засіданні власника майна, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, хоч і заслуговують на увагу, проте в даному конкретному випадку не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Інші доводи на які посилається автор апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
На підставі викладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого ГУ НП у Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_10 , та накладено арешт в рамках кримінального провадження № 0000602 від 15 серпня 2019 року на майно, виявлене та вилучене під час огляду місця події 20 серпня 2019 року по вул. Олега Онікієнко, що у м. Бровари Київської області, у громадянина ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 ,- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/5805/2019 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_16
Категорія ст.170 КПК Доповідач ОСОБА_1