справа № 208/1310/18
провадження № 1-кп/208/187/19
УХВАЛА

29 серпня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , у відкритому судовому засіданні розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України,
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених з посиланням на те, що ризики які враховувались при обранні запобіжного заходу відносно кожного з обвинувачених, на теперішній час не змінились. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 є раніше неодноразово судимими за вчинення корисливих злочинів особами, у тому числі і за вчинення особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я. На теперішній час знов обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину. Обвинувачені, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує їм у разі визнання винними, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші злочини.
Адвокат ОСОБА_5 просив суд змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_4 на менш суворий. Ризики зазначені прокурором нічим не підтверджені. Обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою, і не його вина, що державним обвинуваченням в судові засіданнях не забезпечується участь потерпілих та свідків. Просив суд змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого на не пов`язаний з триманням під вартою. Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Просила обрати більш м`який запобіжний захід, домашній арешт. ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем мешкання, має мати похилого віку, малолітню дитину, цивільну дружину, тобто міцні соціальні зв`язки. Хворіє на ряд тяжких захворювань, лікування на які в умовах СІЗО не надається. Обвинувачений підтримав думку свого захисника. Зазначив, що неодноразово звертався до лікувальної частини СІЗО з проханням надання йому медичної допомоги з приводу захворювань, але до нього навіть ніхто не приходив.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, встановив наступне.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Під час судового розгляду, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання щодо застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
При розгляді клопотання адвоката та обвинуваченого ОСОБА_6 , суд враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, і тому обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід можливо змінити на менш суворий, на домашній арешт. Останній має цивільну дружину, малолітню дитину, мати похилого віку, хворіє на тяжкі хвороби, лікування яких в умовах СІЗО практично не можливе, про що зазначається у поясненнях адвоката та обвинуваченого, позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. При розгляді клопотання адвоката, окрім вищезазначених чинників, судом враховується те, що в провадженні суду справа перебуває з березня 2018 року. З причин неявки адвокатів, потерпілих, судове засідання зупинилось на стадії після оголошення обвинувального акту, оголошення позовних заяв.
Згідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ч.2 ст. 187 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 10 років.
З урахуванням вищезазначених обставин, суд приходить до висновку про доцільність зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним прокурором ризикам передбачених ст. 177 КПК України.
Розглядаючи клопотання прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що у даному випадку, доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що зазначається у справі ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ», «Летельє проти Франції»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 10 років.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер протии Австрії» та «Вемгофф протии Німеччини»

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом та належним елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також ЄСПЛ визнав, що враховуючи серйозність висунутого обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати про існування такого ризику.

Тяжкість злочину може бути достатньою причиною, разом з іншими, для продовження строку тримання під вартою, про що зазначається у рішенні ЄСПЛ «Волосюк проти України»

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено. Суд, також вважає, необґрунтованими твердження захисника про можливість забезпечення належної поведінки обвинувачених шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою та не можуть бути прийняті судом, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого ОСОБА_4 .

Вивчивши матеріали кримінального провадження, і оцінив в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України, особу обвинуваченого, ОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких та особливо тяжких корисливих злочинів, у тому числі судимий за вчинення аналогічного за складом злочину, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку, не має міцних соціальних зв`язків та може переховуватись від суду, терміну покарання, який загрожує у разі визнання їх винним, що є відповідними ризиками ухилення від суду, суд приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які не зменшились з моменту взяття обвинуваченого під варту, не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, 194, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, продовжити до 26.10.2019 року.
У клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , відмовити.
Клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.
Змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, за виключенням часу пов`язаного з лікуванням чи працею, строком до 26.10.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши його з під варти в залі суду.
Зобов`язати ОСОБА_6 :
- прибувати до суду чи прокурора за першим викликом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі поза межами судових засідань.
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, захисникам, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення та до Кам`янського ВП для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7-ми днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1