ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/8841/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1416/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференцї апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26.12.2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26.12.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Районний суд обґрунтував прийняте рішення тим, що в матеріалах провадження не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, застосування до засудженого заохочень у вигляді подяки та зняття раніше накладеного стягнення, відбуття засудженим строку покарання та сам факт працевлаштування засудженого без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду, засуджений подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26.12.2018 року та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, згідно ст.81 КК України.

В обґрунтування своєї вимоги засуджений ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки суд не взяв до уваги його позитивну характеристику, що він має лише два стягнення та одинадцять заохочень, що йому неодноразово надавали дозвіл на короткострокові виїзди за межі установи, за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що підтверджує його участь в програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», також суд не взяв до уваги, що він добровільно частково відшкодував завдані матеріальні збитки, і те що він самостійно звертався до адміністрації установи з проханням допомогти знайти виконавчі листи для подальшого їх відшкодування. Крім того, засуджений зазначив, що суд некоректно тлумачить п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 р., тому що згідно даного Пленуму до нього можна застосувати ст.81 КК України, оскільки він був працевлаштований в установі різноробочим з перших днів, як прибув до установи, згідно ст.60 КВК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_7 засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2012 року за ч.3 ст.152, п.п.6,9,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 травня 2013 року, вказаний вирок був змінений, ОСОБА_7 вважається засудженим за п.п.9,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.185, ч.3 ст.152 КК України із застосуванням ст.70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років із конфіскацією майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 03 червня 2014 року на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 03.10.2011 року, більш суворим за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 року, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 жовтня 2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2012 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 16 травня 2013 щодо ОСОБА_7 були залишені без змін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 21 січня 2016 року на підставі ст.72 КК України ОСОБА_7 в строк відбування покарання був зарахований строк попереднього ув`язнення з 16.03.2010 року по 16.05.2013 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 травня 2017 року засудженому ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 року та ухвалою апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 року у виді позбавлення волі строком 2 роки 7 місяців 18 днів на більш м`яке - обмеження волі, звільнивши останнього з-під варти по прибуттю до місця відбування покарання.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до наданої особової справи, засуджений ОСОБА_7 у період відбування покарання в Холодногріській виправній колонії №18 з 11 липня 2013 року характеризувався задовільно. Вимоги режиму тримання порушував 1 раз. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 4 рази був заохочений адміністрацією установи, однак подяка від 20 січня 2016 року була скасована начальником Холодногірської виправної колонії, у зв`язку з тим, що була винесена без належної оцінки поведінки засудженого в період відбуття покарання в установі.

З 14 червня 2017 року засуджений ОСОБА_7 на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 травня 2017 року відбуває покарання в Хролівському виправному центрі №140.

Відповідно до характеристики, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби Хролівського виправного центру (№140), засудженй ОСОБА_7 за власною ініціативою з перших днів перебування в виправному центрі виявив бажання працювати. Працевлаштований на виробництві установи різноробом, до виконання поставлених завдань ставиться добре, виконує їх своєчасно та у повному обсязі, дбайливо ставиться до майна виправного центру, здійснює за ним належний догляд, використовує його тільки за призначенням.

За час відбування покарання в установі 1 раз був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та отримав сувору догану. Після чого під впливом виховних заходів змінив свою поведінку на кращу, стягнення було достроково знято. За сумлінну поведінку, активну участь у благоустрої і ставлення до праці засуджений ОСОБА_7 заохочувався 7 разів адміністрацією установи.

Крім того відповідно до довідки про стягнення та заохочення засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання у Хролівському виправному центрі отримав 3 подяки, і лише 1 з них за сумлінну поведінку та ставлення до праці, яка була оголошена 31 березня 2018 року. Крім того, за період з червня по серпень 2018 року засуджений ОСОБА_7 отримав 3 заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці у виді дозволу на короткий виїзд за межі установи.

При цьому, відповідно до довідок про працевлаштування, про суми нарахованої заробітної плати та проведені утримання коштів засудженого ОСОБА_7 , засуджений ані в березні, ані в період з червня по серпень 2018 року, коли отримував заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, не працював. Матеріали справи також не містять даних про залучення засудженого до безоплатних робіт, зокрема пов`язаних з благоустроєм території установи виконання покарань.

Крім того засуджений ОСОБА_7 за вироком суду має позов на завдану матеріальну шкоду на суму 17180 грн., з яких сплачено лише 10200 грн., моральна шкода на суму 66666 грн. не відшкодована.

Враховуючи зазначене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_7 , який неодноразово судимий, вчинив жорстокий умисний особливо тяжкий злочин проти життя та статевої недоторканості незворотнім наслідком якого була загибель людини; зменшення строку відбуття покарання, з урахуванням перерахунку строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України в ред. 26.11.15р. на строк більше шести років; заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі більш ніж на два з половиною роки , колегія суддів вважає достатнім для виправлення обвинуваченого відбуття покарання в межах строку, на який його було призначено і неможливим застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 26 грудня 2018 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді -