ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1287/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2848/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

перекладача - ОСОБА_7 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 року відмовлено в задоволено клопотання адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт та продовжено строк запобіжного заходу у відношенні обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у виді тримання під вартою до 23 вересня 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 року в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.Апелянт вказує, що ухвала судді є необґрунтованою, оскільки вважає недоведеним існування ризиків, передбачених ст..177 КПК України, а також суддею не вказано чому не можливо обрати більш м`який запобіжний захід. Також зазначає про те, що суд вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою не в повній мірі врахував, що ОСОБА_10 , раніше не судимий; має вищу освіту; вільно володіє іноземною мовою, у зв`язку з чим існує висока вірогідність перспективи його офіційного працевлаштування; служив у Збройних силах України, учасник АТО; має постійне місце мешкання, де проживає разом з батьками.
Не погодившись з ухвалою суду, обвинуваченийОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 року в частині продовження йому строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.Апелянт вказує, що ухвала судді є необґрунтованою, оскільки вважає пред*явлене обвинувачення безпідставним, недоведеним існування ризиків, передбачених ст..177 КПК України, а також суддею не вказано чому не можливо обрати більш м`який запобіжний захід. Також зазначає про те, що суд вирішуючи питання про продовження йому строку тримання під вартою не врахував, що він раніше не судимий; учасник АТО; має постійне місце мешкання, де проживає разом з батьками. Зазначає про тривалий розгляд справи та час перебування під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_13 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 року, закрити кримінальне провадження та виправдати його. В обґрунтування посилається на відсутність доказів висунутого обвинувачення, яке є незаконним, у зв`язку з чим не може бути предметом судового розгляду. Водночас вказує на порушення його прав на захист, відсутність ефективного захисника, доступу до перекладача та матеріалів кримінального провадження. Принцип змагальності порушено. Обставиною, яка стала підставою для продовження строку тримання під вартою є лише тяжкість обвинувачення, що суперечить практиці ЄСПЛ.

Вислухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їх захисників на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави судду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 5 ст.27, п.п.6, 11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3, 5 ст.27, п.п.6, 11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.1 ст.359 КК України.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою суд врахував тяжкість інкримінованого обвинуваченим правопорушення, дані про осіб обвинувачених, вік, стан здоров*я, міцність соціальних зв*язків, дані щодо працевлаштування, продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали суду про застосування запобіжного заходу, що виправдовує подальше перебування обвинувачених під вартою.
Доводи обвинувачених щодо недопустимості і неналежності доказів, які досліджуються судом першої інстанції не стосуються процесуальної компетенції суду апеляційної інстанції при перегляді ухвали щодо продовження запобіжного заходу. Саме цими доводами обвинувачені обґрунтовують свою незгоду з триманням під вартою, а колегія суддів апеляційного суду позбавлена можливості надати оцінку доводам щодо їх невинуватості.
ОСОБА_10 та ОСОБА_13 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі. ОСОБА_13 є громадянином Великобританії, як сам пояснив, міцних соціальних зв*язків на території України не має, даних щодо офіційного працевлаштування судові матеріали не містять. ОСОБА_10 , хоча і є громадянином України, проте не мав офіційного працевлаштування до затримання, а проживання з батьками не може усунути ризик втечі за умови можливої перспективи призначення покарання у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі. До того ж, у висунутому обвинуваченні ОСОБА_10 відведено роль виконавця, наслідком якого стала загибель потерпілого. Також, необхідно враховувати вагомість показів свідків в процесі доказування, стадія дослідження яких триває в суді першої інстанції, та необхідність застереження впливу на них.
За таких обставини, враховуючи практику ЄСПЛ, викладену у рішенні "Харченко проти України", тримання під вартою в даному випадку є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 злочинів, які свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу обвинувачених, спростовують доводи апеляційних скарг про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинувачених, з висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання підозрюваного під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання обвинуваченими покладних на них процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є недостатнім.
За повідомленням обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , тривалість судового розгляду зумовлена тим, що після дослідження майже всіх доказів в попередньому суді, у зв*язку з хворобою одного з суддів, справу було передано до іншого суду та почався новий розгляд справ. За таких обставин, з урахування складності справи, а також дотримання гарантії забезпечення права на захист одного з обвинувачених, який не володіє українською мовою, та необхідністю систематичного перекладу документів, які знаходяться в матеріалах справи або ухвалюються судом, зазначені строки не є вочевидь необ*єктивними, а можуть свідчити лише про дійсно складність розгляду справи у зв*язку з процесуальною поведінкою сторін.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 щодо порушення права на захист, відсутність ефективного захисника та доступу до перекладача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи (а.с. 30-38), згідно яких судове засідання суду першої інстанції відбувалося за участі захисників та перекладача, які дійсно виконують покладені чинним КПК України обов*язки в кожному судовому засіданні, що підтверджується відомостями кримінального провадження.

До апеляційних скарг не додано даних щодо захворювань, які перешкоджають або унеможливлюють перебування обвинувачених під вартою, у зв*язку з чим доводи апелянтів щодо стану здоров*я не спростовують правильність висновків суду.
Поряд з цим належить взяти до уваги, що Харківський апеляційний суд, отримавши апеляційні скарги до свого провадження, призначив їх своєчасно до розгляду, дотримуючись вимог ст.ст. 398, 401 КПК України в тому числі стосовно строків призначення справи до розгляду. З метою дотримання ст. 28 КПК України щодо розумності строків судового розгляду неодноразово призначав справу до розгляду в апеляційному порядку. Але внаслідок об*єктивних причин апеляційний розгляд відкладався, а саме за хворобою перекладача та необхідністю вирішення самовідводу одного судді з колегії суддів, що є його процесуальним обов*язком. На час проведення апеляційного розгляду ухвала суду, що оскаржується втратила свою актуальність внаслідок постановлення нового судового рішення, яким обвинуваченим також було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом першої інстанції.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 року залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26 липня 2019 року про продовження запобіжного заходу, обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: