Постанова
іменем України

6 червня 2019 року

м. Київ

справа № 263/12809/16-к
провадження № 51-4549 км 18

Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого

ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 листопада 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003420, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2015 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, а на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 22 вересня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а на підставі ч. 1 ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2015 року та остаточно визначенопокарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 10 днів.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 в межах цього кримінального провадження з 28 квітня

по 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з 29 вересня 2016 року.
У звільненні від покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 27 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції змінив.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК у строк покарання зараховано строк попереднього увязнення ОСОБА_7 з 20 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2017 року залишено без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20 липня 2016 року приблизно о 13:30 біля річки поблизу кафе «Аляска» на вул. Гранітній, 121 у Центральному районі м. Маріуполя шляхом вільного доступу із сумки ОСОБА_9 таємно викрав мобільний телефон «Samsung GT-I9500» вартістю 4100 грн із

сім-карткою вартістю 60 грн, на рахунку якої було 30 грн, карткою пам`яті на

32 ГБ вартістю 200 грн і силіконовий чохол до телефону вартістю 50 грн, які належали ОСОБА_10 , завдавши потерпілому майнової шкоди на загальну суму 4440 грн.
12 вересня 2016 року приблизно о 12:20 ОСОБА_7 , перебуваючи в аудиторії №4 Маріупольського центру професійно-технічної освіти на вул. Митрополитській, 61 у Центральному районі м. Маріуполя шляхом вільного доступу із сумки

ОСОБА_11 таємно викрав мобільний телефон «НТС-03» вартістю 2411,29 грн із сім-карткою вартістю 30 грн, який належав потерпілій ОСОБА_12 , завдавши останній майнової шкоди на загальну суму 2441, 29 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII з 23 вересня 2016 року до набрання вироком законної сили.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 і просить судові рішення щодо засудженого змінити та пом`якшити призначене йому покарання. Вважає, що суд призначив ОСОБА_7 , який вчинив злочин у неповнолітньому віці, є сиротою, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, невиправдано суворе покарання.
Прокурори, які брали участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, подали заперечення, в яких просили касаційні скарги засудженого та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а судові рішення щодоОСОБА_7 без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 і просив їх задовольнити.
Прокурор просила касаційні скарги засудженого та його захисника залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України

(далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як видно з касаційної скарги ОСОБА_7 , він не оспорює доведеності винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК, та міри і розміру призначеного судом покарання. Захисник адвокат ОСОБА_8 в касаційній скарзі також не піддає сумніву висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікацію його дій, але не погоджується із призначеним йому покаранням.
Касаційна скарга захисника не містить переконливих доводів на обґрунтування твердження про явну несправедливість покарання, призначеного ОСОБА_7 , через його суворість.
Відповідно до положень ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з вимогами ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
У цьому кримінальному провадженні при виборі ОСОБА_7 заходу примусу та порядку його відбування суд не порушив наведених законодавчих приписів.
Так, призначаючи засудженому покарання, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених

ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх кількість, а також особу обвинуваченого, який мав статус дитини сироти, мешкав з опікуном, за місцем проживання та утримання в СІЗО № 7 м. Маріуполя характеризувався задовільно, за місцем навчання в Маріупольському центрі професійно-технічної освіти характеризувався негативно, на обліку в лікаря-нарколога не перебувавав.
Скоєння злочину ОСОБА_7 у неповнолітньому віці суд урахував як обставину, що пом`якшує покарання.
Крім того, суд узяв до уваги всі дані про особу винного та обставини, які мають правове значення. Зокрема, не залишилося без оцінки суду те, що ОСОБА_7 і раніше був судимий за скоєння корисливого злочину і, не відбувши покарання за попереднім вироком, знову вчинив злочин, що, на думку суду, свідчить про небажання ставати на шлях виправлення.
Враховуючи викладене, призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Отже, вимоги статей 50, 65 КК дотримано.
Вважати призначене ОСОБА_7 судом покарання таким, що за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його суворість, колегія суддів підстав не має.
Що стосується доводів засудженого ОСОБА_7 у касаційній скарзі про необхідність зарахування йому на підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону

№ 838-VIIIу строк покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили, то вони є слушними.
Водночас, згідно з наявними у Верховному Суді даними, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2018 року задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 і зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 27 листопада 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.Засудженого ОСОБА_7 ухвалено звільнити негайно від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Жовтневого районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2017 року.
26 листопада 2018 року на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2018 року засуджений ОСОБА_7 вибув із державної установи «Бердянська виправна колонія (№ 77) за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 ).
Таким чином підстав для скасування постановлених щодо ОСОБА_7 судових рішень за доводами, наведеними в касаційних скаргах засудженого та його захисника, Верховний Суд не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката

ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 22 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3