Постанова

Іменем України

20 червня 2019 р.

м. Київ

Справа № 589/5082/17
Провадження № 51-9976 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001603, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Вороніж Шосткинського району Сумської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому що він19 листопада 2017 року приблизно о 22 годині,знаходячись біля кафе «Фортуна», розташованого по вул. Колесникова, 7-а в сел. Вороніж Шосткинського району Сумської області, побачив словесний конфлікт між своїми знайомими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Спостерігаючи за сваркою між вказаним особами, ОСОБА_6 дістав з кишень складний ніж, яким завдав ОСОБА_8 чисельних ударів в область тулубу зліва та стегон, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не містить достатніх доводів на спростування тверджень, викладених в апеляційних скаргах сторони обвинувачення про безпідставність висновку місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_6 при звільненні від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

На касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 подав заперечення.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу прокурора задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України, у касаційній скарзі прокурора не оспорюється.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Одночасно статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З вироку убачається, що при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_6 , який офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, має середню спеціальну освіту, за місцем проживання скарг чи заяв на нього не надходило, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину та батька пенсійного віку, обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин встановлено не було.

У касаційній скарзі не вказано про неправильність застосування ст. 75 КК України при призначенні місцевим судом покарання ОСОБА_6 , а також не зазначено, що призначене засудженому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Одночасноу касаційній скарзі не наведено доводів та розглядом провадження судом не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить вичерпнімотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, а також мотивовані підстави, з яких апеляційні скарги прокурорів визнано необґрунтованими.

Так, апеляційний суд належним чином перевірив доводи сторони обвинувачення про те, що дані про особу ОСОБА_6 не зменшують тяжкості вчиненого злочину та свідчать про безпідставність прийняття рішення про застосування ст. 75 КК України.

Ці твердження апеляційний суд визнав необґрунтованими, пославшись на те, що норми ст. 75 КК України не містять обмежень щодо її застосування, з урахуванням тяжкості злочину.

При цьому апеляційний суд вказав про необґрунтованість доводів сторони обвинувачення про безпідставність визнання як пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочинів, оскільки ОСОБА_6 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення і не оспорював фактичних обставин подій, у зв`язку з чим це провадження розглядалось в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що окрім зазначеного вище, з матеріалів провадження також вбачається, що наявність цих пом`якшуючих покарання обставин було встановлено стороною обвинувачення та зазначено їх в обвинувальному акті (а.п.3).
Попри те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, відноситься до категорії злочинів проти життя та здоров`я особи, ОСОБА_8 потерпілим у цьому провадженні визнано не було, а стороною захисту суду апеляційної інстанції надано копію розписки ОСОБА_8 про відсутність претензій до ОСОБА_6 у зв`язку з повним відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди та про відсутність заперечень щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання (а.п. 75)

Додатково суд апеляційної інстанції звернув увагу на висновок Шосткинського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області щодо обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до якого уповноважений орган з питань пробації дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без застосування позбавлення або обмеження волі на певний строк, а також можливості досягнути правослухняної поведінки без застосуванням покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

Також судом апеляційної інстанції перевірялися твердження прокурорів про недостатнє врахування місцевим судом тієї обставини, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Ці твердження визнані необґрунтованими, оскільки хоча ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності, проте кримінальне провадження щодо нього було закрито і він є не судимим.

Одночасно суд апеляційної інстанції належним чином спростував інші доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення, зокрема, вказавши, що місцевим судом перевірявся факт перебування на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини та батька пенсійного віку, оскільки з пояснень обвинуваченого наданих в судовому засіданні 13 лютого 2018 року вбачалося, що ОСОБА_6 проживає разом із батьком, який є пенсіонером, і хоча не проживає разом з дитиною, але приймає участь в її утриманні, рішення про його позбавлення батьківських прав не ухвалювалось, що підтверджується доданою до заперечень захисника на апеляційні скарги довідкою Шосткинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану (а.п.72).

Суд апеляційної інстанції визнав, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції, а у касаційній скарзі не наведено обставин, які б ставили під сумнів правильність зазначеного висновку.

З огляду на викладене, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3