Справа № 333/1851/19
Провадження № 1-кп/333/427/19
У Х В А Л А

Іменем України
02 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0002309 відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
В провадження Комунарського районного суду м. Запоріжжя 29.03.2019 року надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_6 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002309 від 16.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, для розгляду по суті.
В ході судового розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26 200 гривень та моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень, що була завдана злочином.
24.10.2019 року від потерпілого ОСОБА_7 надійшло клопотання про вжиття заходів до забезпечення даного цивільного позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить обвинуваченому, а саме:
-22/150 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;
-11/150 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив суд його задовольнити, посилаючись на підставі, зазначені у ньому.
Прокурор в судовому засіданні при розгляді вказаного клопотання поклався на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти накладення арешту, посилаючись на те, що цивільним позивачем не доведено наявність ризиків, що незастосування арешту на майно може призвести до його пошкодження, знищення або відчуження; що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; а також наслідки арешту майна для третіх осіб. Вважають, що усі доводи цивільного позивача у клопотанні про арешт майна обвинуваченого є загальними фразами, які носять лише формальний характер і не підтверджені жодними доказами.
Також зазначили, що арешт майна буде перешкоджати ОСОБА_6 мирно володіти своїм майном і ніякі забезпечення заявленого цивільного позову не виправдають таке втручання у право та інтереси власника майна. Таким чином, накладення арешту на належну цивільному відповідачу частину домоволодіння не відповідає розумності та співмірності обмеженню права власності.
Суд, вислухавши думку учасників провадження, вивчивши зазначене клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Забезпечення позову спрямоване, насамперед, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Проте, забезпечення позову повинно не порушувати принципів змагальності і процесуального рівноправ`я учасників провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
На підтвердження свого клопотання про накладення арешту, потерпілим ОСОБА_7 надано довідку з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відповідно до якої, ОСОБА_6 належить 22/150 частки та 11/150 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначене клопотання вмотивоване тим, що шкода завдана ОСОБА_6 внаслідок кримінального правопорушення не відшкодована. ОСОБА_6 не працює, доходів немає, у власності відсутнє будь-яке рухоме майно, що в свою чергу може ускладнити задоволення позовних вимог та стягнення збитків з останнього.
Проте, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 офіційно працевлаштований на АТ «Запорізькій завод феросплавів».
Будь-яких доказів того, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову ускладнить задоволення вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, потерпілим суду не надано.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; наслідки арешту майна для обвинуваченого та інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.
На підстав вище зазначеного, суд приходить до висновку про відсутність на цей час правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на частки будинку, що належать обвинуваченому, оскільки це порушить права ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне вказане клопотання залишити без задоволення.
Керуючись ст. 170 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Клопотання потерпілого ОСОБА_7 про арешт майна обвинуваченого залишити без задоволення.
Роз`яснити, що заявник не позбавлений можливості на повторне звернення до суду із заявою після усунення умов, що були підставою для відмови в задоволені заяві.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1