Справа № 706/267/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, який фактично проживає по АДРЕСА_1 , а зареєстрований по АДРЕСА_2 , визнаного таким, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, тобто у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, а саме в тому, що він 15.12.2016 р. близько 16 год. 30 хв. в м. Христинівці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в коридорі приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований по вул. Шевченка, 46, та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, через незамкнені вхідні двері проник до підсобної кімнати, в якій зберігався товар продуктової групи, звідки таємно викрав продукти харчування, а саме: 2 пакети смаженої гречки вагою 1 кг, вартістю 32 грн. за один, на загальну суму 64 грн., 3 пакети шліфованого рису вагою 1 кг, вартістю 22 грн. за один, на загальну суму 66 грн., 10 банок горошку зеленого ємкістю 400 г, вартістю 15 грн. за одну банку, на загальну суму 150 грн., 1 банку грибів маринованих ємкістю 730 г, вартістю 30 грн., що належать приватному підприємцю ОСОБА_6 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 310 грн., однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, необхідних для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий з викраденим сторонніми особами при виході із приміщення ресторану.

Обвинувачений ОСОБА_5 первісно обвинувачувався за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, тобто у незакінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у інше приміщення, а саме в тому, що він 15.12.2016 р. близько 16 год. 30 хв. в м. Христинівці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Шевченка, 46 в приміщенні ресторану «Центральний», з метою викрадення чужого майна, через незамкнені двері підсобної кімнати, в якій зберігався товар продуктової групи, через двері проник до її середини, звідки таємно викрав та намагався винести з приміщення продукти харчування, а саме: 2 пакети смаженої гречки вагою 1 кг, вартістю 32 грн. за один, на загальну суму 64 грн.; 3 пакети шліфованого рису вагою 1 кг, вартістю 22 грн. за один, на загальну суму 66 грн.; 10 банок горошку зеленого ємкістю 400 г вартістю 15 грн. за одну банку, на загальну суму 150 грн.; 1 банку грибів маринованих ємкістю 730 г вартістю 30 грн., що належать приватному підприємцю ОСОБА_6 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 310 грн., однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий працівниками даного ресторану.

У ході розгляду кримінального провадження прокурором обвинувачення за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України було змінене на обвинувачення за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, не визнав повністю. Пояснив, що 16.12.2016 р. отримав заробітну плату (переказ від батька). Підтверджень отримання переказу немає. Це був не базарний день. Було холодно, випив алкоголю на залізничному вокзалі. Після цього пішов на оптову базу, яка розташована на повороті на селище Верхнячку, оскільки знав, що там можна купити дешевше продукти, купив одну скляну банку грибів, два поліетиленових пакети рису, один поліетиленовий пакет гречки, одну металеву банку горошку, чеки у нього не залишились. Проживає він по провулку Кірова. Після цього пішов в центр міста. хотів прогулятись, провітритись. По дорозі ще випив алкоголю в магазині за переїздом. Коли йшов, пакет порвався, тому зайшов у супермаркет, де купив пляшку пива скляну, два пакети. Все положив у пакети, в один пакет - крупи, в другий - банки. Вийшов в коридор. Спитав за туалет, якийсь чоловік сказав, що туалет є на другому поверсі. Відкрив пиво, зробив пару ковтків і швидко побіг на другий поверх, там заблудився, табличок де туалет там немає, подумав, що треба виходити назад. В цей час якась жінка почала кричати, злякався, тому швидко побіг на вулицю. На сходинках пляшка вислизнула, розбилась, пляшка була в руці біля пакетів. У вестибюлі на вході стояла якась жінка, сказав тій, щоб дала пройти, вона не пускала, він прорвався боком на вулицю, по сходинках збігав, послизнувся, упав в клумбу, якісь дві чи три дівчини сіли зверху, приїхала міліція, відвезли до райвідділу. Коли він виходив на вулицю, то пакети у нього вихопили, вони залишились в середині приміщення. Чому не така кількість продуктів, сказати не може. Коли спускався, то за ним бігла одна жінка, кричала «стій».

Обвинувачений ОСОБА_5 у своїх показаннях заперечував факт заволодіння ним в приміщенні ресторану «Центральний» продуктами харчування, належними потерпілій ОСОБА_6 , однак вказане твердження спростовується показаннями самої потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що знає про обставини затримання ОСОБА_5 зі слів своїх працівників, які затримали останнього, показаннями свідка ОСОБА_7 , касира міні маркету, яка була свідком того, як обвинувачений втікав з місця події та як його затримували, свідка ОСОБА_8 , тимчасового працівника ресторану «Центральний», яка першою побачила обвинуваченого, який виходив з підсобного приміщення ресторану з пакетами, та брала участь у затриманні обвинуваченого, свідка ОСОБА_9 , тимчасового офіціанта ресторану «Центральний»,яка була свідком того, як обвинувачений втікав з місця події та як його затримували.

Разом з тим суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину з таких підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України до обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, належать, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.
Аналіз зібраних у справі доказів свідчить, що висновки досудового слідства про винуватість ОСОБА_5 не ґрунтуються на законі, а ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені відповідними доказами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Стороною обвинувачення не здобуто та не надано суду доказів, які б підтверджували розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У кримінальному провадженні докази повинні бути належними та допустимими, у той же час докази, на які посилається сторона обвинувачення на підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, такими не є.
На підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стороною обвинувачення надано суду:
- довідку про середню ринкову вартість продуктів (т. 1, а.с. 77);
- акт інвентаризації цінностей від 15.12.2016 р. (т. 1, а.с. 228);
- видаткову накладну № ПП 001854 від 15.12.2016 р. (т.1., а.с. 229).
Відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Довідка про середню ринкову вартість продуктів містить відомості про середню ринкову вартість станом на 15.12.2016 р. одного кілограма гречки смаженої 32 грн., одного кілограма рису шліфованого 22 грн., однієї банки горошку зеленого 400 г - 15 грн., однієї банки грибів маринованих 730 г 30 грн. Вказана довідка підписана головою правління Христинівського РайСТ, однак не містить таких реквізитів як дату її видачі, вихідний номер. Тому вона не може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Щодо акта інвентаризації цінностей від 15.12.2016 р. Податковий кодекс України дає чіткі вказівки про те, що у платників податків (в тому числі фізичних осіб-підприємців) може бути проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей. Зокрема, згідно з підпунктом 20.1.9 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.
Порядок проведення інвентаризації регламентований Положенням про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014р. за № 879 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 р. за № 1365/26142. Наданий стороною обвинувачення на підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, акт інвентаризації цінностей не відповідає вимогам, встановленим зазначеним Положенням, зокрема: пункту 14 - щодо його оформлення відповідно до вимог, установлених Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (із змінами); пункту 18 щодо підписання його матеріально відповідальними особами, акт не підписаний зазначеною матеріально відповідальною особою ОСОБА_10 , що вказує на те, що інвентаризація відбулась за відсутності матеріально відповідальної особи; пункту 19 щодо відсутності на останній сторінці акта інвентаризації відмітки про перевірку цін, таксування та підрахунки результату за підписами осіб, які проводили цю перевірку, тощо.
Видаткова накладна № ПП 001854 від 15.12.2016 р. не містить необхідних реквізитів первинного документа, передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, щодо посади та інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу представника одержувача. Одержувачем зазначено: ресторан «Центральний» кухня. При цьому суд зважає на ту обставину, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, хто саме здійснює підприємницьку діяльність у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Крім того, в акті інвентаризації цінностей від 15.12.2016 р. та видатковій накладній № ПП 001854 від 15.12.2016 р. зазначені ціни на продукти харчування, які відрізняються від цін на ці ж продукти харчування, вказані в обвинувальному акті та в довідці про середню ринкову вартість продуктів, наявній у матеріалах кримінального провадження.
Тому вказані акт інвентаризації цінностей та видаткова накладна також не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В силу наведених обставин, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 242 КПК України про обов`язкове проведення експертизи, надані стороною обвинувачення документи на підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не можуть вважатись належними та допустимими.
Суд враховує, що пунктом 6 ч. 2 ст. 242 КПК України визначено, що слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді (в редакції закону на час вчинення кримінального правопорушення до експерта) для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.
У процесі доказування це означає, що обставини, перелічені в ч. 2 ст. 242 КПК України, можуть бути встановлені тільки за допомогою такого джерела доказів, як висновок експерта, що у кримінальному провадженні неможливо отримати докази будь-якими засобами доказування, як тільки використанням спеціальних знань у формі судової експертизи. Це дає можливість всебічно і повно дослідити обставини вчиненого кримінального правопорушення і є підставою винесення об`єктивного судового рішення.
Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам слід мати на увазі, що при розгляді справ вони не мають права приймати рішення без проведення експертизи, якщо за законом призначення останньої є обов`язковим. Непроведення такої експертизи є підставою для повернення справи на додаткове розслідування.
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не передбачає повернення кримінального провадження на додаткове розслідування, тому оцінка доказів судом здійснюється відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КПК України, якою регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Крім того, згідно з пунктом 2 Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 р. № 116, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки.
З наданих суду матеріалів кримінального провадження випливає, що в ході досудового розслідування слідчий, прокурор не звертались до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням, а в подальшому - до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи на виконання зазначених вище приписів кримінального процесуального закону.
У ході судового розгляду сторона обвинувачення 11.03.2019 р. та 10.05.2019 р., тобто після спливу більш ніж двох років з дня, коли сталась подія, зверталась до суду із клопотанням про проведення судової товарознавчої експертизи.
Судом, враховуючи положення ч. 6 ст. 22 КПК України про створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, клопотання сторони обвинувачення були задоволені повністю.
У першому випадку експертною установою була складена довідка про невідповідність № 19/124-3220 від 26.03.2019 р. (т.1, а.с. 236).
У другому випадку експерт у своєму висновку № 8/371 від 24.06.2019 р. вказав, що визначити середню ринкову вартість викрадених з приміщення ресторану «Центральний» продуктів харчування, що належали підприємцю ОСОБА_6 , а саме, пакету смаженої гречки вагою 1 кг, пакету шліфованого рису вагою 1 кг, банки горошку зеленого ємкістю 400 г, банки грибів маринованих ємкістю 730 г, станом на 15.12.2016 р. не видається можливим через відсутність на ринку пропозицій до продажу подібного майна станом на запитану дату, тобто фактично судова товарознавча експертиза проведена не була.
У подальшому сторона обвинувачення не ініціювала питання про проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні.
Таким чином, сторона обвинувачення як у ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, не вжила достатніх та вичерпних заходів для надання суду висновку експерта щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.
Суд вважає, що відсутність у матеріалах кримінального провадження висновку експерта з питання, яке встановлене у п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, а надання його є обов`язком сторони обвинувачення, слід розглядати як підставу для висновку про те, що докази, зібрані у кримінальному провадженні, є недостатніми для доведення вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Слід також врахувати, що чинне законодавство України розмежовує кримінально карану крадіжку та крадіжку, за вчинення якої настає адміністративна відповідальність. Зокрема, статтею 51 КУпАП встановлена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна, згідно з ч. 3 ст. 51 КУпАП викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Для розмежування зазначених видів крадіжок необхідною та обов`язковою умовою є встановлення вартості викраденого майна. На дану обставину також звернуто увагу у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 р., згідно з яким злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (статті 185, 190 та 191 КК України) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (ст. 51 КУпАП).
Враховуючи відсутність у кримінальному провадженні належних та допустимих доказів щодо визначення розміру матеріальних збитків, незначний розмір зазначеного в обвинувальному акті викраденого майна, суд позбавлений можливості прийти до висновку щодо вчинення особою кримінально караної крадіжки чи крадіжки, за вчинення якої настає адміністративна відповідальність.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення право на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, який оцінює докази по своєму внутрішньому переконанню, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності. Ніякі докази не мають наперед встановленої сили.
Таке ж положення закріплено і в ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який не може ґрунтуватися на припущеннях та постановляється тільки за умови, якщо в ході судового розгляду винуватість обвинуваченого в скоєнні злочину доведена. Усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Суд, керуючись принципом верховенства права, що вказано у ст. 8 Конституції України, прийшов до висновку, що сторона обвинувачення не довела винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом, у зв`язку з чим ОСОБА_5 підлягає виправданню на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні: 10 металевих банок ємкістю 400 грамів зеленого горошку, одна банка маринованих грибів ємкістю 730 грамів, 2 пакети крупи гречаної вагою 1 кілограм кожний, 3 пакети шліфованого рису вагою 1 кілограм кожний, 2 порожні поліетиленові пакети з візерунком українського орнаменту, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , підлягають залишенню останній.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
Речові докази у кримінальному провадженні: 10 металевих банок ємкістю 400 грамів зеленого горошку, одна банка маринованих грибів ємкістю 730 грамів, 2 пакети крупи гречаної вагою 1 кілограм кожний, 3 пакети шліфованого рису вагою 1 кілограм кожний, 2 порожні поліетиленові пакети з візерунком українського орнаменту, які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_6 , залишити останній.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду кримінального провадження апеляційним судом.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1