Справа № 445/417/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/509/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду
під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000027 від 16 січня 2019 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8
встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 , після вступу вироку в законну силу. Стягнуто з ОСОБА_7 витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 2860 грн.
Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку місцевого суду, 16 січня 2019 року, близько 02 години 00 хвилин, ОСОБА_7 повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів та корисливою метою, шляхом витискання вікна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не стежить, проник у гаражне приміщення, що знаходиться на території господарства належного ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрав п`ять деталей до автомобіля марки «Камаз», а саме: дві штуки «ПГУ» - деталі щеплення до автомобіля марки «Камаз», один клапан управління гальмами причепа з подвійним приводом, два тормозних крани зворотної дії до автомобіля марки «Камаз», які належать ОСОБА_10 , загальна вартість яких згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 9/36 від 26.02.2019 року становить 1817 грн. 87 коп., які знаходилися на підлозі у вказаному гаражному приміщенні. В подальшому ОСОБА_7 покинув дане приміщення через вікно з викраденими деталями, завдавши матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму 1817 грн. 87 коп. Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у приміщення чи сховище.
На вказаний вирок суду першої інстанції захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.
Просить вирок Золочівського районного суду Львівської області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити у бік пом`якшення: на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного судом першої інстанції покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з випробуванням іспитовим строком та на підставі ст. 76 КК України або ж на підставі ст. 69 КК України призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Не оспорюючи фактичних обставин вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину та його вину, апелянт вважає оскаржуваний вирок у частині призначеного ОСОБА_7 покарання незаконним, ухваленим з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.
Стверджує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 в силу вимог ст.67 КК України не встановлено.
Разом з тим, при призначенні покарання суд не врахував пом`якшуючі ОСОБА_7 покарання обставини, зокрема те, що він щиро розкаюється у вчиненні цього злочину, співпрацює із органом досудового розслідування, добровільно відшкодував завдані збитки, має постійне місце проживання.
Зазначає, що наявні достатні підстави для застосування положень ст.69 КК України, оскільки ОСОБА_7 страждає психічним захворюванням, є дуже бідною та малозабезпеченою людиною, в якої немає елементарних побутових норм для проживання.
Звертає увагу, що призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років реального позбавлення волі є невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, оскільки за своїм розміром є явно несправедливим з точки зору суворості.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора про законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні у їх сукупності, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами. І таке в апеляційній скарзі захисника не оскаржується.
Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то слід вказати наступне.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З аналізу норм ст.ст. 69, 75 КК України вбачається, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, або звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені по справі обставини, зокрема, що пом`якшують покарання, та характеризують особу-винного, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим, або ж свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував в повній мірі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який, за місцем проживання характеризується посередньо, на диспансерному обліку з приводу наркологічного захворювання не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку з приводу психіатричного захворювання, будучи неодноразово засудженим за вчинення тяжких корисливих злочинів на шлях виправлення не став, шкоду потерпілому не відшкодував.
Відтак, покликання захисника в апеляції на те, що суд першої інстанції належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, характер і ступінь тяжкості наслідків вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення є безпідставними.
Крім того, у своїй апеляційній скарзі адвокат посилається на суворість призначеного покарання, однак при цьому не зазначає обґрунтування явної несправедливості, як встановлено ст. 414 КПК.
На переконання колегії суддів, щире каяття, визнання вини, бажання стати на шлях виправлення, активне сприяння розкриттю злочину, малозабезпеченість, це обставини, які враховуються при призначенні покарання, однак такі не свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі або шляхом відбування менш суворого покарання, а отже не можуть бути безумовними підставами для застосування ст.ст.69, 75 КК України.
Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому, призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для виправлення особи обвинуваченого ОСОБА_7 .
Згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що мало б наслідком скасування або зміну судового рішення.
Підстав для зміни вироку, на що покликається апелянт у своїй апеляційній скарзі, у частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно до вимог кримінального процесуального закону колегія судів не вбачає.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419, 424 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Львівської області від 10 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у кримінальному провадженні № 0000027 від 16 січня 2019 року у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4