Провадження № 1-м/201/5/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, засудженого вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22 січня 2018 року за ст. 30 ч. 3, 228.1 ч. 4 п. «а», 228.1 ч. 4 п. «а», 228.1 ч. 4 п. «а», ст. 30 ч. 3, 228.1 ч. 5 КК РФ, зміненого апеляційною ухвалю Бєлгородського обласного суду від 30 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно вироку Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22 січня 2018 року, ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 30 ч. 3, 228.1 ч. 4 п. «а», 228.1 ч. 4 п. «а», 228.1 ч. 4 п. «а», ст. 30 ч. 3, 228.1 ч. 5 КК РФ та призначено на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк десять років шість місяців з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 22 січня 2018 року, зарахувавши у строк покарання, час його тримання під вартою з 01 грудня 2015 року по 22 січня 2018 року.

Апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30 березня 2018 року вищезазначений вирок суду першої інстанції в частині засудженого ОСОБА_4 було змінено та визначено вважати, що дії ОСОБА_4 кваліфіковані судом за двома фактами збуту за ст. 228.1 ч. 4 п. «а»; застосувати положення ст. 64 КК РФ та пом`якшити призначене покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії суворого режиму стосовно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до шести років десяти місяців позбавлення волі, із застосуванням ч. 3 ст. 69 КК РФ остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі пом`якшити до десяти років чотирьох місяців позбавлення волі.

Відповідно довідки начальника ФКУ «Виправна колонія № 7 ГУФСВП Росії по Бєлгородській області», засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 7 ГУФСВП Росії по Бєлгородській області», кінець відбуття строку покарання 31 березня 2026 року.

Останнє відоме місце проживання засудженого ОСОБА_4 в Україні є АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 6/5-878 від 10 грудня 2018 року, у реєстрі територіальної громади відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, про день та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином, просив здійснювати розгляд клопотання без його участі.

За таких обставин, враховуючи позицію Міністерства юстиції України, суд приходить до висновку про можливість проведення розгляду зазначеного клопотання за відсутністю їх представника.

В судовому засіданні прокурор вважав за можливе клопотання Міністерства юстиції України задовольнити, привести вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22 січня 2018 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши клопотання Міністерства юстиції України та матеріали, додані до нього, суд вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України при розгляді клопотання суд не перевіряє фактичні обставини справи, встановлені вироком іноземної держави, та не вирішує питання про винуватість особи.

Згідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової та адміністративної процедури своєї держави, замінюючи міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин.

Як вбачається з довідки начальника ФКУ «Виправна колонія № 7 ГУФСВП Росії по Бєлгородській області», станом на 06 серпня 2018 року невідбутий строк покарання ОСОБА_4 становить 7 років 07 місяці 25 днів.

Враховуючи, що засуджений ОСОБА_4 є громадянином України, вирок Російської Федерації, яким він засуджений, набрав законної сили, строк покарання, який має відбувати засуджений більше шести місяців, надано згоду на передачу засудженого в Україну для подальшого відбування покарання за кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином, згідно із законодавством України, суд вбачає підстави для приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Відповідно до ст. 11 Конвенції про передачу засуджених, при застосуванні процедури зміни вироку, суд змінює кваліфікацію дій засудженого відповідно до Кримінального Кодексу України та визначає покарання.

Дії засудженого ОСОБА_4 за вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22 січня 2018 року, з урахуванням змін за апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30 березня 2018 року, були кваліфіковані за ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчиненого з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», у значному розмірі, організованою групою; п. «а» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ (за двома фактами збуту Кваша 30.11.2015 року і ОСОБА_5 01.12.2015 року) - незаконний збут наркотичних засобів, вчиненого з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», у значному розмірі, організованою групою; ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчиненого з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», у значному розмірі, організованою групою, у особливо великих розмірах.

На момент вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину, а також на момент вирішення питання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, дії останнього підлягають наступній кваліфікації за Кримінальним кодексом України, зокрема, за ч. 1 ст. 15 КК України, ч. 3 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчиненого організованою групою, в особливо великих розмірах, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 307 КК України (за двома фактами збуту ОСОБА_6 30.11.2015 року і ОСОБА_5 01.12.2015 року), як незаконний збут наркотичних засобів, вчиненого організованою групою, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також, суд враховує, що вищезазначеним вироком іноземного суду ОСОБА_4 було призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, що, згідно законодавства України, регулюється положеннями статті 70 КК України, якою передбачено, що при сукупності злочинів, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, при цьому, при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів, визначається в межах встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання, а якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

А отже, враховуючи, що санкцією ч. 3 ст. 307 КК України, передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років, призначене вироком Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22 січня 2018 року, з урахуванням змін за апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30 березня 2018 року, засудженому ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів (ч. 3 ст. 69 КК РФ) у виді десяти років чотирьох місяців позбавлення волі, не виходить за межі санкції вищезазначених аналогічних статтей кримінального закону України.

На підставі вищевикладеного, суд вважає можливим привести у відповідність із законодавством України вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22 січня 2018 року, з урахуванням змін за апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30 березня 2018 року, стосовно засудженого ОСОБА_4 та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне рахувати з 22 січня 2018 року, зарахувавши йому у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), час перебування під вартою з 01 грудня 2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто 30 березня 2018 року, із розрахунку один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.

Крім того, згідно з положеннями ч. 6 ст. 610 КПК України, при розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання, однак, враховуючи заяву засудженого ОСОБА_4 , який зобов`язався добровільно сплатити присуджені йому процесуальні витрати у розмірі 23520 рублів, суд на даний час не вбачає підстав для вирішення питання щодо процесуальних витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб», ст.ст. 603 - 610 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Визнати і виконати на території України вирок Октябрського районного суду м. Бєлгорода від 22 січня 2018 року, з урахуванням змін за апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 30 березня 2018 року, яким ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 30, п. «а» ч. 4 ст. 228.1, п. «а» ч. 4 ст. 228.1, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ із застосуванням ч. 3 ст. 69 КК України до покарання у виді десяти років чотирьох місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді десяти років чотирьох місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з з 22 січня 2018 року, зарахувавши йому у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), час перебування під вартою з 01 грудня 2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто 30 березня 2018 року, із розрахунку один день перебування під вартою дорівнює двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 залишити у вигляді тримання під вартою.

Копію ухвали суду вручити прокурору та направити до Міністерства юстиції України для подальшого інформування держави винесення вироку та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні для організації та фактичного виконання судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.
Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1