КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.10.2019 частково задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.12.2019 року включно, із визначенням застави у розмірі 15 000 000, 00 гривень.
У разі внесення застави, ухвалено покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого прокурора та суду із встановленою періодичністю; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками та іншими підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні; носити електронний засіб контролю; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на в`їзд в Україну та виїзд з України.
Визначено строк дії обов`язків два місяці з дня внесення застави.
Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри про причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, за викладених у клопотанні обставин, та те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були наявні при вирішені питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного продовжують існувати, а також встановив, що неможливо закінчити досудове розслідування у зв`язку з необхідністю проведення слідчих і процесуальних дій, а саме отримання висновків експертиз, проведення огляду речей та документів та іншого.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та призначити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в даному кримінальному провадженні не існує, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 вчиняв дії, які можуть бути розцінені як існування ризиків.

Прокурором не доведено наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, оскільки в клопотанні наведені докази існування даного ризику лише відносно інших можливих фігурантів даного кримінального провадження. Сама лише тяжкість можливого покарання не може свідчити про наявність вказаного ризику.
Також, не доведено можливість підозрюваного знищити, сховати або спотворити докази, як і впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для підозрюваного, що призводить до неможливості його виконання.
Підозрюваний не причетний до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України, оскільки із протоколів допитів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілого убачається, що тілесні ушкодження у вигляді пошкодження фаланги пальця наказала зробити особа на прізвисько « ОСОБА_13 .
Прокурором не доведено нових фактів, які б могли свідчити про причетність до кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , та нових фактів, які б підтверджували повідомлення про підозру.
Органом досудового розслідування не доведено доцільність продовження запобіжного заходу на два місяці, а слідчим суддею не враховано вимоги ст. 199 КПК України.
Крім того, до клопотання прокурора не долучено всіх попередніх ухвал слідчих суддів про продовження та/або обрання запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 .
04.11.2019 захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що підозрюваному ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 255 КК України, що свідчить про зменшення суспільної небезпечності діянь, у вчинені яких він підозрюється.
Крім того, ОСОБА_7 підписано угоду з прокурором про визнання винуватості у вчинені кримінальних правопорушень, у відповдіності до якої підозрюваний та прокурор погодилися визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 255 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з конфіскацією майна.
Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відпали, оскільки ОСОБА_7 змінено підозру та обвинувальний акт відносно нього направлено до суду з угодою про визнання винуватості, яка передбачає звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. У разі відмови у задоволенні апеляції в частині, визначити суму застави у відповідності до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що ухвала слідчого судді постановлена з суттєвими порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому, суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам.
Клопотання прокурора не містить доказів про те, що заявлені при обранні запобіжного заходу ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Слідчим суддею не взято до уваги доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування або суду є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Під час проведення першочергових слідчих дій ОСОБА_7 не чинив жодного опору та повною мірою сприяв слідству.
Також, підозрюваний не може незаконно впливати на потерпілого чи свідка, оскільки потерпілі у даному кримінальному провадженні вже допитані, за їх участю вже проведено певну кількість слідчих дій. При цьому, в своїх показах потерпілі вказують на інших підозрюваних, як на осіб, причетних до вчинення відносно них кримінальних правопорушень.
Крім того, підозрюваний позбавлений можливості спотворити будь-яку з речей та документів, які мають істотне значення длякримінального провадження, оскільки органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вже вилучено велику кількість речових доказів, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження.
У клопотанні прокурора відсутні докази, які підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень.
Захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду належним чином повідомлені.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 , який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг, та вважав за можливе обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, посилаючись на те, що останній підписав угоду про визнання винуватості, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000123 від 22.01.2018 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.
22.03.2019 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у створенні злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництві такою організацією та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 255 КК України; в організації незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, вчиненій організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України; та у легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто вчиненні правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинених організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 209 КК України.
26.06.2019 ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, у створенні злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництві такою організацією та участі у злочинах, вчинюваних такою організацією, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 255 КК України; в організації умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило значну стійку втрату працездатності не менш як на одну третину, вчинені з метою залякування потерпілого та примусу до певних дій, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122 КК України; в організації катування, тобто умисного заподіяння сильного фізичного болю та фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою покарати його за дії, скоєні ним та у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування його, вчинених повторно за попередньою змовою з групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України; в організації незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів, вчиненій організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України; та у легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто вчиненні правочинів з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів та набуття, володіння та використання коштів, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинених організованою групою, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 209 КК України.
Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_14 від 20.08.2019 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000123 продовжено до дванадцяти місяців, тобто до 21.03.2020.

15.10.2019прокурор другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.10.2019 частково задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.12.2019 року включно, із визначенням застави у розмірі 15 000 000, 00 гривень.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до частин 3, 5 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Слідчий суддя зобовязаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, як що прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).
До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

Згідно рішення у справі «Єлоєв проти України» від 06 листопада 2008 року, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.
У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.
Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні під час апеляційного розгляду, постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 від 28.10.2019 закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 127 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 під час апеляційного розгляду зазначив, що підозрюваний ОСОБА_7 уклав з прокурором угоду про визнання винуватості, та обвинувальний акт стосовно нього скеровано разом з угодою для розгляду до суду першої інстанції. Прокурор не заперечував проти скасування ухвали слідчого судді, та обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Наведені обставини свідчать про те, що у кримінальному провадженні зменшились заявлені прокурором у клопотанні ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

З таких обставин, ураховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.ч. 4,5 ст. 27 ч. 3 ст. 307 КК України, у вчиненні яких на даний час підозрюється ОСОБА_7 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшов висновку про те, що встановлені під час апеляційного розгляду обставини не виправдовують подальше утримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, та запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурор, здатний більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст ст. 176-178, 181, 194, 196, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.10.2019, якою частково задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, тобто до 14.12.2019 року включно, із визначенням застави у розмірі 15 000 000, 00 гривень, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, у межах строку досудового розслідування, а саме до 14.12.2019 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; цілодобово не залишати місце постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;носити електронний засіб контролю.
Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно підозрюваного до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.
Обов`язок контролю за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3