Справа № 405/8166/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2019 р. м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 31 жовтня 2019 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В :

слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , а саме автомобіль марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , а фактичним користувачем якого являється підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також застосувати заборону користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

На обґрунтування клопотання зазначив, що слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області, проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0000262 від 31 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

В ході проведення досудового розслідування за матеріалами вказаного провадження було встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець м. Знам`янка, Кіровоградської області в жовтні 2019 року не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, настирливо виношуючи наміри щодо вчинення кримінального правопорушення, як джерело прибутку з метою збагачення за рахунок чужої власності, став на шлях реалізації своїх злочинних намірів.

Так, він обрав способом вчинення вищевказаного злочину, з метою заволодіння чужим майном, шляхом вимагання, а об`єктом його мешканця м. Знам`янка, Кіровоградської області, ОСОБА_7 .

Розуміючи, неможливість реалізації свого злочинного плану, одноособово, ОСОБА_6 запропонував спільну участь у кримінальному правопорушенні своєму знайомому, мешканцю м. Знам`янка, Кіровоградської області ОСОБА_5 .

Проінформувавши останнього щодо свого злочинного наміру, запропонував спільну участь у його реалізації шляхом вчинення заволодіння чужим майном шляхом вимагання.

Усвідомлюючи протиправність пропозиції ОСОБА_6 , але спонукаємі корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення, ОСОБА_5 надав свою добровільну згоду на спільну участь у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Реалізовуючи свої злочинні наміри, за попередньою змовою, групою осіб, діючи умисно та спільно, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 29.10.2019 приблизно о 18.00 годині приїхали на автомобілі марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , до будинку АДРЕСА_2 на раніше домовлену зустріч з ОСОБА_7 . Зустрівшись з останнім ОСОБА_6 який сидів на задньому сидінні вказаного автомобіля запрошення ОСОБА_7 присісти до салону їхнього автомобіля.

Після чого, автомобіль під керуванням ОСОБА_5 проїхав по вул. Соборній, і зупинився неподалік від розважального закладу «Діліжанс». Продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний, корисний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном перебуваючи на території вулиці, для полегшення вчинення злочину та з метою залякування потерпілого, ОСОБА_6 взяв під праву руку ОСОБА_7 , який сидів поруч, і таким чином позбавив його можливості вільно залишити місце переговорів пред`явив останньому вимогу передачі їм грошових коштів на суму 10 000 грн., для не перешкоджання ОСОБА_7 займатись перевезенням громадян «таксувати» і надали йому термін для збору коштів 10 днів.

В подальшому, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля і ОСОБА_5 для підтвердження серйозність своїх намірів, наніс один удар ногою в область правого коліна ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 наніс один удар кулаком в область щелепи. Сприймаючи вказані дії як такими, що представляють небезпеку для життя та здоров`я, ОСОБА_7 не став чинити опір та заперечувати вимозі передачі ним грошових коштів.

Згодом 07.11.2019 о 20 год. 30 хв. на мобільний телефон ОСОБА_7 було здійснено дзвінок від ОСОБА_6 , який в розмові погрожував фізичною розправою у разі не виконання ОСОБА_7 їхніх вимог, та неодноразово повторив, що якщо останній не передасть гроші, його «вивезуть до лісу і закопають по шию» або «вивезуть до кар`єру та підвісять за ноги». Впевнившись, що ОСОБА_7 боїться їх та дійсно сприймає їхні погрози, продовжуючи свої злочинні дії, повідомили, що гроші вони мають отримати 08.11.2019.

Так, в подальшому 08.11.2019 о 11 год. 40 хв. ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 приїхали на автомобілі марки «Mercedes Benz GLC 250D» чорного кольору з державним номером НОМЕР_2 , до СТО що розташоване за адресою: вул. Віктора Голого,110 м. Знам`янка Кіровоградської області, де знову зустрілись з ОСОБА_7 , та отримали від останнього грошові кошти на суму 10000 гривень.

В ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 08.11.2019 в період часу з 16 год. 43 хв. по 17 год 02 хв. було виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 який є засобом вчинення злочину.

В подальшому автомобіль було оглянуто та визнано речовим доказами у даному кримінальному провадженні.

З посиланням на викладені обставини вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання.

Слідчий на розгляд клопотання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи без його участі, просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 на розгляд клопотання не з`явилась, звернулась з заявою про розгляд справи без її участі, при цьому заперечила проти його задоволення, оскільки жодних слідів злочину, під час обшуку даного автомобіля 09.11.2019 року не виявлено, крім того слідчим відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України у клопотанні не наведено обставин та не підтверджено їх належними та допустимими доказами того, що незастосування заборони або обмеження у користуванні призведе до приховування, втрати, пошкодження, псування, зникнення, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Дослідивши надані стороною кримінального провадження матеріали клопотання слідчий судді прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Кіровоградській області, проводиться досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження № 0000262 від 31 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 08.11.2019 в період часу з 16 год. 43 хв. по 17 год 02 хв. було виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу обшуку від 08.11.2019 року автомобіля марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , крім вказаного автомобіля, інших речей, в тому числі заборонених виявлено та вилучено не було. Крім того захисником було зазначено, що будь яких біологічних слідів потерпілого виявлено не було.
При цьому слідчий суддя зазначає, що як вбачається зі змісту клопотання слідчий звернувся з даним клопотанням з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, та з тих підстав, що в ході обшуку 08.11.2019 року було тимчасово вилучено майно, а відтак на підставі ч.5 ст. 171 КПК України на нього має бути накладено арешт.
Разом з тим, слідчим під час звернення до суду з клопотанням та під час його розгляду не зазначено, які сліди вчинення кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зберіг на собі автомобіль марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , а фактичним користувачем якого являється підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а обставини, які лягли в основу обґрунтування клопотання, носять загальний характер.
Крім того, дані обставини не зазначені і у постанові слідчого від 08.11.2019 року про визнання речовим доказом автомобіля марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 .

За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку, що клопотання є необґрунтованим і не підлягає задоволенню, оскільки в порушення вищевказаних норм діючого кримінально-процесуального законодавства України в клопотанні слідчого не викладено обставин, чи є обґрунтовані підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України і яким саме. Клопотання слідчого не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити саме арешт вказаного майна. Зазначаючи як підставу накладення арешту, слідчий в клопотанні не вказав, які конкретно відомості містить вказане майно, на яке необхідно накласти арешт, для встановлення яких саме обставин скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, має значення зазначене майно, та не вказано, яким чином та які саме предмети можуть являтися предметом злочинних дій. У клопотанні також відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Слідчим також не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 статті 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України.
Також з тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В даному випадку слідчим не доведено жодного із цих пунктів та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту, в чому полягає неможливість вчинення будь-яких інших дій по відношенню до майна, на яке просить накласти арешт, і яким чином незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження може вплинути на обмеження можливостей органу досудового розслідування.
Враховуючи викладене, в задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В:

відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000262 від 31 жовтня 2019 року про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ленінського
районного суду м. Кіровограда ОСОБА_9