Ухвала
іменем України
12 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 755/15705/16-к

провадження № 51-6154 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінально суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року звільнено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 118 Кримінального кодексу України (далі КК), у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року, апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вказану ухвалу місцевого суду без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що представник потерпілих не погоджується з вказаними судовими рішеннями. Обґрунтовує тим, що, на його думку, відсутні підстави для звільнення засудженого від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК, оскільки не доведена винуватість останнього у вчиненні злочину.

Перевіривши касаційну скаргу представника потерпілих на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, представник потерпілих не зазначив у касаційній скарзі з яких саме підстав, передбачених статтею 438 КПК, на його думку, слід скасувати оскаржувані судові рішення та не навів належних доводів у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість цих рішень та конкретних порушень вимог закону, які, на його думку, були допущено судами першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням положень статей 412, 413, 438 КПК.

При цьому, як убачається зі змісту касаційної скарги, представник потерпілих фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

Крім того, зміст касаційної скарги представника потерпілих зводиться до порівняльного аналізу показань свідка у цьому кримінальному провадженні, без врахування підстав для скасування або зміни судових рішень.

При цьому, представник потерпілих, посилаючись на недоліки досудового розслідування не зазначає, які саме істотні порушення вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування вплинули на постановлення незаконних, на його думку, судових рішень.
Тобто у касаційній скарзі представник потерпілих має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Також, вимоги представника потерпілих викладені не у відповідності до статті 436 КПК, оскільки суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Тобто, вимога представника потерпілих про скасування оскаржуваних судових рішень, без вказівки про призначення нового розгляду, викладено не конкретно та не узгоджується з положеннями статті 436 КПК.

При цьому всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК представник потерпілих не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання представником потерпілих вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3