ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/9242/18 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/1784/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2019 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , секретаря - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
представника третьої особи
щодо майна якої вирішується
питання про арешт - адвокат - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_9 .
Накладено арешт із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконавчих проваджень, на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_8 .
Як зазначено в ухвалі, до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_9 , за матеріалами кримінального провадження за №0000250 від 17.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, третья особа щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року в повному обсязі та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.
Крім того, надмірно обмежено його право власності на житлове приміщення.
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що в судовому розгляду він участі не приймав, копію ухвали він отримав 25.09.2019 року.
Твердження апеллянта, щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження матеріалами судового провадження не спростовуються; причини пропуску процесуального строку, на які посилаються у клопотанні заявники є поважними, а тому строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січння 2019 року підлягає поновленню.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт, що підтримував апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Клопотання слідчим суддею розглядалось з урахуванням вимог ч.2 ст.172 КПК України, як про це в клопотанні зазначав слідчий (а.с.4)
З матеріалів судових матеріалів вбачається, що в провадженні слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_9 перебуває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000250 від 17.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.2-4).

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Також з клопотання слідчого про арешт майна, по суті, вбачається, що арештоване майно є предметом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і має доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Згідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Задовольнивши клопотання слідчий суддя процитував низку статей КПК України, однак в мотивувальній частині так і не встановив яким шляхом необхідно заборонити вчинення дій, в тому числі в рамках виконавчих проваджень, на вказане житлове приміщення.
Судова колегія не погоджується з даним висновком.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В даному випадку є немотивованою позиція слідчого судді щодо заборони вчинення будь яких дій, в тому числі в рамках виконавчих проваджень, на житлове приміщення, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_8 .
Відповідно до абзацу 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як вбачається з матеріалів справи ПНХМНО ОСОБА_10 , 16.11.2018 року посвідчено договір купівлі-продажу відповідно до якого вказана квартира була продана ОСОБА_8 .
На підставі цього договору ПНХМНО ОСОБА_10 , 16.11.2018 року прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_8 права власності на вказану квартиру. (а.с. 6)
Судові матеріали не містять даних, що теперішній власник квартири, ОСОБА_8 має статус підозрюваного в кримінальному провадженні №0000250 від 17.12.2018 року, отже в розумінні вимог ст.64-2 КПК України він є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Слідчий суддя наклав арешт на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 . без врахування вимог п.5,6 ч.2,п.2,4,5 ч.5 ст.173 КПК України по суті обмеживши право ОСОБА_8 володіти і користуватись житлом.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Також є незрозумілим зазначення слідчим суддею в ухвалі про те, що слідчий посилається на необхідність накладення арешту на вказане житлове приміщення, з метою відшкодування шкоди, відповідно до п.4 ч. 2 ст. 170 КПК України, між тим цивільний позов не заявлений, розмір матеріальної шкоди не визначений, і крім того, слідчим не було зазначено необхідність такого способу арешту.
По суті слідчий суддя вийшов за межі заявленого слідчим клопотання.
Згідно зі ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
На переконання судової колегії наявний стан речей є неприйнятним.
Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, а тому ухвала слідчого судді підлягає безумовному скасуванню на підставі вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України та ч.1 ст.412 КПК України.
За наслідками апеляційного розгляду судова колегія має повноваження скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу по справі відповідно до вимог ч.3 ст.407 КПК України.
Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
Слідчий звернувся з клопотанням погодженим з прокурором про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000250.

Розглядаючи клопотання слідчого з посиланням на зміст ст.170 КПК України та додані на його обґрунтування матеріали, судова колегія враховує, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч.2 ст.170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
З судових матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні слідчого відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення є речовими доказами по справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_11 та скасування ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року з винесенням нової постанови, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, перереєстрації, реєстрації, в тому числі в межах виконавчих проваджень, на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого та прокурора.
Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінального правопорушення, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Задовольнити клопотання ОСОБА_8 поновивши йому процесуальний строк на оскарження ухвали слідчого судді.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2019 року щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000250 скасувати.

Винести нову постанову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0000250 задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, перереєстрації, реєстрації, в тому числі в межах виконавчих проваджень, на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Виконання ухвали покласти на слідчого та прокурора.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді