Дата документу 09.09.2019 Справа № 314/354/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/354/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1272/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянула 9 вересня 2019 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріупополь Донецької області, громадянина України, раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
Засудженого вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2011 року за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 122, ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 20.08.2013 року виключено ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 127 КК України, в решті вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2011 року залишено без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Суд, зазначивши про відомості щодо порядку відбуття засудженим ОСОБА_7 покарання, пославшись на дані про особу останнього, прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вказує, що не працює через незадовільний стан здоров`я, наразі проходить лікування, за місцем відбування покарання приймає участь в усіх заходах, зокрема в благоустрої колонії, відвідує бібліотеку. Просить розглянути його скаргу щодо умовно-дострокового звільнення, взявши до уваги вищенаведене.

Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд у відповідності до ч.4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні висловив заперечення вимогам апеляційної скарги засудженого, вказавши про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2011 року за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 127, ч.2 ст. 122, ст. 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 20.08.2013 року виключено ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 127 КК України, в решті вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.05.2011 року залишено без змін.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено районним судом і вбачається з матеріалів справи засудженого, ОСОБА_7 за час перебування на лікуванні в Софіївській спеціалізованій туберкульозній лікарні при державній установі «Софіївська ВК (№55) має 2 заохочення, стягнень не має.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 загалом характеризується задовільно.

Проте, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Не працевлаштованість засудженого суд не бере до уваги, оскільки такий факт має місце з огляду на стан здоров`я ОСОБА_7 (а.п. 18, 20).

При цьому положення ст. 84 КК України передбачають звільнення засудженого від подальшого відбуття покарання за хворобою, що є іншою підставою, ніж поставлено засудженим у відповідному клопотанні.

Натомість у межах заявленої ОСОБА_7 вимоги, існує сукупність інших обставин, які не дозволяють зробити висновок про виправлення ОСОБА_7 і наявності підстав для застосування до нього саме положень ст. 81 КК України.

Комісією було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення, як особі, яка не довела свого виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених.

За час перебування в установі, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, наявні факти неодноразових притягнень ОСОБА_7 у 2013 2018 роках до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено 4 стягнення (а.п. 11).

Отже, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Також, з матеріалів клопотання за вироком суду у засудженого ОСОБА_7 є майнові зобов`язання щодо відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, яка становить 2176,94 грн.

Відсутність виконавчих листів в установі виконання покарань не є підставою для невиконання судового рішення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, наявність притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що ОСОБА_7 не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Судова колегія звертає увагу, що до засудженого ОСОБА_7 вже раніше неодноразово застосовувався інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, проте це позитивно не вплинуло на засудженого та не спонукало останнього стати на шлях виправлення.
Твердження засудженого щодо його участі в благоустрої колонії та відвідування бібліотеки під час відбуття покарання, колегією суддів визнаються такими, що не спроможні беззаперечно спростувати висновок місцевого суду щодо відсутності підстав для застосування до нього положень ст. 81 КПК України.

Отже, ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 червня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4