Справа № 364/1422/17
Провадження № 1-кп/364/6/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2019 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

спеціалісті ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,

представника уповноваженого органу з питань пробації Володарського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритих судових засіданнях в залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 12.04.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетіїва Київської області, громадянина України, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, невійськовозобов`язаного, в силу статті 89 Кримінального кодексу України (далі КК України) раніше не судимого,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тетіїва Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня, не працює, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, невійськовозобов`язаного, раніше судимого

вироком Тетіївського районного суду Київської області від 11.08.2015 р. за частиною третьою статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.07.2016 р. скасовано його звільнення від відбуття покарання та направлено на відбуття покарання у виді 3 років позбавлення волі;

у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 , останній будучи раніше судимим названим вироком Тетіївського районного суду Київської області до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, під час цього іспитового строку, 11.04.2016 р. близько 05:00 год. у м. Тетіїв Київської області, обидва перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходились на території домоволодіння ОСОБА_13 , що по АДРЕСА_3 . На території цього домоволодіння побачили автомобіль марки «FORD TRANSIT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить потерпілому ОСОБА_13 .
У подальшому ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 покататись на автомобілі, на що останній погодився. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, переслідуючи мету незаконного заволодіння автомобілем марки «FORD TRANSIT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , для здійснення на ньому поїздки, всупереч волі власника автомобіля ОСОБА_13 , скористались тим, що автомобіль не був замкнений, та умисно незаконно заволоділи названим автомобілем, яким поїхали по вул. Академіка Байраківського м. Тетіїв Київської області у напряму Тетіївської загальноосвітньої школи № 3 I-III ступенів у м. Тетіїв Київської області, та, не впоравшись з керуванням, з`їхали з дороги і допустили зіткнення автомобіля з парканом домоволодіння по АДРЕСА_4 . Після цього обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 залишили автомобіль марки «FORD TRANSIT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на території зазначеного господарства та з місця вчинення злочину зникли.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судових засіданнях 08.08.2018 р. та 23.05.2019 р. свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, не визнав, позовні вимоги, заявлені потерпілим у цивільному позові, заперечує, від надання суду показів відмовився.

Допитаний у судовому засіданні 23.05.2019 р. обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у чиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, за обставин, правильно, на його думку, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує, не оспорює, у вчиненні злочину щиро розкаюється та щиро шкодує, що вчинив цей злочин; позовні вимоги, заявлені потерпілим у цивільному позові, так само визнав, усвідомлює, що зробили погано.

По суті обвинувачення та заданих запитань обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_15 (потерпілий) подзвонив, щоб з ним поїхати взяти собаку, яку потім везли на машині ОСОБА_15 , він ( ОСОБА_15 ) був за кермом. Далі поїхали до нього додому пити пиво. Подзвонили до ОСОБА_8 , чекали його, зустріли коло хати, пішли в хату, знов пили, випили десь ще 1 л горілки. Пити почали з ОСОБА_8 , коли вже було темно, на вулиці було тепло. Пили на кухні, у будинку ОСОБА_13 два поверхи, машина стояла на подвір`ї: «Форд транзит» зеленого коліру, ворота ОСОБА_16 закрив на засов, вхідні двері у будинку також закривалися із середини без ключа відкрити неможна (куди ОСОБА_16 клав ключи не бачив). Потім ОСОБА_16 пішов спати, я заснув на кухні на м`якому уголку, ОСОБА_8 на підлозі на виході з кухні. Спати лягали одянуті. Проснувся близько 5 год. ранку попити води (ще був п`яний), ОСОБА_8 зайшов на кухню, коли я пив воду, пішли разом на веранду курити. Далі вилізли через вікно на двір, ОСОБА_8 запропонував поїхати покататися, я не хотів, але все ж погодився: ОСОБА_8 сказав, що поки ОСОБА_16 прокинеться, ми вже повернемося. На вулиці були недовго, він завів машину, я відкрив ворота. Як заводилась машина не звертав уваги. В машину сів з подвір`я, двері відкрив сам. Нас ніхто не бачив, ми нікого не зустріли. Коли доїхали до заправки (це до поворота вулиці, близько 50 м), я «вирубився» (заснув), прокинувся від удару (встряхнуло), машина в заборі, навколо кущі, дерева. Це було недалеко, де школа, від хати потерпілого десь 500 м. Вилізли, він повернувся, взяв з машини якісь пакет. Покурили, він сказав викинути кросівки, в які я був взутий, тиснув, пригрозивши, що мені щось буде, розбіглися. З приводу того, що сталося, з ОСОБА_8 розмови не було. Через добу прийшов додому (цей час був десь у полях), подзвонив до ОСОБА_13 та тьоті ОСОБА_17 , поговорити і вибачитися, з ним поїхали до райвідділу. Тілесних ушкоджень не було, правоохоронці дивилися, чи були у ОСОБА_8 не пам`ятає. Це було в м. Тетіїв по вул. Вінницька, чи спілкувався тоді з кимось телефоном не пам`ятає. Також вказав суду на те, що керувати автомобілем не вміє, водійських прав не має, за освітою тракторист-машиніст, але навичок керування не має, керував трактором лише 1 раз у житті, посвідчення тракториста також не має, заміст навчальних занять ходив на роботу. Після цих подій з ОСОБА_8 не спілкується, до цього стосунки були нормальні; з ОСОБА_13 теж був знайомий, працював у нього на стройці. Спочатку брав все на себе, оскільки менший строк та у нього вже є стаття 185 КК, тож все одно сідати, але потім дізнався, що сам ОСОБА_8 всю вину «валить» на мене.

Потерпілий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , у судовому засіданні 08.08.2018 р. надав суду покази про те, що з обвинуваченими він знайомий з дитинства та до цієї події перебував з ними у дружніх стосунках. Напередодні події ОСОБА_8 шукав для себе собаку, обрав щеня, яке він (потерпілий) на його автомобілі (згаданий вище автомобіль марки «FORD TRANSIT») разом з ОСОБА_9 (він їхав на пасажирському сидінні) привезли до нього (потерпілого) додому. Це була неділя. Дочекалися ОСОБА_8 , далі втрьох випивали, десь 2 літри горілки на трьох. Спати лягли десь опівночі: ОСОБА_8 заснув п`яним на полу, ОСОБА_9 теж заснув, а він останнім пішов спати на 2-ий поверх. Проснувся близько 10 год ранку, побачив розбиту машину (розбитий передок машини, крові не було), на телефоні був пропущений дзвінок ОСОБА_8 десь о 5 год. ранку. Почав з батьками шукати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , останнього знайшли через його мати, тоді він зізнався у вчиненому. У понеділок (тобто 11.04.2016 р.) звернулися до поліції, а наступного дня (у вівторок) знайшли ОСОБА_9 , який теж визнав свою вину, розмова з ним була на наступний день. Також потерпілий звернув увагу на те, що в цьому його автомобілі є певні особливості через проблеми із запалюванням, тому треба знати як його завести. ОСОБА_9 ніколи не їздив цим автомобілем, тому про вказаний дефект не знав, а ОСОБА_8 неодноразово керував цим автомобілем, тому знав як його завести. На подвір`я потерпілий автомобіль завжди заїжджав задком, залишаючи його одразу біля будматеріалів, ключ залишався в автомобілі, двері не були замкнені, оскільки закривалися ворота на подвір`я на засови, вхідні двері у будинок теж були замкнені. Останнім керував згаданим автомобілем він (потерпілий), а до цього ОСОБА_18 . Крім того, з автомобіля зникли кросівки. Також потерпілий заперечив наявність у нього на лиці будь-яких поранень, на його лиці були лише шрами.

Стосовно заявленого цивільного позову потерпілий (цивільний позивач) ОСОБА_13 пояснив, що пошкоджений автомобіль й досі не відремонтував, заявлена сума матеріальної шкоди складається зі 158 тисяч гривень вартості автомобіля, інші кошти це те, що оплатив автотоварознавчу експертизу, також просить відшкодувати моральну шкоду, яку оцінює в 20 000 грн., підстави наведені в позовній заяві (т. 1, а.п. 7-8).

Окрім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд вважає, що вина обох обвинувачених доведена сукупністю зібраних досудовим розслідування та досліджених у суді доказів, зокрема, показами свідків і письмовими доказами.

Так, допитана в судовому засіданні 12.09.2018 р. свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 , фізична особа підприємець, надала суду показання, що вона є матір`ю потерпілого. 11.04.2016 р. близько 5:50 год. ранку до неї подзвонили та сказали, що їх автомобіль (авто її сина) в їх заборі, тому кажуть робіть забор, написала розписку на 10 тисяч гривень, дала задаток, оскільки спочатку подумала, що це зробив син. Дзвонив до неї родич тих людей, чий забор пошкодили, ОСОБА_20 . Вона (свідок) подзвонила чоловікові, витягли машину. Коли витягували машину за кермом був син (брат потерпілого), а за іншим автомобілем, яким тягнули, батько. При цьому син залазив до пошкодженого автомобіля через правий бік, оскільки двері водія не відчинялися. Вдома (де живе син) ворота були відкриті (хоча зазвичай закриті на засов із середини), вікно у будинку теж повністю було відкрито, сліди на підвіконні, подушка у веранді на полу. Надалі перевіряла телефон сина (потерпілий), там дзвінок ОСОБА_8 десь о 5 год. ранку, який ніколи особо не дзвонив. Коли прокинувся син, з`ясувала, що це не він розбив машину. ОСОБА_8 тоді зізнався, що це він зробив, просив: « ОСОБА_21 , я не хочу сідати в тюрму», але ОСОБА_22 (його мати та наша сусідка, з якою дружили) сказала, що грошей на ремонт у них нема. ОСОБА_8 ще й кросівки сина вкрав. ОСОБА_23 сам подзвонив, що вони взяли машину, кросівки вони викинули. Це вже було після поліції. При цьому ОСОБА_9 вибачився, приніс карточку бабусі, я не взяла, бо не його, сказала йому, що відпрацює. У поліції з`ясували і сказали, що ОСОБА_8 взяв автомобіль, а ворота відкрив ОСОБА_9 . Але потім ОСОБА_22 (мати ОСОБА_8 ) вже все заперечувала. ОСОБА_8 бачила вже 11.04.2016 р. ще до звернення до поліції, перегар був ужасний, тілесних ушкоджень не було, а ОСОБА_9 на другий день. Також свідок звернула увагу на те, що автомобіль мав особливості запалення, які знав її син (потерпілий), батько та ОСОБА_8 . Після того, що сталося, машина була вся сильно побита, скло в тріщинах. Поліцію вони викликали 11.04.2016 р. десь о 12 год, півпершої, й одразу проводився огляд, вона були присутня. Ключі від машини могли бути, де завгодно, окремого місця для них не було.

Допитаний у судовому засіданні 12.09.2018 р. свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 , фізична особа підприємець, надав показання, що він є рідним братом потерпілому, з обвинуваченими також товаришували, ОСОБА_8 був кращим другом. 11.04.2016 р. близько 6 год. ранку до нього поздвонила мати, каже, машина розбита, в заборі. Мене забрав батько, поїхали на місце ДТП. На місці події була жінка (чий забор пошкоджений), витягали ми з батьком: я сів за кермо (ключ був обламаний, крові не було), батько тягнув своєю машиною, а мати, жінка та чоловік, який дзвонив мамі, пхали. Машину потім поставили у подвір`я брата (потерпілого). Мати дала розписку, почали робити забор, а я поїхав додому. Брат подзвонив вже десь біля 10 год., думав, що я чи батько розбили машину, а потім згадав про ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (телефони їх були відключені). Мати викликала поліцію. Це було вже після того, як машину доставили до хати. У машині брата є одяг, щоб на ринку перевдягатися. Руль блокується, коли ключ витягнутий, ключ зберігався по-різному. ОСОБА_8 був багато разів за кермом автомобіля брата, знав особливості, як заводити. Коли пішли до поліції, мати ОСОБА_8 принесла кросівки. При мені ОСОБА_8 не признавався. Під час огляду поліцією він казав, що нічого не пам`ятає. ОСОБА_9 побачив на другий день у поліції. Я приїхав до поліції окремо, там стояв ОСОБА_9 , який розповів мені все: він відкрив ворота, а ОСОБА_8 сів за кермо.

Допитаний у судовому засіданні 12.09.2018 р. свідок ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_8 , пенсіонер, надав показання, що він є батьком потерпілому, з обома обвинуваченими знайомий. Жінка (вона була на роботі) подзвонила йому 11.04.2016 р. близько пів шостої: приїдь забрати машину. Тому я взяв машину, забрав ОСОБА_25 (менший брат потерпілого), витягли пошкоджену машину ( ОСОБА_26 за кермом, залазив з правового боку, ключ був зламаний), затягнули на подвір`я сина (потерпілого), ОСОБА_25 завіз додому, десь в обід замовив на фірмі та завіз до сина пісок, металопрофіль, сам поїхав додому, а дружина залишилася рішати. Автомобілем у них знесло два дерева, паркан пошкоджений метрів 10 (6 стовпчиків), сама машина стояла вже в городі. Витягали машину, щоб балачок не було. Коли викликали поліцію не був, але під час огляду був присутній. Також пояснив, що в них усе вирішує дружина. Машина розбита з усіх сторін, в неї є особливість заводу. З обвинуваченими він особисто не спілкувався.

Допитаний у судовому засіданні 12.09.2018 р. свідок ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає в с. Дібрівка Тетіївського району Київської області, тимчасово не працює, надав показання про те, що знайомий з обвинуваченими і потерпілим, при цьому з потерпілим та обвинуваченим ОСОБА_8 перебуває в дружніх стосунках, оскільки проживали в одному під`їзді. 11.04.2016 р. ранком він збирався на роботу, коли до нього подзвонив ОСОБА_8 та сказав, що ОСОБА_28 розбив машину. Зібрався, пішов на роботу. Близько 8 год. подзвонила мати ОСОБА_13 , просила допомогти полагодити паркан, бо вважала, що син пошкодив автомобілем, але потім вона дала «отбой», тож він нічого не робив. Йому дзвонили на номер НОМЕР_2 . Чому ОСОБА_8 йому дзвонив, свідкові не відомо.
Допитана в судовому засіданні 24.10.2018 р. свідок ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , пенсіонер за вислугою років, працює в апетеці, надала суду показання, що з потерпілим та обвинуваченими вона не знайома, десь ранком 11-12.04.2016 р. близько півшостої години вона обнаружила в своєму паркані поламану машину, сусіди сказали чия це машина. У цей день розбудив її чоловік сестри (живе у сусідньому будинку), він визвав ОСОБА_30 , запевнили, щоб не дзвонили в поліцію (щоб у сина не забрали права). Приїхала ОСОБА_31 (мама потерпілого) із чоловіком, забрали машину, дали розписку про відшкодування шкоди на 25 тисяч гривень, привезли матеріали, але потім десь в обід того ж дня цю розписку забрали, сказавши, що це не їх син розбив машину. Машину забрали десь 0 7 год. ранку. Думає, що в машині були п`яні, оскільки там були хліб, недоїдки як після п`янки. На дорозі слідів тормозів не було, дерева в неї вирвані з корінцем, машина фактично «завісла» над стовбчиками. З приводу матеріального відшкодування вона не спілкувалася. Машина була зеленого кольору, спереді побита, також бампер, коли машину тягнули, казали (батько потерпілого чи їх молодший син), що ключ в замку зламаний, двері в машині були зачинені.

Допитана в судовому засіданні 24.10.2018 р. свідок ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер, надала суду показання, що вона є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , знайома з обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_13 . У ніч події її син (обвинувачений ОСОБА_8 ) повідомив їй, що випив та залишиться ночувати в ОСОБА_13 . Близько 10 год. ранку мати останнього подзвонила і сказала, що мій ОСОБА_26 з ОСОБА_9 взяли ОСОБА_16 машину. Поїхала до сина, він заперечив усе. Тоді ми вдвох поїхали до будинку, де зламали паркан, там працювали працівники, ремонтували паркан. Таня (мати потерпілого ОСОБА_13 ) почала ремонтувати паркан, поки її син ще спав. Участі в ремонті ми не брали. ОСОБА_9 на телефон не відповідав. Також повідомила, що напередодні подій купила синові нові кросівки, а додому він прийшов у старих. Цілий день тоді зідзвонювалися з ОСОБА_33 , та написала заяву до поліції, сину казали, щоб він взяв провину на себе. Але як мати мушу довіряти своєму синові це не він. Таня стверджувала, що ОСОБА_26 і ОСОБА_9 , дали час до 14 год. наступного дня, поки хід заяви не дадуть, хотіла 160 тисяч відшкодування. Поліція приїхала до квартири, син показав грудину, поїхав на експертизу для зняття відбитків і побоїв.

Допитаний у судовому засіданні 24.10.2018 р. свідок ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює на «Новій пошті», надав суду показання, що він є рідним братом обвинуваченого ОСОБА_8 , з обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_13 знайомий, з останнім є сусідами, до події товаришували, потім стосунки зіпсувалися. На автомобілі потерпілого (згаданий у справі «Форд») їздив десь раз чи два на місяць, керував цим автомобілем, ніяких особливостей там нема, запалення включається, але одноособово цим автомобілем ніколи не керував. Після події з учасниками не спілкувався, але бачив у Льоши лоб роздертий, а в ОСОБА_9 губа була розбита.

Допитаний у судовому засіданні 24.10.2018 р. свідок ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 , працює водієм на заводі, надав суду показання, що від є батьком обвинуваченого ОСОБА_8 , з обвинуваченим ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_13 знайомий, з останнім сусідські стосунки. В день події син був разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , вони випивали. У той день йому повідомили про те, що син розбив машину ОСОБА_13 . Сам свідок на місці події не був, особисто не бачив. На другий день у лікарні в сина побоїв не встановили, ушкоджень не було. Сини казали, що ОСОБА_9 шукали. Десь через 2-3 дні в районі обіду бачив ОСОБА_9 на сходах біля магазину, підійшов дізнатися, чому в нього губа розбита, той не відповів. ОСОБА_13 бачив на день раніше біля його магазину теж десь біля обіду на відстані 3-4 метра, на лобі щось було.

Допитаний у судовому засіданні 21.11.2018 р. свідок ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , проживає за адресою: АДРЕСА_10 , тимчасово не працює, надав суду показання, що з обвинуваченими та потерпілим перебуває в дружніх стосунках. 11.04.2016 р. його викликали як понятого, подзвонив знайомий ОСОБА_37 та пояснив, що була розбита машина ОСОБА_13 , треба бути понятим. Там, у домоволодінні останнього, була поліція, розбита машина, поліція складала протокол, знімала відбитки пальців з автомобіля, в тому числі в середині машини, з панелі, з керма, ричага передач, у хаті, також робили фото, якісь сліди вилучалися, як оформляли не пам`ятає. З протоколом знайомився, підписувався особисто. Також не пам`ятає, о котрій годині це було. Були присутніми сім`я потерпілого ОСОБА_13 , його брат, чи бачив самого потерпілого ОСОБА_13 не пам`ятає.

Допитаний у судовому засіданні 23.05.2019 р. свідок ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , проживає за адресою: АДРЕСА_11 , працює в державній виконавчій службі Головного управління юстиції м. Києва, надав суду показання, що з обома обвинуваченими та потерпілим знайомий, всі події того дня точно в деталях точно не пам`ятає за давністю, оскільки минуло вже три роки. На огляд його запросив ОСОБА_39 , який є братом потерпілого, сказав, що треба двох понятих, тому я ще запросив іншого. Здається, що під час огляду були всі Калашнюки. Поліція знімала відбитки пальців, взуття, біля дому, в середині автомобіля теж, але все точно не пам`ятає. Чи був присутній особисто потерпілий ОСОБА_13 та чи взагалі бачив його у той день теж не пам`ятає. Чи були присутні там обвинувачені не пам`ятає. Так само не пам`ятає, чи щось вилучалося. Протокол підписував. Автомобіль був пошкоджений з боків, спереду. Стосовно того, що сталося, казали, що пили, хлопці (обвинувачені) захотіли ще й поїхали. Це чув від ОСОБА_15 або ОСОБА_40 .

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм злочину також підтверджується такими письмовими доказами:
витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000079 від 12.04.2016 р., з якого вбачається, що це провадження відкрито у зв`язку з надходженням 11.04.2016 р. заяви від ОСОБА_13 щодо незаконного заволодіння належним йому автомобілем «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що сталося 11.04.2016 р. (т. 1, а.п. 102) та згаданою письмовою заявою ОСОБА_13 від 11.04.2016 р., зареєстрована 11.04.2016 р. за № 655 (т. 1, а.п. 103);

заявою потерпілого ОСОБА_13 від 11.04.2016 р. щодо відсутності заперечень проти огляду території домогосподарства (т. 1, а.п. 104) та протоколом огляду місця події від 11.04.2016 р. з фототаблицею до нього (т. 1, а.п. 105-110), огляд проводився за участю понятих ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , допитаних під час судового розгляду в якості свідків, об`єктом огляду була територія домогосподарства потерпілого ОСОБА_13 , згідно з цим протоколом під час огляду було виявлено сліди папілярних узорів пальців рук, а також на підвіконні виявлено слід від взуття (т. 1, а.п. 108-110);

заявою ОСОБА_29 (допитана судом як свідок) від 11.04.2016 р. щодо відсутності заперечень проти огляду домоволодіння (т. 1, а.п. 111) та протоколом огляду місця події від 11.04.2016 р. (т. 1, а.п. 112-115) за участю понятих ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , об`єктом огляду були ділянка узбіччя та території домогосподарства за адресою: АДРЕСА_4 , до протоколу додано схему огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та фототаблицю;

заявою потерпілого ОСОБА_13 від 11.04.2016 р. щодо відсутності заперечень проти огляду автомобіля (т. 1, а.п. 116) та протоколом огляду місця події від 11.04.2016 р. (т. 1, а.п. 117-122), огляд проводився за участю понятих ОСОБА_41 та ОСОБА_42 , допитаних судом у якості свідків, на момент огляду автомобіль «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився за адресою: вул. Вінницька, 11, м. Тетіїв, Київська обл., у пошкодженому стані (передня частина, бампер, капот, лобове скло, праве та ліве крило, бокові двері), під час огляду виявлено та вилучено сліди папілярних узорів;

копіями свідоцтва про реєстрацію зазначеного вище транспортного засобу, власник ОСОБА_13 (потерпілий), його паспорта громадянина України та посвідчення водія (т. 1, а.п. 118, 123, 124, 125);

висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 21.04.2016 р. № 3903/1 щодо вартості представленого на дослідження автомобіля «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та завданого матеріального збитку, нанесеного його власникові, що, як встановлено цим висновком, складає 158 950 грн. (т. 1, а.п. 134-149) та квитанцією про оплату такого дослідження потерпілим ОСОБА_13 у розмірі 1 200 грн. (т. 1, а.п. 133);

висновком експерта за результатами дактилоскопічної експертизи від 10.05.2016 р. № 4-03/642 (т. 1, а.п. 150-164), згідно з яким, зокрема, серед виявлених під час огляду місця події 11.04.2016 р. за адресою місця проживання потерпілого по АДРЕСА_3 , слідів папілярних узорів, вилучених з вікна житлового будинку та придатних для ідентифікації особи, два сліди пальців рук залишені обвинуваченим ОСОБА_9 , інші придатні для ідентифікації сліди залишені не ОСОБА_9 та не ОСОБА_8 ;

висновком експерта за результатами дактилоскопічної експертизи від 04.07.2016 р. № 19/4-03/952 (т. 1, а.п. 165-178), за яким серед слідів папілярних узорів пальців рук, виявлених з автомобіля «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час огляду місця події 11.04.2016 р. за названою вище адресою, два сліда придатні для ідентифікації за ними особи та залишені середнім пальцем правої руки і великим пальцем правої руки ОСОБА_8 ;

протоколом проведення слідчого експерименту від 08.07.2016 р. за участю на той час підозрюваного ОСОБА_9 із застосуванням відеозйомки (т. 1, а.п. 179-180), зауваження до протоколу відсутні, а також відповідним відеозаписом цього слідчого експерименту (т. 1, а.п. 181), якими підтверджуються повністю надані обвинуваченим ОСОБА_9 у суді показання;

протоколом проведення слідчого експерименту від 07.08.2016 р. за участю на той час підозрюваного ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_13 із застосуванням відеозйомки (т. 1, а.п. 222-223), зауваження до протоколу відсутні, а також відповідним відеозаписом цього слідчого експерименту (т. 1, а.п. 224), з якого вбачається, що названого в обвинувальному акті дня 11.04.2016 р. ОСОБА_8 перебував за адресою місця проживання потерпілого ОСОБА_13 та місцязнаходження згаданого автомобіля «FORD TRANSIT»;

клопотанням про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів від 26.07.2016 р., ухвалою слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 27.07.2016 р. щодо задоволення цього клопотання, протоколом доступу до речей і документів від 18.08.2016 р. та вилученим диском із записом (та доданою до нього роздруківкою) інформації по абонентському номеру НОМЕР_3 , що належав на той час обвинуваченому ОСОБА_8 (т. 1, а.п. 182-199), з яких вбачається його перебування в м. Тетіїв 11.04.2016 р., початок даних з 05:44 год.;

висновком судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 від 26.08.2016 р. № 344 (т. 1, а.п. 227-229), з якого вбачається, зокрема, що процес пояснень, наданих ОСОБА_8 , зокрема під час згаданого слідчого експерименту, має такі індивідуально-психологічні особливості: увага загалом активна протягом всієї процедури, здорового контакту не уникає, відповіді періодично ухильні, протягом слідчих дій дотримується захисту своїх інтересів та вибраної позиції, комунікативна діяльність періодично характеризується недостатньою психологічною конгруентністю, тобто такою, що свідчить про наявність у нього внутрішньо суперечливих моделей (схем мислення) власної поведінки стосовно пояснень ним обставин події, про які він повідомляє; ознак психологічного тиску з боку всіх учасників не виявлено.

Також за клопотанням сторони захисту судом було досліджено в судовому засіданні вилучену за клопотанням слідчого про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів від 26.07.2016 р., на підставі ухвали слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області від 27.07.2016 р. та протоколу доступу до речей і документів від 26.08.2016 р. вилучений диск із записом інформації по абонентському номеру НОМЕР_4 , що нібито належав на той час обвинуваченому ОСОБА_9 (т. 1, а.п. 200-208) та відповідною роздруківкою з цього диску (т. 4, а.п. 156-168), з яких не вбачається місце знаходження абонента названого номера, але містяться телефонні дзвінки, зокрема, протягом нічного часу 11.04.2016 р., проте, на думку суду, ця інформація не підтверджує та не спростовує наявність чи відсутність обставин, що є предметом доказування в цьому кримінальному провадженні, оскільки не підтверджують та не спростовують обставини перебування обвинувачених на місці події 11.04.2016 р., а так само обставин заволодіння чи неможливості заволодіння ними згаданого вище автомобілю «FORD TRANSIT», а відтак ці докази є неналежними (стаття 85 Кримінального процесуального кодексу України, далі КПК України).
Інших клопотань про дослідження будь-яких інших доказів, зокрема й речових доказів, у тому числі кросівок, учасниками судового провадження не заявлялося. Відтак, письмові докази щодо визнання речовими доказами кросівок (т. 1, а.п. 209-216) суд бере до уваги лише як питання, що серед іншого підлягає вирішення в порядку статті 100 КПК України.

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість кожного обвинуваченого поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.
Так, досліджувана подія, що сталася 11.04.2016 р. близько 05 год. ранку в м. Тетіїв по вул. Вінницька, 11, а саме: незаконного заволодіння автомобілем марки «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який після цього потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, зіткнувшись з парканом домоволодіння по АДРЕСА_4 , не заперечується учасниками судового провадження (окрім обвинуваченого ОСОБА_8 , який відмовився від надання суду показань) та допитаними свідками. За адресою знаходження названого автомобіля в ніч події 11.04.2016 р. в будинку потерпілого ОСОБА_13 (двері якого зачиняються на ключ із середини, подвір`я також із середини на засов) перебували три особи: потерпілий ОСОБА_13 , обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , при цьому останній не має водійських прав, а так само навичок керування транспортним засобом, що виключає можливість керування ним автомобілем, а потерпілий як власник будинку, який має ключи від вхідної двері, на переконання суду, не виходив з будинку на подвір`я через вікно, що відповідно виключає ймовірність його участі в зазначених подіях.
Доказів протилежного суду не надавалося та не доводилося; питання щодо участь будь-яких інших осіб жодною стороною кримінального провадження також не порушувалося; так само матеріали справи не містять жодних доказів відносно можливості, зокрема, керування названим автомобілем обвинуваченим ОСОБА_9 , наявності в нього водійських прав, а також щодо вжиття стороною захисту будь-яких дій (клопотання, запити, скарги тощо), спрямованих на встановлення і доведення подібних обставин.
У зв`язку з цим суд виходить із визначених статтею 22 КПК України засад змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, за якою кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Наведене відповідає засадничим нормам пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України, пункту 15 частини першої статті 7 КПК України.

Обставини вчинення злочину деталізовані стороною обвинувачення в уточненому з урахуванням зауважень сторони захисту ОСОБА_8 , висловлених під час підготовчого судового засідання, обвинувальному акті, затвердженому прокурором 31.05.2018 р. (т. 3, а.п. 257-260). За змістом пункту 15 частини другої статті 36, частини другої статті 337, частини першої статті 338 КПК України зміна обвинувачення в суді є виключним правом прокурора, перешкодити в реалізації якого суд за жодних обставин не може (правова позиція, викладена, зокрема, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 21.11.2017 р. у справі № 361/744/15-к).

Стосовно ж заявлених стороною захисту обвинуваченого ОСОБА_8 заяв і письмових клопотань щодо недопустимості окремих доказів суд, окрім вже наведеного вище щодо певних доказів, виходить з такого.
Ухвали слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва від 05.06.2018 р. та від 20.06.2018 р. щодо відкриття кримінальних проваджень за заявами ОСОБА_8 (т. 4, а.п. 19-21) суд не бере до уваги на підставі статті 85 КПК України як неналежні, оскільки винуватість будь-яких осіб, у тому числі працівників органів прокуратури, поліції тощо, може бути підтверджена лише обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України). За станом на тепер 12.06.2019 р. суду таких документів учасниками судового провадження, зокрема стороною захисту ОСОБА_8 , подано не було, матеріали справи не містять.
Обставини наявності двох реєстрів матеріалів досудового розслідування пов`язані із зміною обвинувачення прокурором та виправленням, як пояснювалося прокурором, технічних помилок з урахуванням висловлених у підготовчому судовому засіданні зауважень сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_8 , оцінка щодо права сторони обвинувачення змінити обвинувачення наведена вище, питання відповідності обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ухвалі суду про призначення судового розгляду від 07.05.2018 р. (т. 3, а.п. 207-211). Заперечення захисника ОСОБА_10 щодо нерозгляду судом скарги в порядку статті 303 КПК України (т. 3, а.п. 223-236) суд не бере до уваги, оскільки така скарга була залишена без розгляду з підстав, наведених в ухвалі суду від 16.05.2018 р. (т. 3, а.п. 237-239). Крім того, суд зазначає на безпідставність тверджень захисника про те, що за вимогами статті 315 КПК України суд мав спочатку прийняти рішення про призначення судового розгляду, а лише потім вирішувати визначені частиною другою питання, оскільки стаття 315 КПК України не вимагає від суду ухвалення кількох ухвал по кожній закріпленій у цій статті нормі.
Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що ані під час підготовчого судового засідання, ані під час судового розгляду сторонами захисту обох обвинувачених не заявлялося про те, що той чи інших доказ їм не був відкритий, тим більше, що це провадження перебуває на новому судовому розгляді, досліджуються ті докази, які долучені до матеріалів судового провадження попереднім складом суду, додатково були викликані лише свідки за клопотанням саме сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_8 .
Також на початку судового розгляду цього кримінального провадження судом у порядку статті 348 КПК України кожному обвинуваченому роз`яснено суть обвинувачення та з`ясовано, чи зрозуміло воно йому, жоден з них, у тому числі обвинувачений ОСОБА_8 не вказали на те, що вони не розуміють пред`явлене їм обвинувачення.
Щодо окремих недоліків процесуального закріплення певних процесуальних дій під час досудового розслідування, на що сторона захисту ОСОБА_8 звертала увагу під час судового розгляду як на підставу недопустимості доказів суд виходить з такого.
Відповідно до засадничих конституційних приписів частини третьої статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
На розвиток наведених конституційних норм у частині третій статті 17 КПК України також передбачено, що підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. За визначенням статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд з прав людини, практику якого суд застосовує як джерело права (статті 8, 9 КПК України, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (зокрема, рішення ЄСПЛ від 09.06.1998 р. у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», від 19.02.2009 р. у справі «Шабельника проти України»), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла тощо. Європейський суд з прав людини також вказував на можливість використання в судовому розгляді навіть доказу, отриманого з порушенням названої Конвенції, за умови, якщо процес по справі в цілому і загалом був справедливий (рішення ЄСПЛ від 12.05.2000 р. у справі «Султан Хан проти Сполученого Королівства», від 10.03.2010 р. у справі «Биков проти Росії»).
Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення наведеного вище положення частини третьої статті 62 Конституції України, виходив з того, що обвинувачення особи у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на доказах, одержаних у результаті порушення або обмеження її конституційних прав і свобод, крім випадків, у яких Основний Закон України допускає такі обмеження, дійшовши на підставі аналізу конституційних приписів частини третьої статті 62 Конституції України («обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом») висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо (рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12-рп/2011).
Зважаючи на такі наведені позиції Європейського суду з прав людини та тлумачення Конституційного Суду України, суд вважає, що окремі недоліки процесуального оформлення слідчих дій, проведених у відповідності з вимогами КПК України, не впливає в цілому і загалом на справедливість кримінального провадження, оскільки конституційні права обвинувачених, зокрема ОСОБА_8 , не порушувалися, перешкод у реалізації їх процесуальних прав не чинилося, про що висновки наведено вище.
Відтак, невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 суд розцінює як намагання уникнути покарання за вчинений злочин, оскільки його вина доведена сукупністю наведених вище доказів. Покази свідків, які є родичами ОСОБА_8 суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджені жодними іншими доказами.

Таким чином, за наведених обставин і зважаючи на усе викладене, даючи правову оцінку діям обвинувачених, суд вважає доведеним те, що:

обвинувачений ОСОБА_8 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та кваліфікує такі дії за частиною другою статті 289 КК України;

обвинувачений ОСОБА_9 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно і за попередньою змовою групою осіб, та кваліфікує такі дії за частиною другою статті 289 КК України.

При цьому кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_9 за кваліфікуючою ознакою повторності, суд бере до уваги вирок Тетіївського районного суду Київської області від 11.08.2015 р., яким ОСОБА_9 було засуджено за частиною третьою статті 185 КК України, що складає повторність у розумінні пункту 2 примітки до статті 289 КК України.

Питання про призначення обвинуваченим покарання суд вирішує, керуючись вимогами насамперед статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 ,судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_13 у м. Тетіїв Київської області, де зареєстрвоаний і проживає, громадянин України (т. 1, а.п. 234), за місцем проживання характеризується виконавчим комітетом Тетіївської міської ради Київської області як особа, щодо якої компрометуючих матеріалів, нарікань, скарг, зауважень не надходило (т. 1, а.п. 240), в силу статті 89 КК України раніше не судимий (т. 1, а.п. 236).

До обставин, що за статтею 67 КК України обтяжують ОСОБА_8 покарання, суд відносить вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що встановлено судом на підставі досліджених і наведених вище доказів, зокрема показами учасників подій 11.04.2016 р., у тому числі слідчим експериментом за участю ОСОБА_8 , а також показами обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_13 про те, що вони втрьох зібралися в потерпілого після купівлі собаки та вживали допізна алкогольні напої: спочатку пиво, потім близько 1 л горілки.

Обставин, які пом`якшують йому покарання, судом і досудовим розслідуванням не встановлено.

Відповідно до статей 314-1, 368 КПК України, статті 9 Закону України «Про пробацію» суд, ухвалюючи вирок, приймає до відома досудову доповідь, складену Володарським районним сектором з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції 05.06.2018 р. на виконання ухвали суду від 07.05.2018 р. (т. 3, а.п. 261-263).
Як вбачається із зазначеної досудової доповіді, ОСОБА_8 проживає в м. Києві, житло винаймає, неодружений, до членів родини належать мати, брати, з усіма ними підтримує стабільні довірливі стосунки. Поведінка обвинуваченого відповідає загальноприйнятним нормам суспільства, алкогольними напоями не зловживає, у вживанні наркотичних засобів помічений не був, зв`язків з особами антисоціальної поведінки чи носіями кримінальної субкультури не підтримує, місць, пов`язаних із кримінальними осередками, не відвідує. Має стійкі соціально-прийнятні життєві плани на майбутнє, отримати вищу освіту, влаштуватися на більш оплачувану роботу. Йому притаманні високий рівень самоконтролю та саморегуляції в сфері емоційних реакцій і відносин, у міру балакучий, розумний песиміст, адекватно реагує на критичні зауваження, самостійний. Має нижче середнього рівень самокритичності, схильний до різких перемін настрою та захопленості власними переживаннями, емоції яскраво виражені, підвищене відволікання на зовнішні події. У колі повсякденного спілкування характеризується як доброзичлива людина.

Ризик вчинення повторно кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюються як низький.

Органом пробації в досудовій доповіді зроблено висновок про можливість виправлення ОСОБА_8 без його ізоляції від суспільства та без значних інтервенцій зі сторони органу пробації.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 ,судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_14 у м. Тетіїв Київської області, де зареєстрований, громадянин України (т. 1, а.п. 230), раніше судимий вироком Тетіївського районного суду Київської області від 11.08.2015 р. за частиною третьою статті 185 КК України до 3 років позбавлення волі та звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки (т. 1, а.п. 235); ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.07.2016 р. скасовано його звільнення від відбуття покарання та направлено на відбуття покарання у виді 3 років позбавлення волі (т. 1, а.п. 233).

До обставин, що за статтею 67 КК України обтяжують ОСОБА_9 покарання, суд відносить вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння з підстав, наведених вище та визнаних самим обвинуваченим.

До обставин, які згідно зі статтею 66 КК України пом`якшують йому покарання, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Складення досудової доповіді щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не призначалася з огляду на відбування ним покарання у виді позбавлення волі за названим вище вироком суду.

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує вчинення ним тяжкого злочину за визначенням статті 12 КК України, наявність обтяжуючих та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, бере до уваги особу винного, який вину не визнав, відтак не усвідомив протиправності своєї поведінки, що виключає, на переконання суду, можливість застосування до нього статей 69, 75 КК України. Тому встановлені судом обставини дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання обвинуваченого в умовах суспільства неможливе.

Зважаючи на наведене та частково враховуючи позиції прокурора і потерпілого, висловлені в судовому засіданні, які наполягали на ізоляції обвинуваченого від суспільства зі строком покарання відповідно 5 і 6 років, беручи до уваги тривалість судових розглядів цього кримінального провадження різним складом суду, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, передбаченого частиною другою статті 289 КК України, без конфіскації майна, доцільність якої прокурором суду не доведена.
На переконання суду, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та для запобігання вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує вчинення ним тяжкого злочину за визначенням статті 12 КК України, наявність однієї обтяжуючої та пом`якшуючої покарання обставини щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, бере до уваги особу винного, який повністю визнав свою вину, дав суду правдиві та послідовні покази, кається у вчиненому, своєю поведінкою стверджує, що він може і бажає стати на шлях виправлення, проте вчинив даний злочин, будучи раніше судимим згаданим вище вироком Тетіївського районного суду Київської області від 11.08.2015 р. та під час іспитового строку.

Відповідно до приписів частини першої статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з роз`ясненням, викладеним у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), при застосуванні правил статті 71 КК України слід враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Отже, за таких обставин, призначаючи покарання ОСОБА_9 та зважаючи на усе викладене, враховуючи позицію прокурора, висловлену в судовому засіданні, беручи до уваги особу обвинуваченого, керуючись наведеними роз`ясненнями Верховного Суду України, суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією частини другої статті 289 КК України, без конфіскації майна, допустивши часткове приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 11.08.2015 р.

На переконання суду, таке покарання обвинуваченому ОСОБА_9 буде достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчинення ним нових злочинів.

Підстав для застосування статті 69 КК України судом не вбачається та учасниками провадження не доводилося.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України ОСОБА_9 слід зарахувати у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 27.07.2016 р. з урахуванням періодів, оголошених прокурором у судовому засіданні, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 р. у справі № 663/537/17).

Питання щодо завданої злочином шкоди суд вирішує з огляду на поданий 12.07.2016 р. потерпілим (цивільним позивачем) цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, в якому заявлено вимоги про стягнення солідарно з обвинувачених 160 150 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди (т. 1, а.п. 7-8).

За загальними вимогами частини другої статті 127, частини першої статті 129 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні; ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України; якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, названим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (частина п`ята статті 128 КПК України).
Як встановлено в ході розгляду кримінального провадження, внаслідок злочинних дій обвинувачених потерпілому завдано матеріальну шкоду в розмірі 158 950 грн. за висновком експертного авто-товарознавчого дослідження від 21.04.2016 р. № 3903/1 (т. 1, а.п. 134-149).

Також цивільним позивачем заявлено до відшкодування 1 200 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок необхідності оплати їм зазначеної експертизи, вартість якої підтверджена квитанцією про оплату (т. 1, а.п. 133);

Таким чином, судом встановлено, що злочинними діями обвинувачених (цивільних відповідачів) було заподіяно потерпілому (цивільному позивачеві) матеріальну шкоду на загальну суму 160 150 грн. (158 950 грн. + 1 200 грн.).

Відповідно до положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За роз`ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на це та зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що заподіяна потерпілому матеріальна шкода в розмірі 158 950 грн. за пошкоджений автомобіль підлягає відшкодуванню в повному обсязі обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які її заподіяли, оскільки їх дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина названих осіб.

Стосовно вирішення питання про відшкодування понесених потерпілим витрат у розмірі 1 200 грн. на оплату зазначеного експертного дослідження, суд виходить з положень частини першої статті 124 КПК України, на підставі якої у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, відтак цивільний позов у частині стягнення з обвинувачених на користь потерпілого процесуальних витрат за проведення зазначеної експертизи в розмірі 1 200 грн. також підлягає задоволенню.

Крім того, положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених законом.

За роз`ясненнями пунктів 3, 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб; відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням, зокрема, ступеня вини заподіювача і потерпілого.

З огляду на наведені положення суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав і розміру відшкодування моральної шкоди з обвинувачених на користь потерпілого, виходить із наведеного в позовній заяві обґрунтування його душевних страждань, зокрема, у зв`язку з неправомірним посяганням на його майно, необхідністю терпіти вимушені зміни в його житті, пов`язанні з неможливістю використання належного йому автомобіля як в особистих цілях, так і для допомоги його матері в торгівлі, зупиненням ремонтних робіт у будинку, де він проживає, а також витратою значного часу для виконання викликів слідчого, участю в судових засіданнях з розгляду цієї справи. Водночас, враховує поведінку самого потерпілого (вжиття спільно з обвинуваченими спиртних напоїв, залишення їх в себе на ніч, не зважаючи на наявність у них випадків притягнення до кримінальної відповідальності, затягування із зверненням до органів поліції із заявою про зникнення автомобіля), тому виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, за таких встановлених судом і викладених вище обставин суд визначає розмір грошової компенсації завданої потерпілому моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

На підставі частини першої статті 1190 ЦК України обвинувачені, спільними діями яких було завдано шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Судовий збір з обвинувачених не підлягає стягненню (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 187/291/17).

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, суд виходить з того, що заявлене усно клопотання про це прокурором не доведено, зважаючи на належну процесуальну поведінку обвинуваченого протягом тривалих судових процесів, відтак суд вбачає можливим обмежитись застосуванням особистого зобов`язання.

Питання щодо процесуальних витрат та речових доказів суд вирішує за вимогами статей 100, 124 КПК України.

Керуючись частиною другою статті 289 КК України, статтями 100, 124, 127-129, 369-371, 373, 374, 392, 393, 395, 532 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк відбування призначеного цим вироком ОСОБА_8 покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього такі обов`язки:

прибувати до службової особи органів державної влади по першому виклику у визначені день і час;

не відлучатися з населеного пункту, в якому зареєстрований і проживає, без дозволу прокурора та суду.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 289 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі статті 71 Кримінального кодексу України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Тетіївського районного суду Київської області від 11.08.2015 р. остаточно призначити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обчислювати з дня його взяття під варту з 27.07.2016 р., зарахувавши на підставі частини п`ятої статті 72 КК України йому в строк відбування покарання 1 день попереднього ув`язнення за період з 27.07.2016 р. до 06.10.2016 р. та з 17.11.2016 р. до 20.06.2017 р. за 2 дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_12 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_13 ; РНОПКК НОМЕР_6 ), солідарно на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_14 ; РНОКПП НОМЕР_7 ), майнову шкоду в розмірі 160 150 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., що загалом складає 165 150 (сто шістдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят) грн., по 82 575 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) грн. з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_12 ; РНОКПП НОМЕР_5 ), та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_13 ; РНОПКК НОМЕР_6 ), солідарно на користь держави процесуальні витрати за проведення двох судово-дактилоскопічних експертиз у розмірі 1 760,80 грн. та 1 100,50 грн., що загалом складає 2 861 (дві тисячі вісімсот шістдесят одна) грн. 30 (тридцять) коп., по 1 430 (одній тисячі чотириста тридцять) грн. 65 (шістдесят п`ять) коп. з кожного.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 12.04.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079, а саме:

сліди папілярних узорів рук, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження;

кросівки потерпілого ОСОБА_13 , які зберігаються в кімнаті речових доказів Тетіївського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, передати власникові.

Копію цього вироку суду негайно після його проголошення вручити прокуророві ОСОБА_7 , обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх захисникам ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілому ОСОБА_13 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1