Номер провадження: 11-кп/813/1096/19
Номер справи місцевого суду: 521/3907/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 його захисника ОСОБА_8
представника ДУ «Одеська виправна колонія №14» ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року, якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гедеримово Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 24.02.2017р. Малиновським райсудом м. Одеси за ст.186 ч 2 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі,
- відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання у виді позбавлення волі,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою суду першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив в ухвалі, що до засудженого неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від покарання у зв`язку з тим, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення. При цьому суд врахував дані про поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання та те що до засуджений раніше вже звільнявся умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив і знову вчиняв злочини.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
У апеляційній скарзі та доповненнях до неї, засуджений зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою з таких підстав:

1) суд першої інстанції не взяв до уваги, що під час відбування покарання він працює, керівництво виправного закладу не заперечувало про його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки він став на шлях виправлення, що підтверджується його сумлінною поведінкою та працею;

2) суд не врахував те, що з моменту його попереднього умовно-дострокового звільнення минуло більше 10 років, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Посилаючись на зазначені доводи, засуджений просить об`єктивно розібратись у справі та ухвалити відповідне рішення.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду 1-ої інстанції та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги засудженого та просила відмовити у її задоволенні, натомість представник ДУ «Одеська виправна колонія №14» не заперечував у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 31.10.2017 року вироком Татарбунарського районного суду Одеської області за вчинення злочину, передбаченого ст. 395 КК України до 1 місяця арешту на підставі ст. 70 КК України, до 4 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, йому зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 27.12.2016 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні відбування покарання.

Початок строку відбування покарання - 27.12.2016 р., кінець строку відбування покарання - 04.07.2020 р.

З характеристики на засудженого, яка надана адміністрацією Одеської виправної колонії №14 вбачається, що ОСОБА_7 прибув до колонії 29.09.2017 р. з Одеської установи виконання покарань (№21), під час перебування в якій до дисциплінарної відповідальності притягувався 2 рази, заохочень не мав.

За весь період перебування в установі виконання покарань на виробництві установи не працевлаштований, мав порушення встановленого порядку виконання та відбування покарання, однак відповідно до ч.14 ст.134 КВК України визнається таким, що не має стягнень. Після чого притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання забороненої речовини. Має п`ять заохочень. Суворо дотримується правил техніки безпеки і безпеки праці, залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, залучається до суспільно корисної праці за загальним правилом (ст. 118 КВК України).

Відповідно до приписів ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_7 був засуджений за умисний злочин, однак раніше неодноразово був судимий за вчинення умисних злочинів із корисливих мотивів, на день подачі клопотання відбув більш ніж 2/3 строку покарання, тобто він формально має право, за законом, на умовно-дострокове звільнення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 6 КВК України, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, враховує, що аналізу підлягають дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

До того ж, суд апеляційної інстанції зважає на характеристику ДУ «Одеська виправна колонія №14» з розгляду матеріалів умовно-дострокового звільнення, відповідно до якого, 13.06.2018 року та 27.06.2018 року ОСОБА_7 було відмовлено в направленні до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку з тим, що він не довів своє виправлення.

Апеляційний суд враховує також те, що засудженому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення у період з 30.11.2014 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Окрім того, з матеріалів справи випливає, що засуджений вину у інкримінованих йому злочині визнав, однак не відшкодував витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 703,68 грн.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 ч. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. №2, умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Згідно з положеннями ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків.

Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Доводи клопотання установи виконання покарань та апеляційної скарги засудженого зводяться лише до того, що він довів своє виправлення, що підтверджується його сумлінною поведінкою.

Окрім того, колегія суддів враховує, що засуджений, після звільнення його з місць позбавлення волі умовно-достроково 2009 році, вподальшому тричі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, що не може свідчити про його намір ставати на шлях виправлення.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на приписи ст. 6 КВК України, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, дійшов висновку, що засуджений не довів своє виправлення, тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, в ухвалі суду 1-ої інстанції зазначено, що розгляд клопотання проводився в присутності засудженого ОСОБА_7 в режимі відео конференції. Проте, згідно журналу судового засідання (а.п. 10), в судовому засіданні були присутніми лише прокурор ОСОБА_10 та представник колонії ОСОБА_11 , а від засудженого ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Також, колегія суддів враховує те, що суд 1-ої інстанції в ухвалі виклав обставини щодо розгляду клопотання засудженого ОСОБА_7 , хоча, фактично таке клопотання ним не подавалось, а до суду надійшло клопотання начальника ДУ «Одеська ВК №14» ОСОБА_12 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відносно засудженого ОСОБА_7 , по якому фактично і прийнято процесуальне рішення.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, однак у звязку з тим, що при розгляді справи, судом були допущені істотні порушення вимог КПК України, ухвала суду підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.
Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали з підстав, викладених вище, а доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, тому не знаходить підстав для задоволення клопотання начальника ДУ «Одеська ВК №14» ОСОБА_12 та застосування відносно ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року, якою стосовно ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська ВК №14» ОСОБА_12 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відносно ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4