Справа № 0603/1-199/11
Провадження №1/0274/4/19
ПОСТАНОВА
іменем України

05.09.2019 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді . . . . . . . . ОСОБА_1
з участю секретаря . . . . . . . . ОСОБА_2 ,
прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,
адвоката . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,
підсудних . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України,

в с т а н о в и в :

В проваджені Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Після заміни головуючого, розгляд справи розпочато спочатку.
В ході судового розгляду захисником підсудного ОСОБА_7 - ОСОБА_4 заявлено клопотання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування через некоректне пред"явлення ОСОБА_7 обивинувачення, що грубо порушує право останнього на захист. В обгрунтування клопотання захисник вказує на те, що ОСОБА_7 та іншим інкримінуються дії, передбачені диспозицією ч. 2 ст. 365 КК України, в редакції ст. 365 Кримінальною кодексу, визначеній Законом України від 5 квітня 2001 року № 2341-111, натомість - Законом України № 746-У11 від 21.02.2014 прийнята нова редакція зазначеної норми Кримінальною кодексу України, диспозиція якої по суб`єкту, суб`єктивній та об`єктивній сторонах цього кримінального правопорушення суттєво відрізняються від попередньої редакції інкримінованого його підзахисному злочину. Зокрема у зазначеній в обвинувальному висновку диспозиції ч. 2 ст. 365 КК України не визначено і, відповідно - не інкриміновано передбачену діючою на сьогодні ч. 1 ст. 365 Кримінального кодексу обов`язкову умову кримінальної караності дій. а саме: «якщо вони (ці дії) завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян». Тобто попередня редакція ч.2 ст.365 КК не містила вищенаведеної складової об`єктивної сторони цього злочину і для відповідальності достатньо було умови супроводження дій суб`єкта цього злочину насильством, однак на час розгляду судом цього клопотання, диспозиція ч. 2 ст. 365 КК є відсилочною до «дій. передбачених частиною першою цієї статті» фабула яких, а саме наслідки у вигляді «завдання істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян», у обвинуваченні ОСОБА_7 та іншим не відображена.

За змістом ч. 1 с. 132 К1ІК обвинувачення це твердження органу досудового слідства про вчинення конкретною особою злочину, сформульоване у відповідній постанові, у якій викладені обставини вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Аналогічні вимоги містить ч.ч. 2,3 п. 10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 24.10.03 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», зокрема, "суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб постанова про притягнення як обвинуваченого була конкретною за змістом" та "недодержання слідчим вимог ст.ст. 132 та 142 КПК може бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування''.

Всупереч зазначеному, в мотивувальній частині постанови про притягнення ОСОБА_7 як обвинуваченого та у відповідній їй частині обвинувального висновку допущені не конкретизація фабули обвинуваченого, що є недопустимим, оскільки грубо порушує право обвинуваченого захищатися від пред`явленою обвинувачення, унеможливлює об`єктивне ставлення особи до пред`явленого обвинувачення (визнання чи невизнання вини). Зокрема, фабула обвинувачення не містить даних, які повноваження службової особи, як оперуповноваженого карного розшуку він перевищив. Наведені вимоги щодо обвинувачення у службовому злочині містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду №15 від 26.12.03 "Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень', зокрема: вимоги щодо з`ясування службового становища й кола повноважень особи, що обвинувачується у вчиненні злочину, мотиву, мети і характеру вчинених дій, їх зв`язку зі службовим становищем зазначеної особи та наслідками, що настали. Ці вимоги судово-слідчої практики під час формулювання обвинувачення не дотримані. Всупереч вищенаведеним вимогам Верховного Суду щодо змісту обвинувачення, слідчим інкримінуються ОСОБА_7 дії по перевищенню ним наданої йому влади у вигляді бездіяльності, що є фактично неможливим і юридично безпідставним ( «Грищук та Рудницький. перевищуючи надану їм владу, не вжили жодних заходів по припиненню злочинних дій ОСОБА_5 », «Петровський та Рудницький, перевищуючи надану їм владу, не вжили жодних заходів по запобіганню та припиненню злочинних дій ОСОБА_6 )" Наведена слідчим бездіяльність службової особи, за наявності передбачених кримінальним законом наслідків, може тягнути відповідальність за службову недбалість, яка характеризується неумисною формою вини.

Крім зазначеного, із змісту постанови про притягнення ОСОБА_7 як обвинуваченого вбачається, що вій перевищив надані йому службові повноваження, «діючи з єдиним умислом...застосували до ОСОБА_8 фізичне насильсво», а мотивація їх дій зазначена як «з метою помсти ОСОБА_8 за нанесену ОСОБА_5 образу», тобто суб`єктивна сторона інкримінованого йому злочину зазначена в обвинуваченні слідчим як суб`єктивна сторона злочину, що передбачає відповідальність за заподіяння тілесних ушкоджень особою, що не є суб`єктом службового злочину, оскільки мотив та мета його вчинення не пов`язані з інтересами служби, а є помстою за образу. У всій мотивувальній частині фабули обвинувачення метою дій всіх трьох обвинувачених зазначено «спричинення фізичного болю» потерпілому, що суперечить суб`єктивній стороні цього злочину, спрямованість дій у якому мало би бути пов`язана із обов`язками служби, наприклад розкриття злочину оперуповноваженими карного розшуку, але з перевищенням цих обов`язків.

Навпаки, з формулювання обвинувачення не випливає, що зазначені особи діяли в інтересах служби, але перевищили надані їм повноваження. У відповідних постановах зазначено, що всі троє обвинувачених є суб`єктами посадового злочину, викладені службові обов`язки останніх, однак жодним чином не сформульовано, яким чином дії обвинувачених щодо спричинення ними болю і тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 пов`язані із службовим становищем (інтересами служби) обвинувачених. Резолютивна частина обвинувачення - «дії які явно виходять за межі наданих службовій особі прав і повноважень» суперечить мотивувальній частині постанови, оскільки дії мета і мотив дій обвинувачених, за фабулою обвинувачення, викликані не реалізацією ними прав та повноважень працівників сектору карного розшуку (з їх перевищенням), а особистими неприязними стосунками і помстою за образу.

Таким чином, фабула обвинувачення суперечить роз`ясненням, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 15 «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень», що «При розгляді справ про перевищення влади або службових повноважень суди відповідно до вимог ст. 161 Кримінально-процесуального кодексу України повинні, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створювати необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, зокрема щодо з`ясування всіх фактичних обставин справи; службового становища й кола повноважень особи, обвинувачуваної у вчиненні злочину; мотиву, мети і характеру вчинених дій. їх зв`язку зі службовим становищем зазначеної особи...» та п. 2 цієї ж постанови Пленуму, а саме: «Відповідальність за ст. 365 КК настає лише за умови, що дії службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її владними чи службовими повноваженнями. Якщо такою зв`язку не встановлено, дії винного за наявності до того підстав можуть кваліфікуватися за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, власності, громадського порядку тощо».

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 своє клопотання підтримав з підстав зазначених в ньому.

Підсудний ОСОБА_7 клопотання адвоката про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування підтримав.

Прокурор вважає, що клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування задоволенню не підлягає.

Підсудні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з клопотанням захисника ОСОБА_4 погодилися.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з"явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд дійшов висновку, що клопотання захисника про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування слід задовольнити частково, виходячи з такого.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 365 КК перевищенням влади або службових повноважень є умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
За ч. 2 ст. 365 КК кримінальна відповідальність настає за дії, передбачені ч. 1 цієї статті, якщо вони супроводжувалися: 1) насильством або погрозою застосування насильства; 2) застосуванням зброї чи спеціальних засобів; 3) болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.
При цьому, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівником правоохоронного органу прав чи повноважень, і містять одну з ознак, визначених у вказаній нормі кримінального закону, - супроводжуються: насильством або з погрозою застосування насильства, застосування зброї або спеціальних засобів, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п. 3 примітки до ст. 364 КК не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч. 2 ст. 365 КК.
Разом з тим, відповідальність за ст. 365 КК настає лише за умови, дії працівника правоохоронного органу були зумовлені його службовим становищем і пов`язані з його владними чи службовими повноваженнями.
Якщо такого зв`язку не встановлено, дії винного за наявності до того підстав можуть кваліфікуватися за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, власності, громадського порядку тощо.
Суд погоджується з позицією захисника, про те, що з формулювання обвинувачення не випливає, що дії підсудних були зумовлені їх службовим становищем і пов`язані з їх владними чи службовими повноваженнями. Адже зі змісту обвинувачення вбачається, що підсудні діяли з метою помсти ОСОБА_8 за образу ОСОБА_5 .. Мотив і мета вчинення злочину підсудними не пов"язана з інтересами служби, а є помстою за образу, що дає підстави вважати, що дії підсудних слід кваліфікувати за статтями КК України, які передбачають відповідальність за злочини проти життя і здоров`я особи, власності, громадського порядку, тощо, із загальним суб`єктом. Вказані обставини свідчать про неправильність досудового слідства, та є підставами, для направлення кримінальної справи на додаткове розслідування.
Керуючись ст. 281 КПК України (1960 року), суд, -

У Х В А Л И В:

Кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України повернути прокурору Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області на додаткове розслідування, під час якого необхідно усунути зазначені в постанові порушення вимог кримінального процесуального закону, правильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність обвинувачених.
На постанову протягом 7 діб з дня її винесення може бути подано апеляцію до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1