Справа № 439/548/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/577/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000703 за апеляційною скаргою першого заступника військового прокурора Західного регіону України ОСОБА_6 на вирок Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перегноїв Золочівського району Львівської області, громадянина України, одруженого, освіта вища, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурорів військової прокуратури ЗРУ - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Буського районного суду Львівської області від 22.05.2019, яким засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавленням права керувати транспортними засобами. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців з покладенням на нього обов`язку, передбачених ст.76 КК України.Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з моменту проголошення даного вироку.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 8495 грн. 00 коп. витрат за проведення судових експертиз.
Скасовано арешт, накладений на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_7 .
Речові докази:
- автомобіль марки «VOLKSWAGEN TIGUAN», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що зберігається на території Бродівського ВП Золочівського ВП ГУНП у Львівській області, - повернуто власнику ОСОБА_7 ;
- документи: Свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та Посвідчення водія серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , що знаходяться у матеріалах кримінального провадження, - повернуто власнику ОСОБА_7 ;
- мобільний телефон обвинуваченого «HUAWEI LUA U22»; який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 згідно письмової розписки від 17.12.2018 року, - повернуто власнику ОСОБА_7 ;
- носій інформації типу CD-R диск та оптичний диск «Verbatim CD-R», які знаходяться у матеріалах кримінального провадження, - залишено в матеріалах провадження.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що досліджені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення свідчать про те, що військовослужбовець Збройних Сил України, заступник командира в/ч НОМЕР_4 підполковник ОСОБА_7 скоїв злочин у службовий час, до того ж перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Вподальшому ОСОБА_7 був позбавлений військового звання «підполковник» та звільнений з військової служби, а тому вказаний факт спростовує «позитивну» характеристику обвинуваченого. Даним обставинам суд першої інстанції не надав оцінку у вироку. Також суд не зазначив у вироку про те, що ОСОБА_7 на момент скоєння злочину був військовослужбовцем.

Апелянт вважає, що схильність до порушення вимог законів України офіцером Збройних Сил України свідчить про підвищену суспільну небезпеку, але це залишилося поза увагою суду. Враховуючи, що дії ОСОБА_7 спричинили смерть потерпілого через керування транспортним засобом у стані сп`яніння, судом не було застосовано до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк, а це є невиправдано і свідчить про м`якість призначеного покарання, що не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Апелянт покликається, що позиція суду першої інстанції про те, що пом`якшуючою обставиною є те, що обвинувачений добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілим, є неприпустимим так, як смерть не піддається відшкодуванню, оскільки не має зворотного характеру. Думка потерпілих щодо міри покарання обвинуваченому у вироку не відображена. Тому звільнення ОСОБА_7 за ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції прийняв без належних підстав. Також залишилося поза увагою суду ступінь тяжкості, характер злочинних дій, що були вчинені в стані алкогольного сп`яніння та наслідки, що настали (смерть особи). Тому є всі підстави для скасування даного вироку.

Прокурор подав доповнення до апеляційної скарги у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 поновлено на посаді зі скасуванням позбавлення військового звання «підполковник». Прокурор підтримує в повному обсязі апеляційні вимоги і просить доповнити їх вимогою про застосування ст. 54 КК України про позбавлення обвинуваченого військового звання «підполковник».

На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 подав заперечення про те, що вважає апеляційні вимоги прокурора безпідставними, необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Фактичні обставини викладені у обвинувальному акті обвинуваченим не оспорювалися і визнаються на стадії апеляційного розгляду.

Що стосується покликання прокурора про те, що судом не було враховано обставини звільнення ОСОБА_7 з військової служби та позбавлення його військового звання, то вважає такі докази безпідставними адже стороною обвинувачення, у межах кримінального провадження, не було подано жодних документів, що підтверджували б звільнення обвинуваченого з військової служби. На підтвердження високого професіоналізму ОСОБА_7 щодо відповідальності перед державою Україною, то стороною захисту було надано достатньо документів, які судом були враховані. Звільнення з військової служби було безпідставним і воно оскаржується ОСОБА_7 в суді.

Щодо обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то суд першої інстанції це врахував як і те, що потерпілим ОСОБА_12 також було порушено правила дорожнього руху при переході дороги. Суд у повній мірі врахував пом`якшуючі вину обставини.

У даному випадку суд першої інстанції мав всі підстави для застосування ст. 75 КК України, адже злочин не пов`язаний з корупційним злочином. У дебатах прокурор про додаткове покарання не просив та не наполягав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 14 грудня 2018 року о 15 год. 06 хв., у порушення вимог пунктів 1.5, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), п. 2.3 (підпунктів «б», «д»), п. 2.9 (підпункту «а»), п.п. 12.3, 12.4, 12.9 (підпункту «б»), Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 із змінами та доповненнями, керував у стані алкогольного сп`яніння технічно справним транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN TIGUAN» із реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухаючись правою смугою руху транспортного потоку по вул. Юридика у м. Броди Львівської області в напрямку до вул. Івана Богуна у м. Броди Львівської області із швидкістю біля 63 км/год., будучи не достатньо уважним, належно не стежачи за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагуючи на їх зміну, з моменту появи в полі його ( ОСОБА_7 ) зору пішохода ОСОБА_12 , що переходив в порушення вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); п. п. 4.7; 4.8; 4.14 (підпунктів «а» та «ґ») Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 із змінами та доповненнями, проїжджу частину вулиці Юридика у м. Броди Львівської області на її перехресті із проїжджою частиною вулиці Лесі Українки у м. Броди Львівської області по лінії тротуару, з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, керованого ОСОБА_7 , і якого ОСОБА_7 об`єктивно був спроможний виявити, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 шляхом своєчасного застосування гальмування, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду пішохода ОСОБА_12 , внаслідок чого здійснив наїзд передньою лівою частиною керованого автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» із реєстраційним номером « НОМЕР_1 » на пішохода ОСОБА_12 , у результаті якого (наїзду) останньому заподіянні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови, тулуба і нижніх кінцівок: багатоуламкового перелому луски лобної кістки, правої і лівої тім`яних кісток з переходом лінії перелому на основу черепа, суцільних крововиливів в м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку, мозочка з проривом крові в шлуночки мозку, забою головного мозку важкого ступеня з ураженням базально - стовбурових відділів головного мозку, обширної підапоневротичної гематоми, синців на верхніх і на нижніх повіках обох очей, забійної рани на чолі зліва, закритого перелому 7-го ребра справа, крововиливів в клітковину переднього середостіння, в прикореневі і задньо-бокові відділи обох легень з розривом плеври і тканини правої легені в прикореневій ділянці, правобічного гемопневмотораксу, лівобічного пневмотораксу, закритих переломів обох кісток лівої гомілки на межі середньої і верхньої третин, від яких о 23 годині 14 грудня 2018 року у реанімаційному відділені КНП «Бродівська центральна районна лікарня» настала смерть ОСОБА_12 .
Відтак, ОСОБА_7 вищевказаними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Заслухавши доповідача, думку прокурорів про задоволення апеляційної скарги з доповненням, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , підтриману захисником-адвокатом ОСОБА_11 про відмову в задоволенні апеляційної скарги з доповненням, міркування потерпілої ОСОБА_10 про відмову в задоволені апеляційної скарги з доповненням поданої прокурором, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги з доповненням, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, які ніким не оскаржувався.

Покликання апелянта на те, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання колегія суддів вважає безпідставним. Так, як санкція статті 286 ч.2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, то судом першої інстанції міра покарання була призначена в межах даної статті.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував вимоги ст.65 КК України, а також враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є необережним злочином, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані потерпілим збитки, що їх суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України. Обставиною, яка обтяжує покарання, у відповідності до норми ст. 67 КК України, суд визнав вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння. З врахуванням викладеного судом першої інстанції було призначено ОСОБА_7 основне покарання без призначення додаткового покарання і його не було позбавлено права керування транспортними засобами.
Таку позицію в цьому питанні суд першої інстанції прийняв з врахуванням характеризуючи даних на обвинуваченого та його поведінку після вчинення кримінального правопорушення (надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочин у, очікування працівників поліції та швидкої медичної допомоги, перебування в лікарні та допомогу на лікування, а згодом понесення ним витрат на поховання потерпілого), позитивну характеристику та особливі заслуги перед Батьківщиною, наявність на утриманні малолітнього сина та здійснення догляду за батьками похилого віку, які не мають інших дітей, крім обвинуваченого. Також враховано особу ОСОБА_7 , який за місцем свого проживання та військової служби характеризується виключно з позитивної сторони, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, вперше вчинив кримінальне правопорушення, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина 2013 року народження, батька 1949 р.н. та матір 1955 р.н, які є пенсіонерами та через ряд захворювань потребують стороннього догляду, наявність в обвинуваченого численних нагород та відзнак за сумлінну військову службу та участь в антитерористичній операції, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, однієї обставини, яка обтяжує покарання. У зв`язку із зазначеним вище суд першої інстанції прийшов до переконання про можливість призначення покарання ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням на підставі вимог ст.75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК України.
Вимоги зазначені в апеляційній скарзі прокурора щодо не відображення у вироку думки потерпілих по мірі призначення покарання обвинуваченому знайшли своє підтвердження, однак судове засідання в суді першої інстанції було проведене з врахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєному, у зв`язку з чим суддею було роз`яснено учасникам процесу положення ч.3 ст. 349 КПК України та при подальшому слуханні справи суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Колегією суддів було належним чином досліджено матеріали справи в яких зокрема наявні заяви потерпілих, зокрема: заява потерпілої ОСОБА_13 , яка до ОСОБА_7 не має претензій та просить не притягувати його до відповідальності (а.с.171); заяви потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , які нотаріально освідченні, де потерпілі вказують, що матеріальна та моральна шкода, яка їм завдана злочином, повністю відшкодована, претензій до ОСОБА_7 вони не мають і просять не позбавляти його волі та призначити менш суворе покарання (а.с.172,173). Дані документи були наявні у суді першої інстанції та відповідно враховані при призначені покарання обвинуваченому.

У суді апеляційної інстанції було з`ясовано, що стороною обвинувачення ОСОБА_7 інкримінувалося вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що сам обвинувачений не заперечував, однак в матеріалах справи, які були надані суду першої інстанції відповідний документ, який би підтверджував дане твердження був відсутній.

Суду апеляційної інстанції прокурором було надано для долучення до справи ксерокопію висновку експерта № 4679/2018-г від 04.01.2019 про проведення судово-токсилогічної експертизи речового доказу крові ОСОБА_7 , в якій було виявлено етиловий спирт в кількості 1,40 проміле, інших спиртів не виявлено.

Інші апеляційні вимоги заявлені прокурором в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.

Апеляційні вимоги заявлені прокурором в доповнені до апеляційної скарги, щодо позбавлення обвинуваченого ОСОБА_7 військового звання «підполковник», не можуть бути предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, оскільки це питання не було на розгляді в суді першої інстанції, де прокурор не заперечував фактичних обставин справи та не ставив відповідного питання по військовому званню обвинуваченого. Тим більше факт поновлення ОСОБА_7 на посаді та у військовому званні стороною обвинувачення нічим не підтверджено.

Покликання апелянта на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин в службовий час і це не враховано при винесені вироку не знайшло свого підтвердження, оскільки і в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 повідомляв про те, що командир його відпустив зі служби, оскільки ОСОБА_7 повинен був їхати у відрядження в той день, відповідно останній поїхав додому підготуватися.

Щодо звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з встановленням іспитового строку у відповідності до вимог ст. 75 КК України, то це є правом суду, а не обов`язком, оскільки даний злочин не пов`язаний з корупційним злочином.

Стосовно обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, то судом першої інстанції таке було взято до уваги, а також враховано, що потерпілим ОСОБА_12 також були порушенні правила дорожнього руху при переході проїжджої частини.

Колегія суддів, враховуючи вищевказане, приходить до переконання, що хоча злочин ОСОБА_7 і вчинений у стані алкогольного сп`яніння, однак, він щиро покаявся у скоєному, не залишив місця ДТП, надав допомогу потерпілому, відшкодував потерпілим завдані матеріальні та моральні збитки і такі не мають до нього претензій та просили не суворо його карати, позитивно характеризується за місцем служби та місцем проживання, має значні відзнаки Батьківщини за час військової служби, є учасником бойових дій, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на утриманні у ОСОБА_7 є неповнолітній син та батьки похилого віку, які потребують його допомоги, а тому оцінивши здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, які суд апеляційної інстанції визнає належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та іншими докази у справі та сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають, а тому судом першої інстанції було призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , у відповідності з чинним законодавством, яке є достатнім для його виправлення та уникнення вчинення в подальшому подібних правопорушень.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено, а відтак не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з доповненням поданої прокурором.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу першого заступника військового прокурора Західного регіону України ОСОБА_6 з доповненням залишити без задоволення.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2019 року, яким засуджено ОСОБА_7 , за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: