Справа №465/295/19
Провадження1-кп/465/640/19
УХВАЛА
про продовження тримання під вартою

17.10.19 року Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4

та обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Львові клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

в провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.121 КК України, щодо якого застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 18.10.2019 року.
Як випливає зі змісту ст. 331 КПК України, до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.
При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, прокурор, посилався на те, що ризики, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого минулого разу, не перестали існувати та не зменшилися.
В обґрунтування своєї позиції прокурор послався на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а отже, у разі доведеності його винуватості у цьому злочині, обвинуваченому загрожує суворе покарання на строк до 10 років позбавлення волі, під час досудового розслідування був оголошений в розшук, таким чином є підстави вважати, що останній може в подальшому переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, окрім того обвинувачений ніде не працює і не працював на момент затримання, доказів протилежного суду не надано, не має постійного місця проживання, не одружений, дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Також, висловлюючи свою позицію прокурор послався на положення ч. 5 ст. 176 КПК України, які не дозволяють задля запобігання вказаним ризикам застосувати до обвинуваченого будь-який інший запобіжний, менш суворий ніж тримання під вартою.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження строку тримання під вартою, при цьому останній звернувся до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, з мотивів викладених у його заяві.
Вислухавши доводи сторін щодо вказаного вище питання, суд дійшов наступного.
Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.
Крім того, згідно з вимогами ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З приводу клопотання захисника щодо зміни запобіжного заходу, слід відмовити, оскільки відповідно ст. 201 КПК України до клопотання про зміну запобіжного заходу мають бути додані: копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання, яке, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
Однак доказів дотримання всіх вказаних норм КПК України при заявлені клопотання про зміну запобіжного заходу суду не надано
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, вчиненого під час не погашеної раніше судимості,. Окрім того, матеріали кримінального провадження, наразі свідчать про те, що ОСОБА_5 не має постійного місця проживання, не має жодних соціальних зв`язків, є неодруженим, дітей не має, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_5 десь працював чи навчався на момент затримання, під час досудового розслідування був оголошений в розшук.
У сукупності вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме про наявність високого ступеню ймовірності того, що перебуваючи на волі ОСОБА_5 продовжить вчиняти злочини та буде переховуватися від суду з метою уникнути покарання, що йому загрожує у разі доведення винуватості в інкримінованих йому злочинах,
Таким чином, під час розгляду вказаного питання судом встановлено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.
Станом на теперішній час обставини, враховані судом при вирішенні питання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою раніше, не зникли. Відповідно, вказані вище ризики не зменшилися.
Таким чином, під час розгляду вказаного питання судом встановлено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити до 15 грудня 2019 року включно.

Відмовити обвинуваченому ОСОБА_5 та його захиснику ОСОБА_4 у зміні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №4-р/2019 вони вправі оскаржити дану ухвалу суду до Львівського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1