Пр-ня по справі № 1кп/521/1330/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ВСТУПНА ЧАСТИНА
м. Одеса, Україна
12 грудня 2019 року

Малиновський районний суд м. Одеси засідаючи у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 на стадії судового провадження розглянувши кримінальні провадження № 0002452 від 07.08.2019 року, у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тростянець Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , що має середню освіту, працюючого вантажником на металобазі «Крафт», не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Сторони кримінального провадження, які приймали участь на стадії судового провадження, -

з боку обвинувачення: прокурор ОСОБА_4

з боку захисту: обвинувачений ОСОБА_3

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
1.1. ОСОБА_3 06 серпня 2019 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу спортмайданчику школи № 31, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Гастело, 90-А, помітив біля футбольних воріт стадіону школи, на землі портфель, марки «Найк», в якому знаходились мобільний телефон марки «Huaweiy5 2018» модель DRA-L21, ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , гаманець, футбольний м`яч та ключі від квартири, що належать ОСОБА_5 .
Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що його дії залишаться непомітними для інших осіб, таємно викрав портфель марки «Найк» вартістю 900 гривень, в якому знаходились мобільний телефон марки «Huaweiy5 2018» модель DRA-L21, ІМЕІ 1 НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 вартістю 1750 гривень; гаманець вартістю 50 гривень; футбольний м`яч вартістю 200 гривень; та ключі від квартири вартістю 100 гривень.
Заволодівши вказаним майном ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном, що належить ОСОБА_5 на власний розсуд, завдавши матеріальну шкоду останньому на загальну суму 3000 гривень.
1.2.Крім того, 14.10.2019 року ОСОБА_3 приблизно о 18 годині 30 хвилин, перебуваючи біля будинку № 27/5 по вул. Генерала Петрова в м. Одесі, помітив малолітню ОСОБА_6 , яка направлялась у сторону під`їзду № 2, будинку № 27/5 по вул. Ген. Петрова та в правій руці тримала мобільний телефон марки «MEIZU M5 Note».
Діючи умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, з корисливих мотивів ОСОБА_3 раптово для малолітньої потерпілої підбіг ззаду до ОСОБА_6 та відкрито викрав з руки останньої мобільний телефон марки «MEIZU M5 Note».
Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись майном, що належить матері потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 на власний розсуд, завдавши останній матеріальну шкоду на загальну суму 1400 гривень.
1.3.Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка); та за ч. 2 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
2.1.Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю та показав, що дійсно у серпні 2019 року приблизно в обідній час знаходячись біля стадіону школи № 31 по вул. Гастело в м. Одесі побачив портфель фірми «Найк», біля якого не було нікого та таємно викрав його з майном, яке знаходилось в ньому. У жовтні 2019 року він знаходячись на вул. Ген. Петрова в м. Одесі побачив раніше незнайому малолітню дівчину, яка тримала в руках мобільний телефон. Одразу він вирішив викрасти його. Раптово для дівчини, він підбіг ззаду до неї, вихопив з рук мобільний телефон та втік з місця події. Всі викрадені речі він продав. Вказані правопорушення він вчинив в зв`язку з тяжким матеріальним становищем, оскільки повинен був гроші іншим людям. В теперішній час у скоєному правопорушенні розкаюється, просить суд суворо його не наказувати, обіцяє нових злочинів не вчиняти.

2.2.За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованих обвинуваченому правопорушень, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

2.3.Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

3.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
3.1.Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття; активне сприяння у розкритті злочину; відшкодування завданої шкоди і як наслідок відсутність цивільних позовів.

Суд також визнає як обставину, яка пом`якшує покарання умови життя та виховання обвинуваченого, яким буде надана оцінка нижче у вироку суду.

3.2.Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

4.Мотиви призначення покарання.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.

Даючи оцінку особистості обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 є особою, яка не має судимості. Відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Хоча обвинувачений мав обох батьків, однак ними не виховувався, оскільки останні зловживали алкогольними напоями. Були позбавлені щодо обвинуваченого батьківських прав. Виріс ОСОБА_3 в дитячому будинку. Має двох старших сестер, з якими не підтримує стосунки, оскільки останні ведуть антисоціальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями як і батьки. Своєї сім`ї не створив. Має лише неповну загальну середню освіту. За допомогою соціальних працівників поступив в училище, яке не закінчив, в зв`язку з відсутністю коштів. Тільки в зв`язку з відсутністю коштів не міг продовжити навчатись та отримати мінімальну спеціальність. В теперішній час працює на протязі двох років вантажником на металобазі «Крафт». Також підробляє вантажником на ринку «7-й км». Останнім часом пристрастився до гри в автоматах «Лотомаркет». Програв певну суму не своїх грошей. Відповідно злочин вчинив на ґрунті боргових зобов`язань. За вказаними правопорушеннями шкода відшкодована, в зв`язку з чим цивільні позови потерпілими не заявлялись.

Суд також оцінює поведінку обвинуваченого, його емоційний стан під час надання показів в суді, здатність висловлювати свою думку та можливість передачі фактів та обставин, які з ним відбулись. Так, обвинувачений в судовому засіданні поводив себе дуже замкнутим і наляканим, на питання відповідав дуже коротко і стримано. Відповіді були чіткими, послідовними і змістовними але без будь-яких перебільшень. Над питаннями не замислювався, а відповідав одразу і по суті запитань. Відповіді надавав щиро.

Відсутність належної освіти та виховання очевидно вплинули і на здатність обвинуваченого передавати будь-яку інформацію та події, які сталися з ним.

Умови життя обвинуваченого, відсутність батьківського піклування та любові, яка життєво необхідна будь-якій дитині, в сукупності з розумінням обвинуваченим того факту, що в тебе є батьки, яким ти не потрібен, судом враховуються як обставина яка пом`якшує покарання обвинуваченого, яка суттєво вплинула на свідомість останнього та очевидно призвела його до життя пов`язаного зі скоєнням правопорушень. Суд, також враховує і складне життя обвинуваченого в дитячому будинку та як наслідок відсутність бажання до навчання, любові до отримання нових розумних знань, як соціального блага. Складне дитинство сформувало і певний замкнутий і недовірливий характер у ОСОБА_3 , а також не створило в ньому систему культурних цінностей, які б не тільки впливали на його поведінку та дії у загальному суспільному житті але й перш за все виховувало у свідомості високоморальні та доброчесні принципи, як мірило своєї розумної поведінки.

Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду свідчать, що ОСОБА_3 не схильний до системного вчинення злочинів проти власності.

Разом з тим, суд вважає, що і одиничне вчинення правопорушення не може бути залишене без належної та розумної відповіді держави, як забезпечення гарантії правопорядку в суспільстві.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

У даному випадку поведінка обвинуваченого, його особистість та умови життя в тому числі у дитинстві, відношення до соціальних благ людини та до оточуючих її людей в сукупності з мотивами вчинення злочину, дають право суду на ствердження, що обвинувачений розуміє негативні наслідки, які настають у разі порушення відношень права власності. Очевидно обвинувачений розуміє і негативні наслідки, які настають для нього особисто, у разі порушення звичайних людських правил поведінки.

Суд вважає, що встановлені декілька обставин які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в зв`язку з чим при призначенні покарання підлягає застосуванню ст. 69 КК України. Відповідно обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України, однак зв`язане з позбавлення волі. Підстав для застосування положень ст. ст. 75, 76 КК суд не находить, оскільки правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України вчинено стосовно малолітньої дитини, що визнано судом як обставина, яка обтяжує покарання.

На думку суду, пропорційність (злочин і кара) при призначені покарання за злочин, буде найбільш сильно і найбільш тривало впливати на душу обвинуваченого лише у випадку призначення покарання з певним обмеженням прав і свобод особи, а саме у вигляді позбавлення волі. Вказане покарання є мінімально необхідним і розумно достатнім. Відповідно призначене покарання, надасть можливість обвинуваченому переосмислити своє ставлення до життя, людей, суспільних відносин і буде ефективним заходом позитивного впливу на останнього.

Що стосується покарання яке запропонував прокурор, остаточне у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, на думку суду, вказане покарання є занадто суворим, безжальним і жорстоким і таким, що не відповідає тяжкості скоєного правопорушення. Як зазначено вище у вироку, окрім кари, покарання повинно бути заходом стримування для особи, яка вчинила злочин та інших осіб. Відповідно правосуддя повинно бути і милосердним там де це можливо розумно застосувати.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, пов`язана лише з кваліфікуючою ознакою повторності. У випадку відсутності такої ознаки, особу повинно було б притягувати до відповідальності за ч. 1 ст. 186 КК України, яка серед іншого передбачає інші альтернативні види покарань ніж позбавлення волі. Правопорушення щодо малолітньої дитини було вчинено без застосування насилля. Жодних тяжких наслідків у даному випадку не настало. Мати потерпілої в судове засідання не з`явилась, лише надала заяву, відповідно до якої претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Шкода завдана внаслідок вчинення правопорушення відшкодована їй в повному обсязі. Цивільний позов не заявляла і заявляти не буде. Покарання просить призначити на розсуд суду.

Викладені обставини свідчать по-перше про відсутність звичайної людської злоби і бажання помститись особі, яка вчинила правопорушення щодо твоєї дитини, а по-друге про відсутність бажання розумно впливати на покарання у відношенні кривдника.

Суд вважає, що покарання у вигляді мінімального строку позбавлення волі є пропорційним і таким, яке очевидно буде відповідати скоєному правопорушенню, з урахуванням обставини, що обтяжує покарання. Не пропорційність вироків призводить до розчарування суспільства у правосудді в державі та підриває авторитет не тільки судової влади але й органів правопорядку. Тому зберігаючи баланс між суспільними інтересами та інтересами особи, покарання у вигляді позбавлення волі з мінімальним строком буде відповідати меті покарання передбаченого ст. 50 КК України та меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Ухвалюючи вирок, суд керується ст. ст. 370, 373, 374 КПК України.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Визнати ОСОБА_3 винним у скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України, у вигляді арешту на строк 2 (два) місяці;

за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 70 КК України визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбуття покарання у вигляді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту законного затримання обвинуваченого, після набрання законної сили вироком суду.

Затримати ОСОБА_3 після набрання законної сили вироком суду.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який застосований ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2019 року та продовжений ухвалою суду від 27.11.2019 року залишити без змін.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 його обов`язок, щодо заборони залишати житло за адресою АДРЕСА_2 у період доби, а саме з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що на нього покладені обов`язки строком на 60 (шістдесят) днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.

2)не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії вироку суду в частині запобіжного заходу у вигляді тримання особи під домашнім арештом становить 45 (сорок п`ять) днів і обчислюється з моменту оголошення вироку суду, тобто з 12.12.2019 року. Вирок суду в частині застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 26.01.2020 року, або до 26.01.2020 року лише у випадку приведення вироку до виконання та взяття під варту обвинуваченого.

Речові докази по кримінальному провадженню: 1)мобільний телефон марки «Huaweiy5 2018» залишити у власника, потерпілої ОСОБА_5 ; 2)мобільний телефон марки «Мейзу М5 note» - залишити у власника, потерпілої ОСОБА_7 .

Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси 29.10.2019 року, а саме з: 1)мобільного телефону марки «Huaweiy5 2018».
Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді від 29.10.2019 року у вигляді заборони розпоряджатись вказаним майном.

Скасувати арешт майна, який накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси 28.10.2019 року, а саме з: 1)мобільного телефону марки «Мейзу М5 note».
Скасувати заборону накладену ухвалою слідчого судді від 28.10.2019 року у вигляді заборони розпоряджатись вказаним майном.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1