Справа № 442/8264/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/836/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої: ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої адвоката: ОСОБА_9 ,
представника потерпілої: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рихтичі Дрогобицького району Львівської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за ч.1 ст.125 КК України з апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2019 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 виправдано та визнано її невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України.

Провадження у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпанням можливості для їх встановлення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 29 червня 2018 року, орієнтовно о 15 год. 45 хв., перебуваючи на вулиці біля піцерії «New York Pizza» на вул. Грушевського, 59 в м. Дрогобичі Львівської області, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту з ОСОБА_11 умисно нанесла їй декілька ударів кулаками та закритою парасолею в область голови, грудної клітки і плечі та декілька ударів ногами в область живота, спричинивши їй тілесні ушкодження у виді синців в ділянці середньої третини передньої поверхні правого плеча та на лівій задній поверхні грудної клітки, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Приймаючи рішення про виправдання обвинуваченої ОСОБА_8 , суд першої інстанції послався на нечіткість обвинувачення, пред`явленого їй згідно обвинувального акта, невстановлення ролі ОСОБА_12 у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій, суперечливість показань свідка зі сторони обвинувачення ОСОБА_13 .

Вирок суду оскаржено прокурором, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, а також захисником обвинуваченої.

В поданій апеляційній скарзі прокурор звертає увагу на неправильну оцінку місцевим судом встановлених обставин справи. Зокрема, стверджує, що свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні чітко підтвердив, що був очевидцем побиття потерпілої ОСОБА_11 і удари по тілу останньої завдавала власне ОСОБА_8 . Крім цього, апелянт наполягає на тому, що розбіжності між висновком судово-медичної експертизи і фабулою обвинувачення немає, адже в ході досудового розслідування встановлено, що тілесні ушкодження на передпліччі потерпілої утворились від стиснення її рук сестрою обвинуваченої ОСОБА_14 , а тому, заподіяння таких тілесних ушкоджень обвинуваченій ОСОБА_8 не інкримінувалося. Що стосується внесення в ЄРДР відомостей про спричинення тілесних ушкоджень потерпілій двома особами: ОСОБА_8 та ОСОБА_15 то, як стверджує обвинувач, в ході досудового слідства було з`ясовано, що ОСОБА_16 це, по суті, ОСОБА_17 , яка тримала потерпілу ОСОБА_11 і ударів останній не заподіювала, тому щодо неї рішення не приймалися. Також, на переконання прокурора, суд не дослідив з необхідною повнотою протокол слідчого експерименту, яким чітко встановлено дійсні обставини події на момент вчинення злочину. У зв`язку з наведеним обвинувач просить оскаржуваний вирок скасувати і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та обрати їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім цього, апелянт просить в ході апеляційного розгляду дослідити висновок судово-медичної експертизи №280 від 03 липня 2018 р., протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_11 , а також допитати свідка ОСОБА_13 .

Захисником обвинуваченої ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 вирок суду оскаржено з підстав неправильних мотивів виправдання обвинуваченої. На думку захисника, суд прийшов до хибного висновку про недостатність доказів вини обвинуваченої, залишивши поза увагою те, що сама подія злочину не підтвердилась. При цьому, звертає увагу на те, що висновок судово-медичної експертизи стосовно встановлення тілесних ушкоджень потерпілої є недопустимим доказом, адже під час досудового слідства не розкривався стороні захисту, в реєстр матеріалів кримінального провадження не внесений, в ході експертного дослідження експертом використано медичну довідку, зі змістом якої захист не ознайомлений. Крім цього, під час судового розгляду заявлялося клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту, однак, наведені у клопотанні доводи так і не спростовані місцевим судом у вироку. Поза увагою суду залишилась і явна невідповідність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , матеріалам, здобутим під час досудового слідства. З огляду на викладене захисник просить під час апеляційного розгляду повторно дослідити і оцінити обставини наявності у потерпілої ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, дослідити клопотання про проведення судово-медичної експертизи (а.с.110), ухвалу про проведення експертизи (а.с.111), висновок експерта (а.с.112), протокол проведення слідчого експерименту (а.с.113-121); визнати неналежним доказом щодо встановлення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_18 висновок експерта №280 від 03 липня 2018 р.; визнати вказаний висновок експерта та протокол проведення слідчого експерименту недопустимими доказами; повторно розглянути клопотання про визнання доказів недопустимими і задовольнити їх. Також адвокат ОСОБА_9 клопоче про зміну вироку щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , а саме: виправдати обвинувачену на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; виключити з резолютивної частини вироку посилання на закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України; виключити з мотивувальної частини вироку посилання на п.3 ч.1 ст.284 КПК України як на підставу закриття кримінального провадження; виключити з мотивувальної частини вироку висновок про те, що судом не береться до уваги клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими, оскільки експертиза була проведена за встановленою КПК України процедурою; виключити з мотивувальної частини вироку висновок про те, що судом не береться до уваги покликання сторони захисту на порушення органами досудового слідства приватного життя потерпілої, зокрема, розголошення її персональних даних під час передачі в розпорядження експерта медичної документації; доповнити мотивувальну частину вироку висновком про визнання неналежним доказом для встановлення легких тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_18 висновку експерта №280 від 03 липня 2018 р.; доповнити мотивувальну частину вироку висновком про визнання недопустимими доказами висновку судово-медичного експерта №280 від 03 липня 2018 р. та протоколу проведення слідчого експерименту з додатками (фото таблицями) на підставах, зазначених у клопотанні про визнання даних доказів недопустимими; доповнити мотивувальну частину вироку висновком про недоведення прокурором факту (обставин) наявності у потерпілої легких тілесних ушкоджень.

До початку розгляду справи апеляційним судом від адвоката ОСОБА_9 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких наголошується на тому, що доводи обвинувача не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. Зокрема, під час досудового розслідування причинний зв`язок у виникненні тілесних ушкоджень потерпілої з діями обвинуваченої не встановлювався, висновок судово-медичної експертизи не містить констатації факту, що власне ті тілесні ушкодження, які згідно пред`явленого обвинувачення заподіяні обвинуваченою ОСОБА_8 , є легкими тілесними ушкодженнями, особа ОСОБА_19 , як такого, що на нього вказала потерпіла при подачі заяви про вчинений злочин, не встановлювалась і зовсім не може бути ототожнена із ОСОБА_20 , в якої дошлюбне прізвище ОСОБА_16 , як на тому наполягає прокурор, а попередження свідка про кримінальну відповідальність в судовому засіданні зовсім не означає, що свідок давав правдиві показання. Наведене захисник обвинуваченої ОСОБА_8 просить врахувати при апеляційному розгляді, за результатами якого в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченої ОСОБА_8 і в її інтересах адвоката ОСОБА_9 на підтримання поданої захисником апеляційної скарги та їхні доводи на спростування апеляційної скарги обвинувача, виступ прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги сторони обвинувачення з обґрунтуванням відсутності підстав для виправдання обвинуваченої і їхні аргументи про необгрунтованість апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , думку представника потерпілої ОСОБА_21 адвоката ОСОБА_10 , вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України виправдано у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпання можливості для їх встановлення.

Водночас, ухвалюючи вказаний вирок, свої висновки суд обґрунтував невідповідністю обвинувального акту у даному кримінальному провадженні вимогам чинного законодавства.

Так, зокрема, судом констатовано, що обвинувальний акт не містить конкретного обвинувачення, інкримінованого ОСОБА_8 , натомість у ньому наявні суперечності, які полягають у невідповідності виявлених в потерпілої згідно висновку експерта тілесних ушкоджень із тими, які зазначені в обвинувальному акті, а також мають місце неузгодженості в частині фактичних обставин спричинення тілесних ушкоджень, адже потерпілою заявлено про побиття її двома особами, попри це, в обвинувальному акті констатовано спричинення тілесних ушкоджень потерпілій виключно обвинуваченою ОСОБА_8 .

Колегія суддів вважає такі посилання суду непослідовними, адже при проведенні судом підготовчого судового засідання, навпаки, було констатовано відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України і рішення про повернення такого акту прокурору у зв`язку з виявленими недоліками, в тому числі щодо порушення права обвинуваченої на захист, не приймалося (а.с.15).

Крім цього, апеляційним судом критично оцінюється висновок місцевого суду в частині суперечності показань свідка зі сторони обвинувачення ОСОБА_13 . З одного боку, суд першої інстанції констатував їх неузгодженість з показаннями інших учасників кримінального провадження, водночас при описі показань, наданих свідком в судовому засіданні, виклав їх послідовно і з таких вбачається, що останній був безпосереднім очевидцем нанесення ударів потерпілій.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність висновків суду, наведених в оскаржуваному вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Також слід погодитися з позицією сторони захисту про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду. Так, в оскаржуваному вироку не надано чіткої відповіді на порушене адвокатом ОСОБА_9 питання про недопустимість висновку експерта №280 від 03 липня 2018 р., яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_18 . З одного боку, суд визнав, що такий висновок відповідає вимогам процесуального закону, а з іншого погодився, що такий не відображено в обвинувальному акті (а.с.158). За таких обставин залишились нез`ясованими обставини відсутності вказівки на зазначений висновок експерта в реєстрі матеріалів досудового розслідування та питання про його відкриття стороні захисту.

Наведене в сукупності вказує на істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування вироку.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути також увагу на те, що в матеріалах провадження наявні протокол та журнал судового засідання за 12 лютого 2019 р. та 30 травня 2019 р. відповідно, які не підписані секретарем судового засідання (а.с.42, 100), що також за змістом положень ст.ст.412, 415 КПК України є підставою для скасування вироку суду з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції.

Наполягання захисника ОСОБА_9 щодо відсутності в апеляційного суду повноважень на скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 слід визнати неспроможними. Так, процесуальні гарантії, передбачені ч.3 ст.409, ч.2 ст.421 КПК України, в даному випадку не порушуються, оскільки вирок щодо обвинуваченої оскаржено, зокрема й обвинувачем, а підставою скасування вироку слугують істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які безпосередньо не пов`язані з порушенням прав обвинуваченої та не можуть бути усунуті апеляційним судом в ході апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст.405, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, - прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_7 та захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2019 р. скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4