Номер провадження: 11-сс/813/1876/19
Номер справи місцевого суду: 501/3811/19 1-кс/1054/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного - ОСОБА_8 ,

слідчої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Іллічівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні №0000878, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2019 року,-

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Іллічівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Іллічівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 05.01.2020 року включно, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Іллічівськ (Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, який має базову середню освіту, навчається у Чорноморському морському коледжі Одеського національного морського університету, не працює, не одружений, осіб на утриманні не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні №0000878, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки підозрюваний існують ризики можливого незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені інкримінованого йому злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість визначення розміру застави.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Іллічівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року скасувати, як необґрунтовану, обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обґрунтовує вимоги тим що, стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованої підозри та заявлених у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що слідчий суддя не врахував сприяння зі сторони підозрюваного щодо відшкодування збитків потерпілому, наявність міцних соціальних зв`язків. Вважає клопотання слідчого необґрунтованим, оскільки не доводить необхідність обрання найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , знаходячись біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , маючи на меті спричинення тяжких тілесних ушкоджень, обрали об`єктом свого злочинного посягання ОСОБА_11 , який знаходився біля кіоску «Бершадські кури» за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи умисно та в групі, керуючись хуліганським мотивом, підійшли до ОСОБА_11 ззаду та почали наносити останньому тілесні ушкодження. В процесі бійки учасники конфлікту перемістились до вхідних дверей магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за вищевказаною адресою, де ОСОБА_8 умисно наніс близько 11 ударів правою рукою, а ОСОБА_10 численні удари правою ногою в область голови ОСОБА_11 , в результаті яких останній впав на тротуарне покриття, втративши свідомість та отримавши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, а потерпілого ОСОБА_11 було доставлено до КНП «Чорноморська лікарня», де йому була надана медична допомога.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

І. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 02.11.2019 року (а.п. 9-10);

- протоколом допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 02.11.2019 року, які бачили підозрюваного а місці вчинення кримінального правопорушення (а.п. 11-14);

- протоколом обшуку від 02.11.2019 року, проведений за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , де було виявлено та вилучено його одяг, на якому містилися сліди бурого кольору, зовні схожі на кров (а.п. 17-18);

- протоком огляду предмет від 02.11.2019 року, а саме оптичного диску з відеозаписом, на якому зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_8 та іншим підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення відносно потерпілого (а.п. 20-21), який постановою слідчого від 02.11.2019 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.п. 22);

- довідкою ІБЛ наданій ОСОБА_11 з діагнозом відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу (а.п. 7).

Крім того, в матеріалах провадження міститься висновок комп`ютерної томограми головного мозку, що свідчить про отримання потерпілим ОСОБА_11 02.11.2019 року тілесних ушкоджень, у вигляді субарахноїдального крововиливу, перелому кісток носу.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурор надав суду копії медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_11 №25648 від 12.11.2019 року з діагнозом: ВЧМТ, перелом кісток скелету, забій головного мозку, САК, перелом кісток носу, а також комп`ютерної томографії головного мозку пацієнта ОСОБА_11 від 07.11.2019 року з медичним висновком: позитивна динаміка САК, переломи кісток лицьового черепу, гемосинус. Прокурор апеляційному суду пояснив, що згідно зазначених документів, отримані потерпілим тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких, відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ від 17.01.1995 р. № 6.

Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

Твердження захисника про те, що отримані потерпілим тілесні ушкодження не є тяжкими, оскільки він не має доказів на підтвердження лікування, спростовуються наданими прокурором доказами, в зв`язку з чим колегія судів вважає таке твердження безпідставним.

ІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

З матеріалів провадження убачається, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання у м. Чорноморськ, не працевлаштований, навчається у Чорноморському морському коледжі Одеського національного морського університету, не одружений, осіб на утриманні не має, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зав`язків.

Разом з тим, враховуючи обставини та характер вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, у апеляційного суду наявні сумніви щодо того, що вищевказані соціальні зв`язки слугуватимуть стримуючим фактором та забезпечать належу процесуальну поведінку підозрюваного.

Враховуючи, що ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, він може здійснити спроби втекти від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Крім того, прокурор в судовому засіданні звернув увагу апеляційного суду на те, що підозрюваний з місця вчинення злочину зник, не надавши першу медичну допомогу потерпілому, на момент проведення обшуку за місцем його проживання також не знаходився.

Апеляційний суд приймає до уваги, що згідно матеріалів провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру 05.11.2019 року, тобто на третій день після вчинення інкримінованого злочину, що з урахуванням наданих прокурором пояснень підтверджує факт укриття останнього від органу досудового розслідування.

Враховуючи характер та обставини інкримінованого злочину, поведінку підозрюваного під час та після його вчинення, апеляційний вважає доведеним стороною обвинувачення ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

Також апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про доведеність наявності заявленого слідчим ризику можливого впливу на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні, враховуючи вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Враховуючи тяжкість та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який вчинено з особливою зухвалістю та групою осіб, його поведінку під час та після його вчинення, наслідки у вигляді спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, апеляційний суд погоджується з прийнятим на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України висновком слідчого судді щодо неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків. В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосовний відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій часині необґрунтованими.

Висновки апеляційного суду.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а наявність на даній стадії обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського районного суду Одеської області від 07.11.2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні №0000878, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2019 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4