Справа № 128/2214/19
Провадження №11-кп/801/1295/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.
Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що засуджений ОСОБА_8 не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року, та скасування зазначеної ухвали. Просить винести своє рішення, яким задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , оскільки останній відбув не менше строку призначеного судом покарання.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою, посилання суду про те, що засуджений непрацевлаштований через е бажання засудженого не можна брати до уваги, оскільки ОСОБА_8 не працевлаштований через хворобу, крім того згідно з характеристики керівництва ДУ «Стрижавська ВК №81», за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до доручень довів своє виправлення, також останній неодноразово заохочувався, на профілактичному обліку не перебував, запевнив суд, що не буде вчиняти правопорушення, має міцні соціальні зв`язки.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляції засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі. При цьому під час апеляційного перегляду стороною захисту в підтвердження апеляційних вимог надано довідку приватного підприємця ОСОБА_9 про те, що в разі позитивного вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, останній буде нею працевлаштований на посаді монтажника металопластикових виробів.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Висновки суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є обґрунтованими.
Посилання захисника про те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та не вмотивованою, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання суду слід встановити:
-відбуття строку покарання, передбаченого ч.3 ст.81 КК України;
-фактичні обставини, які вказують на сумлінну поведінку та ставлення до праці, які свідчать про те, що особа довела своє виправлення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2000 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Донецької області від 03.06.2009 за ст. 395, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до ухвали Верховного суду України від 03.12.2009 вважається засудженим за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ст. 395, ст. 70 КК України до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 19.01.2016 згідно ч. 5 ст. 72 КК України зараховано з 29.08.2008 по 03.12.2009 з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку засудженому ОСОБА_8 рахується з 29.12.2008, кінець строку 24.01.2022. Станом на даний час ОСОБА_8 відбув більше 3/4 строку покарання.
Згідно характеристики, яка міститься в матеріалах справи ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 31.12.2008, до ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)» прибув 23.08.2018, де за час відбування покарання характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не застосовувались. На виробництві установи не працевлаштований за власним бажанням. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний та ввічливий з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує роботи з благоустрою установи, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні. Бере участь в програмі диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «Підготовка до звільнення», підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною, матір`ю, братом та сестрою.
27.10.2016 комісією установи було відмовлено в переведенні до дільниці соціальної реабілітації як особі, що не стає на шлях виправлення.
08.06.2017 комісією установи було відмовлено в застосуванні ст. 82 КК України як особі, що не стала на шлях виправлення.
21.12.2017 комісією установи погоджено застосування ст. 101 КВК як особі, що стає на шлях виправлення, вирішено оформити та направити матеріали про переведення до колонії середнього рівня безпеки.
26.07.2018 комісією установи відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.
З довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого від 29.08.2019, вбачається, що засуджений отримав 3 дисциплінарних стягнення, останнє з яких було застосовано 16.02.2016, та 4 заохочення протягом 2012 2017 років, останнє 03.08.2017.
Суд першої інстанції, належним чином обґрунтував, що факт належної поведінки засудженого протягом останнього часу під час відбування покарання не є безумовною передумовою умовно-дострокового звільнення. При цьому офіційно в установі засуджений взагалі не працює, об`єктивних перешкод для працевлаштування в судовому засіданні не встановлено, оскільки згідно наданої суду медичної довідки від 31.07.2019 в.о. завідувача медичної частини № 81, дійсно має певні захворювання, але стан здоров`я на даний час задовільний. Відомості про наявність медичних протипоказань до працевлаштування засудженого в матеріалах справи відсутні. Також слід врахувати, що ОСОБА_8 під час відбування покарання не працевлаштований за власним бажанням, тому суд критично оцінює надану довідку про можливість його працевлаштуваеея після звільнення.
Враховуючи дані про особу, тяжкість вчиненого злочину, наслідки, характеристику засудженого за весь період відбування покарання, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, як того вимагає ст.81 КК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 що до засудженого ОСОБА_8 може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, не знаходять свого підтвердження та дають підставу суду вважати, що останній не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.
На підставі викладеного, підстав для скасування ухвали суду за наведеними в апеляційній скарзі мотивами немає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:
Згідно з оригіналом: