УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

17 жовтня 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретареві ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду розглянула матеріали кримінальних проваджень № 0011610 та № 0001156 по обвинуваченню ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року, яким,-

ОСОБА_6 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, громадянин України, з повною середньою освітою, одружений, не працює, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
Вироком також вирішено долю речових доказів.
Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу захисника, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 засуджено за таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинене повторно, яке він вчинив при наступних обставин.

_____________________________________
Провадження № 755/1914/19
Апеляційне провадження № 11-кп/824/1869/2019
Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1
20 грудня 2018 року, приблизно о 08 год. 20 хв., ОСОБА_9 перебуваючи у маршрутному таксі № 77, яке проїжджало повз будинок № 9 по вул. Раїси Окіпної в м. Києві, побачив раніше невідому йому ОСОБА_10 , у якої на руці знаходилася сумка жіноча, блискавка на якій була розстебнута. В цей момент у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , засунув руку до сумки ОСОБА_10 , звідки дістав гаманець, у якому знаходилися грошові кошти у розмірі 250 грн., 20 Євро, що згідно курсу НБУ, станом на 20.12.2018 становило 632 грн. 20 коп., посвідчення водія НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_10 , проїзний на метро та дві банківські картки «Приватбанк», який в подальшому сховав під свою куртку та за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 1-В, вийшов з маршрутного таксі, розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши своїми злочинними діями майнової шкоди ОСОБА_10 на загальну суму 882 грн. 20 коп.

Крім того, ОСОБА_9 11 лютого 2019 року приблизно о 17 год. 50 хв., перебуваючи у маршрутному таксі № 590, побачив раніше невідому йому ОСОБА_12 , у якої на руці знаходилася сумка жіноча, блискавка на якій була розстебнута. ОСОБА_6 переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, засунув руку до сумки ОСОБА_12 , звідки дістав гаманець, у якому знаходилися грошові кошти у розмірі 360 грн. та банківська картка «ОТР- Банк», та сховав його до своєї кишені та вийшов з маршрутного таксі за адресою: м. Київ, пр-т. Соборності, 1, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши своїми злочинними діями майнової шкоди ОСОБА_12 на загальну суму 360 грн.

Не погодившись з вироком, захисник - адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу в якій не піддаючи сумнівам доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за яке останній засуджений, вважає оскаржуваний вирок суду надто суворим.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину як на досудовому розслідуванні, так і у суді першої інстанції щиро розкаявся у вчиненому злочині та вважається раніше не судимою особою.
До того ж, злочини, які вчинив ОСОБА_6 не несуть в собі великої суспільної небезпеки. При цьому, матеріальна та моральна шкода не заподіяна, оскільки все викрадене майно повернуто потерпілим, а цивільні позови у даному кримінальному провадженні не заявлялись.

Таким чином, апелянт вважає, що покарання у вигляді реального позбавлення волі є передчасним, надмірно суворим та невідповідним ступеню тяжкості скоєних злочинів. У зв`язку із цим, просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 - змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_13 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі тана підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідь судді, виступи захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційних вимог, а прокурора - проти можливості їх задоволення, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження, судова колегія визнає наступне.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України були отримані в порядку застосування положень ч.3 ст. 349 КПК України, порушень процедури застосування цієї процесуальної норми не виявлено і ніхто про такі порушення не заявляв в апеляційному засіданні, а тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, судова колегія правильність цих висновків не перевіряє, не досліджує та не оцінює, погоджуючись із ними.
Що ж стосується виду, розміру покарання, неможливості звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, справедливість яких оскаржено апелянтом, то вирішуючи ці питання, суд першої інстанції, і це прямо вказано у вироку, послався на положення ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, визнав в порядку ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття винуватця і вказав на відсутність передбачених ст. 67 КК України обставин, які б його обтяжували, врахував ступінь тяжкості вчиненого, його наслідків, даних про особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, з метою забезпечення ефективного виховного впливу на обвинуваченого, його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.
Оцінюючи міркування апелянта про те, що вчинені ОСОБА_6 два кримінальні правопорушення не несуть в собі великої суспільної небезпеки, судова колегія з ними не погоджується, бо про підвищений ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_6 та скоєного ним свідчить вже саме те, що він засуджений за два епізоди викрадення чужого майна, які він вчинив у громадському транспорті, фактично позбавивши двох потерпілих всіх наявних при них коштів і банківських карток, а першу з потерпілих - ОСОБА_10 - також посвідчення водія та картки на проїзд у метро.
До того ж, другий епізод викрадення ОСОБА_6 вчинив уже після закінчення досудового розслідування по першому епізоду, знаючи про направлення кримінального провадження за цим епізодом до суду для розгляду по суті.
Ця обставина, навпаки, вказує на підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_14 та його стійке переконання у безкарності.
Не може служити підставою для пом`якшення покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням і самі факти повернення викраденого майна потерпілим, оскільки вони мали місце не в результаті добровільних дій ОСОБА_6 , а внаслідок його затримань та вилучення викраденого в обох випадках.
За таких обставин, судова колегія визнає, що суд першої інстанції прийняв законне, обгрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення в частині призначення ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі, хоча й на строк, близький до мінімального, передбаченого санкцією правової норми, за якою його засуджено.
Отже в задоволенні апеляційної скарги потрібно відмовити.
Таким чином, не маючи процесуальних приводів та підстав для зміни чи скасування вироку, визнаючи його законним, обгрунтованим та вмотивованим, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення, а засудженим, оскільки він утримується під вартою, в той же строк від дня отримання ним копії цієї ухвали.

Судді: