ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2563/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/69/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Крадіжка
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського Апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харкывського Апеляцыйного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше судимого:

1)14.01.2003 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.1 ст.296, 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

2)12.06.2007 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

3)29.05.2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.1 ст.185, ч.2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

4)17.08.2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки;

5)08.05.2014 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 15.07.2014 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію» згідно ухвали апеляційного суду Харківської області від 15.07.2014 року,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч.2 ст.76 КК України.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку ОСОБА_7 , 18 квітня 2017 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин перебував поблизу платформи зупинки маршрутних автобусів, розташованої напроти кіосків у пров. Росторгуївському, 2 в м. Харкові, де побачив припаркований автомобіль «Опель Вівара», д/н НОМЕР_1 , який належить раніше йому незнайомому ОСОБА_9 , у якому передні пасажирські двері не були закриті на замок.

В цей час у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна з вказаного автомобіля.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисних мотивів, відкрив передні пасажирські двері вказаного автомобіля та, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до салону автомобіля, де помітив між сидіннями барсетку чоловічу «Converse», вартість якої в ході досудового розслідування не встановлена, в якій виявив гаманець чоловічий чорного кольору, вартість якого також в ході досудового розслідування не встановлена, з грошовими коштами в сумі 30400 гривень та 200 доларів США, вартість яких згідно офіційного курсу НБУ станом на 18.04.2017 складала 5362 гривні, якими таємно заволодів, після чого, з місця скоєння злочину зник та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 35762 гривні.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки без застосування ст.75 КК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за злочини проти власності, за що відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Крім того, за попередніми вироками він звільнявся від відбування покарання, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став і продовжив вчиняти злочини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Разом з тим, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 судом враховано дані про його особу згідно яких він має повну середню освіту, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_10 , 2008 року народження, престарілу матір ОСОБА_11 , віком 63 роки, яка страждає на ряд хронічних захворювань, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий за вчинення корисних злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, має постійне місце мешкання та реєстрації в м. Харкові, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

У якості обставин, що пом`якшують покарання визнано його щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і судового слідства.

Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Обґрунтовуючи застосування ст. 75 КК України суд послався на дані які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , дані про його особу та заяву потерпілого щодо відсутності претензій до обвинуваченого та призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Разом з тим, судом належним чином не враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово був засуджений, кожного разу за злочини проти власності, реально відбував покарання та звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році.

Поза увагою суду залишився і той факт, що до ОСОБА_7 тричі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, однак це не привело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову скоїв злочин проти власності.

Крім того, непереконливим є і посилання у вироку суду першої інстанції про відсутність у потерпілого претензій до ОСОБА_7 , як на підставу звільнення останнього від відбування покарання, оскільки думка потерпілого не може мати вирішальне значення при визначенні виду, розміру покарання та умов його відбування.

Посилання на стан здоров`я як обставину, яка свідчить про можливість відбування ОСОБА_7 покарання без ізоляції від суспільства, у вироку не конкретизовані та висловлені загальним формулюваннями.

Надані стороною захисту під час апеляційного розгляду довідки, які характеризують особу ОСОБА_7 є фактично тотожніми тим даним, що встановлені судом першої інстанції, за виключенням довідки про місце роботи обвинуваченого, яка сама по собі лише доповнює дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

За таких обставин колегія суддів констатує неправильне застосування Закону про кримінальну відповідальність, яка виразилась у неправильному звільненні обвинуваченого від відбування покарання,що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів виходить з наведених вище даних про особу обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, встановлених судом першої інстанції та наданих під час апеляційного розгляду.

При цьому колегія суддів погоджується із запропонованим прокурором розміром покарання, передбаченому санкцією ч.2 ст. 185 КК України.

Керуючись ст.ст. 404,405,407, 414,420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді