н/п 1-кп/953/1046/19
"09" вересня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уроженця м.Харкова, що має середню спеціальну освіту, працюючого фрезерувальником на ТОВ «Спецкран» , раніше судимого 23.10.2014р. Київським районним судом м.Харкова за ч.1 ст. 121 КК України до 6 років позбавлення волі, 05.01.2018р. звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 11 місяців 1 день, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
в скоєні злочину передбаченого ч.1 ст. 119 КК України, -
Захисники та обвинувачений вважали, що обвинувальний акт підлягає поверненню, оскільки не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Прокурор вважав, що підстави для повернення обвинувального акту відсутні.
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акту та його додатків. Повернення обвинувального акту прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.
У відповідності до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, тобто підводиться підсумок стадії досудового розслідування шляхом формулювання офіційного обвинувачення.
Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувачення, як зазначено в п.13 ст.3 КПК України, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно вимог кримінального процесуального закону формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Так, дії ОСОБА_5 кваліфіковані ч.1 ст. 119 КК України вбивство ОСОБА_8 , через необережність.
Разом з тим, у фактично встановлених обставинах та у формулюванні обвинувачення відсутні дані про причини смерті ОСОБА_8 , що впливає на причинний зв`язок між діями обвинуваченого та наслідком у вигляді смерті потерпілого.
Відсутність вказаних обставин, позбавляє обвинуваченого, реалізувати своє право на захист, тобто надати показання та докази, з урахуванням конкретно пред`явленого обвинувачення..
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, направлений до суду обвинувальний акт вказаним вимогам не відповідає, оскільки обвинувачений акт не містить усіх необхідних відомостей фактичних обставин кримінального правопорушення, що позбавляє право обвинуваченого на захист.
Наведені порушення, шляхом позбавлення гарантованих Конституцією України та КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, на думку суду, під час судового розгляду перешкоджають розгляду обвинувального акту по суті та унеможливлять, за результатами такого судового розгляду, ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.
Крім того, обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
В обвинуваченому акті відсутні відомості про потерпілого, однак зазначені відомості представника потерпілого - ОСОБА_6 ..
Представник потерпілого у відповідності до ст.ст. 58, 59 КПК України, передбачає наявність самого потерпілого, якого він представляє.
У судове засідання була викликана ОСОБА_6 - яка не змогла суду назвати ким із учасників процесу вона є, однак вказала, що померлий є її колишнім чоловіком, їх спільній дочці 23 роки, що взагалі унеможливлює її залучення у якості представника потерпілого.
Також , у судове засідання з`явилась ОСОБА_7 , яка повідомила, що є рідною дочкою померлого та на сьогодні їй виповнилося 23 роки.
Відсутність відомостей про потерпілу, позбавляє суд можливості належним чином повідомити належну особу про час та місце розгляду справи, роз`яснити їй її права (у відповідності до статусу) та фактично слідчий та прокурор перекладають свої обов`язки на суд.
Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурором не виконані в повному обсязі вимоги ст. 291 КПК України, тому затвердження прокурором відповідного обвинувального акту, який складений слідчим, не засновано на вимогах закону, що грубо порушує право обвинувачених на захист.
Під час досудового розслідування обвинуваченому слідчим суддею обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчився.
Прокурор просив продовжити строк запобіжного заходи з підстав наявності ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України подавши клопотання.
Захисник та обвинувачений проти продовження строку заперечували, зазначаючи, що відсутні ризики та просили обрати інший не пов`язаний із триманням під вартою.
Оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 інкримінуємого злочину, його вік, відсутність захворювань та міцних соціальних зав`язків, наявність судимості за злочин, вчинений проти здоров`я людини, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у скоєні злочинів до 5 років позбавлення волі, суд приходить до висновків про наявність на теперішній час ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховатися від суду.
Застосування більш м`яких запобіжних заходів, як альтернативних , не забезпечить виконання обвинуваченою його обов`язків та запобіганню встановленому ризику.
Ризик заявлений прокурором п.3 ч.1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на потерпілого, свідків не доведений.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у злочині, який спричинив загибель людини, суд на підставі ч.4 ст. 183 КПК України не визначає розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,109, 110, 291, 314, 331 КПК України, суд, -
Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , залишити без змін у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 07.11.2019 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м.Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.
Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 11.09.2019р.
Суддя ОСОБА_1