Провадження № 11-кп/4820/566/19
Справа № 689/739/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2018 року за № 0000008 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 9 липня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця по АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого, -

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За вироком суду, ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 51 Конституції України, ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», які передбачають, що батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину, являючись працездатною особою та маючи відповідні доходи, з 01.04.2016 року умисно, злісно ухилявся від сплати аліментів, заборгованість яких, станом на 01.02.2018 року, складає 24 597 грн. 50 коп.

Непогоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити та призначити покарання у виді 60 годин громадських робіт.
Вважає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є несправедливим через суворість.
Судом не враховано пом`якшуючу відповідальність обставину, якою є визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину. Окрім того, не враховано, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, добре характеризується за місцем проживання.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, захисника адвоката ОСОБА_8 , заперечення прокурора та потерпілої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 164 КК України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст.15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Частина 1 статті 164 КК передбачає відповідальність за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні.
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Об`єктом даного злочину є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток. Предметом злочину, який аналізується, є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений статтею 164 КК України, може бути вчинений у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03.02.2006 року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.01.2006 року і до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення 03.06.2006 року, за зверненням ОСОБА_11 , Ярмолинецьким районним судом Хмельницької області був виданий виконавчий лист № 2-144 про стягнення з ОСОБА_7 вказаних аліментних платежів.

Однак, ОСОБА_7 , в порушення вимог ст. 51 Конституції України, ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», які передбачають, що батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину, являючись працездатною особою та маючи відповідні доходи, з 01.04.2016 року умисно, злісно ухилявся від сплати аліментів, заборгованість яких, станом на 01.02.2018 року, складає 24 597 грн. 50 коп.

Так, з 1 квітня 2016 року по 1 лютого 2018 року ОСОБА_7 працював продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_2 , отримавши за вказаний період заробітну плату, в сумі 24220 грн. 90 коп.

Працевлаштувавшись та маючи постійний заробіток, ОСОБА_7 не повідомляв роботодавця про зобов`язання щодо сплати ним коштів на утримання доньки, злісно ухилявся від сплати встановлених йому рішенням суду аліментів, що умисно виразилось у неповідомленні органів державної виконавчої служби про місце роботи та свої доходи, та у прямій відмові від сплати встановлених йому рішенням суду аліментів, заборгованість по яких, станом на 01.02.2018 року, становить 24 597 грн. 50 коп.

Отже, суд першої інстанції, взявши до уваги вказані докази, правильно врахував, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним щодо наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів, та обов`язку виконувати дане рішення, ухилився від сплати коштів на утримання дитини.

Доводи захисника про те, що при призначенні покарання судом не було враховано пом`якшуючу відповідальність обставину визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні злочину, колегія суддів до уваги не приймає.

Так, як вбачається із мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України не визнав.

Отже, суд правильно не врахував вказану обставину як пом`якшуючу.

Посилання апеляційної скарги на те, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворим, а також те, що останній вперше притягується до кримінальної відповідальності, суд до уваги не бере, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання наявність на утриманні 2 малолітніх дітей.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Крім того, судом при призначенні покарання правильно взято до уваги те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його майновий та сімейний стан.

Разом з тим, враховано, що обвинувачений скоїв злочин невеликої тяжкості. Враховано і ту обставину, що за період досудового розслідування та в ході судового розгляду справи, підсудний не здійснив хоча б часткового погашення заборгованості по аліментах.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, як того просить в своїй апеляційній скарзі захисник, апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 9 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2018 року за № 0000008 щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4