КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2.,

суддів - ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

секретаря - ОСОБА_5.,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6.,

підозрюваного - ОСОБА_1,

захисника - ОСОБА_7.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000512 від 06.06.2019 року, за апеляційною скаргою прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6. на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 03 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженцю с. Харківці Гадяцького р-ну Полтавської обл., громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимому,

підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000512 від 06.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

01 серпня 2019 року о 18:35 год. ОСОБА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

02.08.2019 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, а саме: закінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненому в особливо великих розмірах.

03 серпня 2019 року старший слідчий в особливо важливих справах 2-го відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8., за погодженням із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6., звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні №0000512про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,мотивуючи клопотання існуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, які повністю підтверджуються матеріалами кримінального провадження, та вважають, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов'язків та надасть можливість органу досудового розслідування досягти завдань, передбачених ст.2 КПК України. Крім того, слідчий вказує на такі обставини як наявність суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, так як наявні у матеріалах провадження дані підтверджують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 03 серпня 2019 року в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено. Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя послався на практику Європейського суду з прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому зазначив, що прокурором не наведено обставин та не надано доказів того, що підозрюваний має намір переховуватись від органу досудового розслідування та суду або вчиняє будь-які дії для цього, може впливати на хід кримінального провадження незаконними діями, чи впливати на іншого підозрюваного, оскільки долучені до матеріалів клопотання документи не містять даних на підтвердження ризиків, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На вказану ухвалу слідчого судді прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6. подано апеляційну скаргу з доповненнями, в якій не погоджується з ухвалою, у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі підозрюваного. Зазначає, що слідчим суддею фактично не враховано те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна та не надано належної оцінки особі підозрюваного, зокрема сталі зв'язки у суспільстві, які останній може використати з метою незаконного впливу на свідків та потерпілого. Також вважає, що слідчим суддею безпідставно зроблено висновок, що прокурором не доведено обставини, передбачені ч.1 ст.177, ч.1 ст.194 КПК України. Тому, просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову увалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід із визначенням застави у розмірі не менше 2 502 000, 00 гривень.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив задовольнити її у повному обсязі;

- підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, як законну та обґрунтовану;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов'язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден більш м'який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу передбачені ст.178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов'язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв'язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За змістом положень ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов'язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м'яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визначення особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов'язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною і достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об'єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_1 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої останньому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об'єктивно зв'язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунуте звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року та Фокс, Кемпбелл і Гратлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990 року.

Як вбачається з матеріалів клопотання, причетність ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України підтверджується даними, що містяться в протоколах проведених слідчих та процесуальних дій, зокрема заяві потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, протоколі допиту потерпілого, а також протоколах допитів свідків, протоколі проведення обшуку, протоколі затримання ОСОБА_1, протоколі огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів, що свідчить про наявність обґрунтованої підозри.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Отже, при оцінці ризику переховування від правосуддя, поряд з іншими обставинами, може братися до уваги і загроза відносно суворого покарання, як це відображено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000 року.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» від 04.05.2006 року, Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання

Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповненні конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Як встановлено колегією суддів, прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які дають підстави для застосування щодо ОСОБА_1 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м'яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, зокрема можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Окрім цього, існує ризик незаконного впливу підозрюваного на потерпілих та свідків, оскільки ОСОБА_1 відомо про існування ряду свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, показання яких можуть мати вирішальне значення для доведеності винуватості останнього.

Також наявний ризик можливого знищення або спотворення будь-яких речей чи документів та перешкоджання ОСОБА_1 кримінальному провадженню іншим способом, шляхом вжиття заходів щодо реалізації або знищення майна, у тому числі яке вірогідно набуте злочинним шляхом.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає слушними та достатньо обґрунтованими.

Згідно ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов'язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов'язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов'язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує 80 чи 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь яким чином перешкоджати становленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що для гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваного, з урахуванням його особи, матеріального стану та інших обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне, визначити заставу, яка буде достатньою у розмірі 2 502 000,00 гривень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року необхідно скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1302 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року, що становить 2 502 000, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6., задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 2-го відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_8., погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_6., задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 діб, тобто до 02 листопада 2019 року включно, в межах строку досудового розслідування, взявши ОСОБА_1під варту.

Одночасно визначити заставу для забезпечення виконання ОСОБА_1, обов'язків, визначених КПК України, у розмірі 1302 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року, що становить 2 502 000, 00 (два мільйони п'ятсот дві тисячі) гривні, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом'янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 422586117, банк надавача послуг ГУДКСУ у м. Києві, МФО банку - 820172, реєстраційний рахунок - 2186).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який час внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_1, у разі внесення застави, наступні обов'язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати на виклики до слідчого, якому доручено проведення досудового розслідування кримінального провадження, до суду, до прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Строк дії обов'язків, покладених судом, у разі внесення застави, визначити до 02.11.2019 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4