Справа № 344/4411/19
Провадження № 11-кп/4808/268/19
Категорія ст.185 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0004323 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 на вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 30 травня 2019 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 185 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого: 30.11.2004 року Івано Франківським міським судом за ст. 309 ч.2, ст. 70, ст. 76, ст. 185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 27.04.2005 року Івано Франківським міським судом за ст. 309 ч.2,ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 20.04.2010 року Івано Франківським міським судом за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, 04.09.2012 року на підставі постанови Сарненського районного суду Рівненської області умовно достроково звільненого на невідбутий термін 3 місяці 5 днів, -

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому в повній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_8 , а саме те, що він неодноразово судимий, не працює, посередньо характеризується по місцю проживання, перебуває на диспансерному обліку в Івано Франківському ОНД з приводу наркологічних захворювань, що свідчить про його стійку схильність до вчинення умисних корисливих злочинів.

Крім цього, з червня 2018 року по теперішній час Тисменицьким районним судом розглядаються обвинувальні акти у кримінальних провадженнях щодо ОСОБА_8 за ст. 185 ч.3, ст. 185 ч.2 КК України. Також 03.06.2019 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 30.05.2019 року у кримінальному провадженні стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 185 ч.2 КК України скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 185 ч.2 КК України, відповідно до позиції державного обвинувача 2 роки позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний домашній арешт.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено повністю. Стягнуто на користь ОСОБА_10 із ОСОБА_8 8200 гривень матеріальної шкоди.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, за наступних обставин.

ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, а повторно вчинив новий умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 02.12.2018 року, близько 00 год. 15 хв., ОСОБА_8 , проходячи через перехрестя вулиць Хіміків - Тролейбусна в м. Івано-Франківську, побачив недобудовану церкву, яка була частково огороджена, після чого вирішив зайти на її територію. Там побачив припаркований автомобіль марки «Москвич 412», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , після чого в нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна із вказаного транспортного засобу. Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_8 , підійшов до автомобіля та шляхом пошкодження замка кришки багажника відчинив його. Після чого, ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав із багажного відділення зазначеного транспортного засобу наступні речі: технічний фен марки «Макіtа», моделі «НG 5012К», вартістю 808,0 грн., кутову шліфувальну машину марки «Интерскол», моделі «УІІІМ 125/900», вартістю 617,0 грн., акумуляторний дриль-шурупокрут марки «Меtаbо», моделі «POWER Махх ВS Ваsіс» із акумуляторною батареєю, додатковою акумуляторною батареєю та зарядним пристроєм, вартістю 2190,0 грн., комбіновані ключі у кількості 12 штук, вартістю 248,0 грн., кільцеву пилу марки «YАТО», моделі «YТ-3329 60 mm» із тримачем та свердлом для коронок марки «YАТО», моделі «YТ-3374», вартістю 264,0 грн. Після чого ОСОБА_8 , місце вчинення злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновку експерта №4.3-663/18 від 29.12.2018, матеріальну шкоду на загальну суму 4 127 грн.

Крім того, 31.12.2018 року, близько 06 год., ОСОБА_8 зайшов на територію автостоянки ПАТ «Укртелеком», що по вул. Целевича, 18А у м. Івано-Франківську, де побачив маршрутний автобус марки «МАN А-102», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_10 , після чого в нього виник умисел на незаконне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_8 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи настання таких наслідків, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до вказаного транспортного засобу і таємно викрав із багажного відділення зазначеного транспортного засобу дві акумуляторні батареї марки «Еnrun» 12 V 190 аh 1200 А», вартістю 4167 грн. кожна, що підтверджується висновком експерта № СЕ-19/109/26-14АВ/19 від 14.02.2019 року. З викраденим майном, покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 8334 грн.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченому ОСОБА_8 пам`ятка про його права і обов`язки, чи зрозуміло йому їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 заперечив з приводу поданої апеляційної скарги прокурора, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 30.05.2019 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Окрім цього, при призначенні покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, неодружений, посередньо характеризується по місцю проживання, перебуває на диспансерному обліку в Івано Франківському ОНД з приводу наркологічних захворювань з 15.10.2004 року, висновок, наданий в досудовій доповіді органу пробації.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання, колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подана апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_9 є необґрунтованою, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 30 травня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора залишити - без задоволення, а вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 30 травня 2019 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5