Ухвала

Іменем України

19 листопада 2019 р.

м. Київ
Справа № 127/25138/18
Провадження № 51-5739 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2019 року й на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює на посаді головного технолога ТзОВ «М`ясо-ІФ», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно з вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2019 року ОСОБА_5 20 липня 2018 року близько 11:00 год. перебував в приміщенні ігрового залу «Національної лотереї», що знаходиться в м. Вінниці по вул. Київській, 2, де в цей час у нього виник умисел заволодіти наявними в закладі грошовими коштами, для чого ОСОБА_5 вирішив здійснити напад на оператора ігрового закладу ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи з корисливими мотивом та метою, спрямованими на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, заздалегідь приготувавши знаряддя для вчинення злочину, а саме аерозольний балончик дезодоранту «Fa» та предмет, зовні схожий на пістолет, яким виявився пристрій для відстрілу гумових куль, керуючись жагою легкої наживи та незаконного збагачення, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю відвідувачів всередині ігрового залу, дістав із кишені заздалегідь підготовлений аерозольний балончик дезодоранту «Fa», раптово та несподівано підбіг до адміністратора залу, а саме ОСОБА_7 , та бризнув йому в очі, після чого підійшов до барної стійки, за якою стояла оператор ігрового закладу ОСОБА_6 , вийняв із сумки вищевказаний пристрій для відстрілу гумових куль та направив його на останню, тим самим змусивши ОСОБА_6 не чинити опір. Після цього ОСОБА_5 , погрожуючи застосуванням зброї, висловив оператору вимогу передати йому усі наявні грошові кошти, а, в разі невиконання вимог, пригрозив застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої.

Оператор ОСОБА_6 , сприймаючи погрозу пістолетом як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, не стала чинити опору та підкорилась вимогам нападника, в результаті чого ОСОБА_5 відкрито рукою витяг із картонної коробки, яка знаходилась за барною стійкою, належні ОСОБА_6 гроші в сумі 17 480 грн., які разом із пристроєм для відстрілу гумових куль поклав до своєї сумки, після чого вибіг на вулицю та зник із викраденими грошима у невідомому напрямку, чим завдав матеріального збитку ОСОБА_6 на вищевказану суму.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення. За апеляційною скаргою прокурора вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2019 року змінено в частині визначення початку відбування покарання, зазначивши в резолютивній частині вироку, що строк відбування покарання потрібно рахувати з моменту затримання ОСОБА_5 . В решті вирок залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і просить призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Зокрема, вважає, що призначене засудженому покарання не відповідає положенням ст. 50, 65 КК України. На думку захисника, судом при призначенні засудженому покарання не повною мірою враховано обставини, що могли пом`якшити покарання, зокрема щире каяття, стан здоров`я засудженого, а також те, що засуджений раніше не судимий.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікація його діяння за ч. 1 ст. 187 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Стосовно доводів захисника про недотримання судом положень статей 50, 65 КК України, колегія суддів вбачає наступне.
Частиною 2 ст. 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання, а також можливості звільнення його від відбування покарання з випробуванням, ґрунтується на наведених вимогах закону.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суди належним чином врахували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, має на утриманні двох малолітніх дітей; добровільне відшкодування завданого збитку. Обставинами, що пом`якшують покарання, судом враховані повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку; обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.
Виходячи з указаних обставин суд призначив ОСОБА_5 покарання, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому зазначеного вище покарання.

Зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень та інших матеріалів вбачається, що захисник засудженого, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо необхідності призначення покарання засудженому із застосуванням положень ст. 75 КК України, які за змістом аналогічні доводам, викладеним засудженим у касаційній скарзі.
Вінницький апеляційний суд 13 серпня 2019 року, враховуючи всі обставини справи, прийшов до висновку, що доводи захисника в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними, тому залишив рішення місцевого суду щодо призначеного покарання без змін, змінивши його лише в частині, що стосується початку строку відбування призначеного особі покарання.
Щодо застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, як про це просив захисник, Вінницький апеляційний суд, перевіривши наведені посилання та доводи, не знайшов для цього обґрунтованих підстав, прийшовши до висновку про достатність та індивідуальну визначеність призначеного судом першої інстанції покарання. Таких підстав не вбачається й у змісті поданої касаційної скарги.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом у частині визначення виду й розміру призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
Колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім цього, не можуть впливати на законність та обґрунтованість рішень місцевого та апеляційного судів й доводи захисника про наявність, на його думку, підстав для можливого звільнення засудженого від покарання за хворобою, оскільки це питання окремо вирішується місцевим судом у порядку, передбаченому ст. 84 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, після вступу вироку у законну силу.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 квітня 2019 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3