ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/562/19 Справа № 200/1060/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року про арешт майна, -
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
заявника - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2019 року накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 15.03.2019 за адресою АДРЕСА_1 , а саме: 29 флешкарт різного об`єму пам`яті; 21 патрон калібру 9 мм. візуально з посиленою гумою, які знаходились в коробці з надписом «Терен 50 патронів»; спецпристрій чорного кольору для приглушення мобільного зв`язку; диктофон сірого кольору «Olympus»; грошові кошти у сумі 1100 доларів США, купюрами по 100 доларів США у кількості 11 шт.; коробку червоного кольору в середині якої електронні ваги «Diamond»; мобільний телефон «Prestigio» IMEI: НОМЕР_1 з сім картою Lifecell; ноутбук Asus чорного кольору, серійний номер: 9BNОAS39163846H, з зарядним пристроєм; ніж з кожухом чорного кольору, загальною довжиною 30 см.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що вказане майно може бути приховано, знищено, та є таким що відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_5 поза межами строку його апеляційного оскарження звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, зокрема, просив суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк, скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку майно, та зобов`язати прокурора повернути це майно, зазначене в протоколі обшуку від 15 березня 2019 року.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали, ОСОБА_5 посилається на те, що 29 березня 2019 року він звернувся до суду першої інстанції для отримання копії ухвали, однак отримав її лише 08 квітня 2019 року.
Вимоги про скасування ухвали ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що в клопотанні про накладення арешту відсутнє обґрунтування вилучення речей, які не є в незаконному обігу та не були вказані в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку за місцем його мешкання. Також, зазначає, що вилучені в ході обшуку речі не можуть бути доказами у кримінальному провадженні, оскільки не відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України. Окрім того, звертає увагу, що тимчасове вилучення майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, але у цьому кримінальному провадженню він має статус свідка, та органом досудового розслідування не надано будь-яких доказів його участі в злочинній організації.
Заслухавши суддю-доповідача, заявника, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали, суд виходить з того, що оскаржуване рішення було ухвалено без участі ОСОБА_5 та про нього він дізнався лише 08 квітня 2019 року.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне його поновити, розглянувши апеляційну скаргу по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, клопотанням прокурора та наданими до нього матеріалами підтверджено, що Прокуратурою Дніпропетровської області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000910 від 18 липня 2018 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 305, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313 КК України.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує ризик приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, що підлягає арешту.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене майно, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу у кримінальному провадження, зазначеним в ст. 98 КПК України, визнано ним та, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є підставою для накладення арешту.
Що стосується доводів ОСОБА_5 про відсутність підстав для накладення арешту, то апеляційний суд вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.
На переконання суду апеляційної інстанції, слідчий суддя з достатньою повнотою дослідив матеріали клопотання про арешт майна та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його задоволення.
Отже, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна. Слідчий суддя дотримався вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання ОСОБА_5 задовольнити.
Поновити ОСОБА_5 строк апеляційного оскарження ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2019 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4