Справа № 697/366/18
Провадження № 1-кп/697/10/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2019 р.

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, такого, що працює підсобним робітником в ПрАТ «Миронівська птахофабрика», одруженого, не судимого,-

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_4 28.01.2018, близько 15 години, перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_1 , в ході сварки, що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, наніс один удар правою ногою в нижню частину живота ОСОБА_8 , від чого останній упав, після чого продовжуючи свої злочинні дії, наніс йому один удар правою ногою в праве плече, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/237 від 22.02.2018, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

II. Пояснення учасників кримінального провадження

У ході судового розгляду справи ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 28.01.2018, близько 15 години він йшов по вул. Паркова, що в с. Бобриця з магазину додому та поряд з будинком № 20 зустрів знайомого ОСОБА_8 , який із території парка йшов йому назустріч. Він вирішив пожартувати з ОСОБА_8 та словесно щось його зачепив. У відповідь на це ОСОБА_8 став ображати його нецензурними словами. Зрозумівши, що ОСОБА_8 не в гуморі, а тому, щоб уникнути конфлікту, розвернувся та пішов в іншу сторону. Вказує, що не спричиняв потерпілому ОСОБА_8 ніяких тілесних ушкоджень, а тому заявлений цивільний позов не визнає, оскільки вважає його безпідставним.

Допитаний в судовому засіданні, як потерпілий ОСОБА_8 суду дав покази про те, що він 28.01.2018, близько 15 години йшов в напрямку від сільської школи, по вул. Паркова, що в с. Бобриця та поряд з будинком № 20 зустрів знайомого ОСОБА_4 , який ішов йому назустріч. Коли вони порівнялись, то між ними виник словесний конфлікт і ОСОБА_4 вдарив його ногою в живіт. Після чого він упав, а ОСОБА_4 вдарив його ще раз ногою в плече. Після того, як ОСОБА_4 пішов, він залишився лежати на землі. Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_9 , який і допоміг йому дістатись додому. Вдома почував себе погано, а вже зранку наступного дня швидка забрала його в лікарню. У результаті нанесених травм отримав перелом правої плечової кістки. Зважаючи на викладене, потерпілий ОСОБА_8 наполягає на застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання, яке передбачене санкцією статті, а також просить задовольнити заявлений ним цивільний позов в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_10 суду повідомив, що 28.01.2018 він із сином йшов до свого брата. Йдучи по дорозі, по АДРЕСА_1 та поряд з будинком № 20 чув словесний конфлікт, який виник між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . В ході сварки вони стояли навпроти та тримали один одного за одяг. Він знаходився до них спиною, але коли повернувся то бачив, як ОСОБА_8 лежав спиною на землі, а ОСОБА_4 стояв біля нього. Після чого, ОСОБА_4 відразу пішов в їхню сторону.

Допитана в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_11 суду надав покази про те, що 28.01.2018 він із батьком йшов до свого дядька. Йдучи по дорозі на перехресті вулиць Паркової та Мерлена, що в с. Бобриця, поряд з будинком № 20 він бачив ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , які між собою сперечались. Коли він повернувся, то побачив, що ОСОБА_4 тримав ОСОБА_8 за плечі, у ОСОБА_4 була піднята нога, зігнута у колінні. Після чого, ОСОБА_4 руками відштовхнув ОСОБА_8 у груди, від якого той впав на землю спиною. У подальшому ОСОБА_4 наздогнав їх та повідомив, що сварка розпочалась по робочих питаннях. Коли він ще раз повернувся то бачив, як біля ОСОБА_8 перебував ОСОБА_9 , який допомагав йому піднятись із землі.

Допитаний в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_9 , суду дав покази про те, що 28.01.2018, близько 15 години, він йдучи зі свого будинку в напрямку магазину по вул..Марлена, побачив лежачого на землі ОСОБА_8 , який самостійно не міг піднятися. Він допоміг йому встати та відвів додому. При цьому бачив, що той дуже погано себе почував. На наступний день, коли прийшов відвідати ОСОБА_8 , останній поскаржився на біль у руці та розповів, що перед тим, як вони зустрілися напередодні, у нього виник конфлікт з ОСОБА_4 , в результаті якого той штовхнув ОСОБА_8 на землю та вдарив ногою. Самого конфлікту він не бачив.

III. Докази, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження у наданих сторонами кримінального провадження і досліджених в судовому засіданні доказах, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.01.2018, згідно якого ОСОБА_8 заявив, що ОСОБА_4 28.01.2018 близько 17 год. в с. Бобриця, Канівського району наніс йому тілесні ушкодження (т.2 а.с.6);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.02.2018 та фототаблицею до нього за участю потерпілого ОСОБА_8 , у ході якого останній показав як та за яких обставин ОСОБА_4 наніс йому тілесні ушкодження (т.2 а.с.9-12);

- висновком судово-медичної експертизи № 02-01/237 від 22.02.2018, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 мали місце ушкодження у вигляді закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Дані ушкодження могли виникнути за обставин, на які ОСОБА_8 вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.02.2018 (т.2 а.с.14);

- заявою ОСОБА_8 , в якій він просить оголосити про підозру ОСОБА_4 (т.2 а.с.15);

- приєднаними до матеріалів кримінального провадження в якості письмового доказу фото таблицею із фотографічними зображеннями тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (т.2 а.с.17-21).

Суд критично відноситься до показів обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не завдавав тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 і між ними мав місце лише словесний конфлікт та вважає, що ці показання направлені на уникнення ним кримінальної відповідальності, вважає їх неправдивими та не приймає їх до уваги. Крім того, дані твердження обвинуваченого ОСОБА_4 спростовуються показами потерпілого та свідків, а також суперечать іншим доказам, які суд приймає до уваги та вважає їх належними, допустимими та достовірними, що підтверджують вину ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та покладені в основу обвинувачення визнаного судом доведеним.

IV. Висновки суду щодо доведеності вчинення ОСОБА_4 кримінального

правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України

Оцінивши всі докази у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії

- за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

V. Призначення покарання

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості та вчинене щодо особи похилого віку; особу винного, який раніше не судимий; вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; характеризується позитивно за місцем проживання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України судом не встановлено.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, що передбачено санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Крім того, суд вважає можливим звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що сприятиме досягненню мети покарання та буде необхідним й достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу варто задовольнити частково з таких підстав.

За ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 56 КПК України потерпілі мають право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд враховує положення ст. 129 КПК України та бере до уваги доведеність підстав та розміру заявленого цивільного позову.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу вимог та заперечень. Згідно ст.. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета доказування, крім випадків передбачених КПК України.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення на його користь матеріальної шкоди в сумі 30 000,00 грн.: 15 000,00 грн. понесені витрати на лікування та 15 000,00 грн. витрати, які будуть понесені потерпілим в подальшому на лікування.

Однак, розмір матеріальної шкоди в сумі 15 000,00 грн., як понесені потерпілим на лікування в судовому засіданні підтверджено лише в розмірі 7 200,00 грн. на придбання набору металоконструкцій для остеосинтезу проксимального відділу плечової кістки (рахунок-фактура № ДЯ-0000186 від 29.01.2018 та квитанція про оплату), що і підлягає до задоволення.

Решта суми задоволенню не підлягає, оскільки об`єктивно нічим не підтверджено, тобто до позову додано копії чеків про придбання ліків, нібито придбаних потерпілим ОСОБА_8 під час лікування травм, отриманих від дій обвинуваченого ОСОБА_4 , разом з тим необхідність придбання саме цих ліків потерпілою стороною не доведено так, як відсутній перелік призначених медичних препаратів та засобів лікарями для лікування потерпілого.

Щодо витрат, які будуть понесені потерпілим ОСОБА_8 в подальшому на лікування в сумі 15 000,00 грн., то суд вважає, що по-перше: вони документально нічим не підтверджені, по-друге чинне законодавство про відшкодування шкоди не передбачає її стягнення на майбутнє, що не позбавляє потерпілого права звертатись до суду за відшкодуванням інших витрат, у разі, якщо вони дійсно будуть понесені в подальшому.

З приводу відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 в сумі 15 000,00 грн., завданої кримінальним правопорушенням, суд керується нормами ЦК України та зазначає.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у тому числі: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Отже, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи із зазначених норм Конституції України та ЦК України, суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи ступінь вини заподіювача, суд враховує, що порушення є умисним, оскільки пов`язане із завданням шкоди внаслідок фізичного насильства.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи обставини скоєного кримінального правопорушення, керуючись вимогами розумності і справедливості, суд вважає, що на користь потерпілого ОСОБА_8 з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає стягненню моральна шкода в сумі 3 000,00 грн., що буде співрозмірним з пережитими душевними хвилюваннями та переживаннями.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то необхідно зазначити наступне.

Відповідно до припису ч. 5 ст. 128 КПК України, суд застосовує норми ЦПК України.

Ст. 134 ЦПК України передбачає вимогу до кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Наслідком невиконання цього обов`язку є право суду відмовити у відшкодуванні судових витрат, крім витрат на сплату судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону в доведенні іншої фактичної суми судових витрат, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі істотного збільшення або зменшення заявленої до відшкодування суми судових витрат порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком сторона повинна довести неможливість передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку або поважність причин зменшення суми.

Виходячи із змісту статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

Сторона потерпілого не надала до суду попередній розрахунок витрат на правову допомогу. Крім того, подана до суду квитанція в рахунок оплати послуг адвоката по Звіту про надання правової допомоги у лютому 2018 року на суму 3 000,00 грн. не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу, оскільки не містить даних, які б давали підстави вважати, що вказані кошти заплачено саме потерпілим ОСОБА_8 за надання правової допомоги у кримінальному провадженні, а тому виходячи з принципу належності, допустимості, достатності та достовірності доказів, суд не вбачає підстав до задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.

Щодо витрат понесених адвокатом у зв`язку з прибуттям його в судове засідання, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню в межах доведеності останнім фактично понесених витрат, а саме поданих суду копій автобусних білетів, що відповідають датам призначених судових засідань в сумі 1 881,97 грн.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 не обиралася, а тому до вступу вироку в законну сили йому необхідно обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, після чого скасувати.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку в законну сили обрати у виді особистого зобов`язання, а після чого скасувати.

Позовні заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 7 200,00 грн., моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. та витрати пов`язані з прибуттям адвоката в судові засідання в сумі 1 881,97 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінально-процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінально-процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Згідно з оригіналом: оригінал зберігається при матеріалах справи № 697/366/18

Головуючий ОСОБА_1