Справа № 357/1583/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської обалсті подання заступника начальника Білоцерківського МРВ відділу філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області ОСОБА_3 на вирішення питання про застосування покарання за наявності декількох вироків у відношенні засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся заступник начальник Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_3 з поданням на вирішення питання про застосування покарання за наявності декількох вироків у відношенні ОСОБА_4 .

В даному поданні зазначено, що 27.12.2018 року ОСОБА_4 засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації вирок надійшов 04.02.2019.

04.06.2018 року ОСОБА_4 засуджений Сквирським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 396 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації вирок надійшов 09.07.2018.

Покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року, даним вироком не враховане, що стало підставою для звернення до суду.

Просить вирішити питання про призначення покарання ОСОБА_4 за наявності двох вироків відносно нього.

В судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

Представник Білоцерківського МРВ з питань пробації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Згідно з абз. 2 ч.4 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обовязковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Враховуючи матеріали подання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 539 та п.11 ст. 537 КПК України орган, який виконує вирок, вправі звернутись до суду за місцем виконання вироку для вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, але не вправі порушувати питання про призначення покарання, оскільки це є компетенцією прокурора.

27.12.2018 року ОСОБА_4 засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. На виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації вирок надійшов 04.02.2019.

04.06.2018 року ОСОБА_4 засуджений Сквирським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 396 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. На виконання до Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації вирок надійшов 09.07.2018.

Таким чином, встановлено, що на даний час на виконанні у Білоцерківського МРВ з питань пробації відносно ОСОБА_4 перебувають два вироки від 27.12.2018 року та від 04.06.2018 року, згідно з якими його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком два роки та один рік відповідно.

Вказані вироки перебувають на виконанні у Білоцерківському МРВ з питань пробації окремо, що підтверджено матеріалами подання, розпорядженнями суду про направлення вказаних вироків на виконання та повідомленнями Білоцерківського МРВ з питань пробації про прийняття вказаних вироків до виконання.

Так, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Зі змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст.71 КК України (п.25 ППВСУ від 24.10.2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається з розпоряджень про виконання вироків, що набрали законної сили, зазначені вироки відносно ОСОБА_4 набрали законної сили та усі направлені на виконання начальнику Білоцерківського МРВ з питань пробації та перебувають на виконанні.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», роз`яснено, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За аналогією можна зробити висновок, що й у разі коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі та, як встановлено у судовому засіданні, навіть до вчинення злочину, за який вона була засуджена першим вироком, інший злочин, за який до неї знову було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та кожен вирок виконується самостійно.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на розяснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, повязаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду в такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Суд зазначає, що застосування в даному випадку до ОСОБА_5 вимог ст. ст. 70, 71 КК України може погіршити становище засудженого, що на стадії виконання вироку суду є неприпустимим.

При цьому, суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого ОСОБА_4 , оскільки інший злочин ним вчинено до постановлення попереднього вироку, та навіть до вчинення другого злочину, за який він був засуджений попереднім вироком, а не під час іспитового строку.

Суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного клопотання порушує суть вироків та може погіршити становище засудженого, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Крім того, щодо заявленого прокурором клопотання про приведення вироку у відповідність до ч. 4 ст. 70 КК України, суд зазначає наступне.

В даному судовому провадженні судом розглядається подання представника органу пробації в порядку ст. 537, 539 КПК України щодо застосування покарання за наявності кількох вироків.

Керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства про вирішення питань, повязаних з виконанням вироків» від 21 грудня 1990 року № 11, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Подання заступника начальника Білоцерківського МРВ відділу філії Державної установи «Центр пробації» в місті Києві та Київській області ОСОБА_3 на вирішення питання про застосування покарання за наявності декількох вироків у відношенні засудженого ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 04.06.2018 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 396 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік - виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1