Справа 274/4400/19
Провадження: 1-в/0274/604/19
11.09.2019 м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового ОСОБА_2 ,
представника адміністрації ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Остропіль Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , до засудження раніше судимого: 03.06.2005 року за ст. 15 ч.2, 305 ч.2, 307 ч.2, 342 ч.2, 70 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 12.11.2008 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 11 днів,-
ОСОБА_5 засуджений 07 травня 2010 року Замоскворецьким районним судом міста Москви (Російської Федерації) за ст. 162 ч.2, 132 ч.1, 131 ч.1, 161 ч.1 п. «в», 132 ч.2, 162 ч.1, 132 ч.2 п. «в», 162 ч.1, 132 ч.1, 161 ч.1, 162 ч.1, 132 ч.2 п. «б», 131 ч.2 п. «б», 69 ч. 3 Кримінального кодексу Російської Федерації до 14 років позбавлення волі без штрафу з відбування покарання у виправній колонії загального режиму.
Касаційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Московського міського суду (Російської Федерації) від 18 серпня 2010 року вирок від 07 травня 2010 року змінений ОСОБА_5 вважати засудженим за ст. 162 ч.1, 132 ч.1, 132 ч.1, 161 ч.1, 161 ч.1, 132 ч.2 п. «в», 132 ч.2 п. «в», 162 ч.1, 162 ч.1, 162 ч.1, 131 ч.1, 132 ч.2 п. «б», 131 ч.2 п. «б», 69 ч.З Кримінального кодексу Російської Федерації до 13 років 6 місяців позбавлення волі з відбування покарання у виправній колонії загального режиму.
Постановою Верхньокам`янського районного суду Кіровської області (Російської Федерації) від 27 серпня 2012 року вирок від 18 серпня 2010 року змінений, -ч. 2 ст. 162 Кримінального кодексу Російської Федерації перекваліфіковано на ч.1 ст. 162 Кримінального кодексу Російської Федерації (нової редакції) та згідно ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації призначено покарання - 13 років 4 місяці позбавлення волі, з відбування покарання у виправній колонії загального режиму; в іншій частині вирок залишено без змін.
Постановою Верхньокам`янського районного суду Кіровської області (Російської Федерації) від 19 лютого 2013 року засудженого ОСОБА_5 направлено для подальшого відбування покарання на невідбутий строк 9 років 9 місяців 27 днів позбавлення волі в Україну.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2013 року вирок від 07 травня 2010 року приведено у відповідність до законодавства України. ОСОБА_5 вважається засудженим за ст. 152 ч.1, 153 ч.1, 186 ч.1, 187 ч.1, 70 ч.1, 2 Кримінального кодексу України до 13 років 4 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2016 року зараховано в строк покарання період попереднього ув`язнення з 17 серпня 2009 року по 18 серпня 2010 року та з 12 серпня 2015 року до 03 листопада 2015 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16 червня 2016 року згідно ст. 82 Кримінального кодексу України, невідбуту частину строку покарання замінено на 6 років 5 місяців 23 дні обмеження волі.
Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2016 року зараховано в строк покарання час слідування до виправного центру з 01 липня 2016 року до 02 липня 2016 року включно з розрахунку 1 день позбавлення волі відповідає 2 дням обмеження волі.
Початок строку відбування покарання: 17.08.09 - для позбавлення волі, для обмеження волі - 02.07.16; кінець строку: 20.09.21.
Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№ 108) та звернувся до суду з письмовою заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
У судовому засіданні засуджений свою заяву підтримав, вказав, що вину визнає, щиро кається. Його неодноразово було заохочено, він їздив у відпусту до рідних, проживає з однокласницею у фактичних шлюбних відносинах, за місцем проживання його візьмуть на роботу водієм.
На запитання прокурора та головуючого пояснив, що спочатку він своєї вини у скоєному не визнавав, однак у 2016 році, коли вирішувалося питання про заміну покарання більш м`яким, він все усвідомив та вину визнав. У вироку суду не все викладено так, як відповідає дійсності, деякі обставині зайві. Розбоїв не було, він лише забрав прикраси. Одну потерпілу він не ґвалтував. Вона в нього закохалася та хотіла, щоб він на ній одружився. На його відмову сказала, що посадить. Було фактично 2 зґвалтування. Шкоду він не відшкодовував, оскільки виконавчі листи потерпілих до установи виконання покарань не надходили. Щодо стягнень у 2017 році, то вони виникли через те, що його не працевлаштовували у виправному центрі та не заохочували. Його це не влаштовувало, оскільки у нього було достатньо строку для звільнення по УДО, а для цього мають бути заохочення.
Представник адміністрації виправного центру ОСОБА_4 не заперечив проти клопотання засудженого, вказав, що за час відбування покарання у Бердичівському виправному центрі № 108 засуджений характеризується позитивно має 8 заохочень, стягнень не мав. У матеріалах особової справи наявне подання адміністрації виправного центру про Умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , однак так як засуджений звернувся раніше, те подання до суду не направлялося.
Прокурор вважає, що засуджений став на шлях виправлення, з огляду на наявність заохочень та зважаючи на те, що адміністрація установи виконання покарань підготувала подання на засудженого, вважає, що заяву засудженого слід задовольнити.
Відповідно до досліджених матеріалів засуджений ОСОБА_5 з 30 серпня 2009 року утримувався в СІЗО міста Москви Російської Федерації. За період утримання характеризувався негативно. Допустив п`ять порушень вимог режиму утримання, які виразились у встановтесь камерного зв`язку та відмові від прибирання камери згідно графіку прибирання, притягувався до дисциплінарної відповідальності. Не заохочувався.
З 11 жовтня 2010 року утримувався на лікуванні в виправній колонії (№11) міста Нижегородської області Російської Федерації. За період утримання характер
посередньо. Порушень вимог режиму утримання не допускав. Не заохочувався.
З 28 березня 2011 року утримувався в СІЗО міста Москви Російської Федерації. За період утримання характеризувався негативно. Порушень вимог режиму утримання не допускав, не заохочувався.
З 05 травня 2011 року утримувався на лікуванні в виправній колонії (№11) міста Бор Нижегородської області Російської Федерації. За період утримання характер
посередньо. Порушень вимог режиму утримання не допускав. Не заохочувався.
З 30 травня 2011 року відбував покарання в виправній колонії (№25) смт Лесная Верхнекаменського району Кіровської області. За період відбування покарання характеризувався негативно. Допустив чотири порушення вимог режиму утримання, що виразились в порушені локалізації та вилученні заборонених предметів, за що притягнуто до дисциплінарної відповідальності. За сумлінну поведінку та ставлення до праці п`ять заохочувався адміністрацією установи.
З 14 листопада 2014 року утримувався в Хмельницькому слідчому ізоляторі. А час утримання характеризувався посередньо. Порушень режиму утримання не допускав, заохочень не мав.
З 26 грудня 2014 року відбував покарання в Менській установі виконання покарань ( № 96) Чернігівської області. За період відбування покарання характеризувався посередньо. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. Не заохочувався
З 12 серпня 2015 року утримувався в Хмельницькому слідчому ізоляторі. З утримання характеризувався посередньо. Порушень режиму утримання не допускав, заохочень не мав.
З 23 листопада 2015 року відбував покарання в Менській установі виконання № (№96) Чернігівської області. За період відбування покарання характеризувався позитивно. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався адміністрацією установи.
З 02 липня 2016 року відбував покарання в Домницькому виправному центрі (№ 135) Чернігівської області. За період відбування покарання характеризувався негативно. Допустив чотири порушення вимог режиму утримання, які виразились у створенні конфліктної та тричі допускав нетактовну поведінку до представників адміністрації, за що притягувався дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.
З 05 жовтня 2017 відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі (№ 108) з 05.10.17, характеризується установою позитивно. Має 8 заохочень. Працевлаштований робітником. До праці ставиться сумлінно. Має позови відповідно до вироку суду майже на 300000 рублів, але виконавчі листи до установи не надходили, самостійно відшкодуванням збитків не займається.
Заслухавши засудженого, представника адміністрації виправного центру, думку прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов таких висновків.
За положеннями статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.
Відповідно до п. 17 роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.02 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці, тощо.
Покарання, відповідно до статті 50 КК України має на меті виправлення засуджених та запобігання вчинення ними нових злочинів.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Проте ОСОБА_5 , будучи засудженим за 7 злочинів проти статевої свободи і статевої недоторканості, 5 епізодів розбоїв та 2 грабежів, у судовому засіданні вказав на причетність лише до двох зґвалтувань, заперечив вчинення розбоїв, пояснив у судовому засіданні, що у вироку викладено не все як відповідало дійсності. Таким чином фактично ОСОБА_5 своєї винуватості у скоєному не визнав, не усвідомив скоєного.
Оцінюючи поведінку засудженого ОСОБА_5 суд зважає, що за увесь період відбування покарання він заохочувався 16 разів, 8 з яких за період з січня 2018 до червня 2019 року адміністрацією ДУ «Бердичівський виправний центр (№ 108) та мав 13 стягнень, в яких чотири у 2017 році. Після заміни покарання на обмеження волі, підставою для чого слугували заохочення до 2016 року, відбував покарання у Домницькому виправному центрі, де характеризувався виключно з негативної сторони, мав чотири стягнення.
Також засуджений добровільно збитки не відшкодовував і не відшкодовує, хоча працює має заробітну плату, що вказує на недосягнення мети покарання.
Крім того, суд враховує, що засуджений 12.11.2008 року уже був умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 11 днів та через сім місяців після звільнення скоїв тяжкий злочин.
Таким чином, наявність заохочень у виправному центрі вказує, що засуджений став на шлях виправлення, але враховуючи інші характеристики поведінки та ставлення засудженого до своїх дій, який на даний час фактично не визнав вину у всіх злочинах, за які був засуджений, не відшкодував збитків, що вказує на недосягнення мети покарання.
А отже, на даний час відсутні достатні дані вважати, що засуджений вже довів своє виправлення і його звільнення не призведе до появи небезпеки суспільству чи окремим громадянам, при тому, що до закінчення строку покарання залишилося 2 роки.
Суд вважає клопотання засудженого передчасним та в його задоволенні відмовляє.
Керуючись ст. 81 КК України, статтями 372, 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня оголошення.
Головуючий - суддя ОСОБА_1