Справа № 159/429/19 Провадження №11-кп/802/592/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.309 КК України.Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0001938, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 263, ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, раніше не судимий,
засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 263 КК України на 2 (два) роки позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.
На підстав ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 06 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючий, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, учасник бойових дій, раніше не судимий:
засуджений за ч.3 ст.185 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів, в тому числі автомобіль марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію т/з, постановлено повернути обвинуваченому ОСОБА_8 , знявши з нього арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 15 листопада 2018 року.
Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 , о 01 годині 31 серпня 2018 року, переслідуючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, знаходячись на території гаражного масиву, що в смт Люблинець Ковельського району Волинської області, шляхом зриву навісного замка проник в середину належного потерпілому ОСОБА_13 гаражного приміщення, звідки таємно викрав батарею акумуляторну марки «Westa» вартістю 990 грн, каністру металеву ємкістю 10 л вартістю150 грн, пляшку пластикову ємкістю 1, 5 л з дизельним пальним вартістю 45 грн, завдавши тим самим останньому майнову шкоду на загальну суму 1 185грн.
Крім цього він же, о 01 годині 30 хвилин 31 серпня 2018 року, переслідуючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, знаходячись на території гаражного масиву, що в смт Люблинець Ковельського району Волинської області, шляхом зриву навісного замка проник в середину належного потерпілій ОСОБА_14 , гаражного приміщення, звідки таємно повторно викрав сітку металеву огороджувальну вартістю 536 грн 97 коп., домкрат вантажопідйомністю 6 т вартістю 600 грн, нанос ручний насос вартістю 118 грн 28 коп., драбину металеву вартістю 312 грн, лопату совкову вартістю 70 грн, три каністри пластикові ємкістю по 5 л кожна з бензином марки А - 92 загальною вартістю 450 грн, мангал металевий вартістю 316 грн 67 коп., коптильню металеву вартістю 450 грн, сітку для мангалу вартістю 150 грн, завдавши тим самим останній майнову шкоду на загальну суму 3 003 грн 92 коп.
Крім цього він же, о 00 годині 15 хвилин 13 листопада 2018 року, за попередньою змовою в групі з обвинуваченим ОСОБА_9 , переслідуючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, знаходячись на території ДП «Ковельське лісове господарство» за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Холмська, 46, шляхом пошкодження воріт проник в середину приміщення автогаража, звідки повторно таємно викрав вісім бувших у користуванні поршнів до автомобіля марки «ЗІЛ 130» вартістю 320 грн, шість бувших у користуванні поршнів до автомобіля марки «ГАЗ 53» вартістю 210 грн, одну бувшу у користуванні кришку головки клапанів вартістю 70 грн, один бувший в користуванні генератор до автомобіля марки «ЗІЛ 130» вартістю 500 грн, один калінчатий вал з маховиком до автомобіля марки «ЗІЛ 130» вартістю 120 грн, одну кришку павука двигуна вартістю 150 грн, дві головки блоку двигуна вартістю 260 грн, один бувший в користуванні випускний колектор вартістю 25 грн, чотири гільзи до автомобіля марки «ГАЗ 53» вартістю 100 грн, завдавши тим самим потерпілому юридичниій особі - ДП «Ковельське лісове господарство» майнової шкоди на загальну суму 1 755 грн.
Крім цього, він же, у першій половині вересня 2018 року, перебуваючи у садівничому масиві «Калина», що у м. Ковелі Волинської області, на закинутій земельній ділянці, зірвав, чим незаконно придбав, дикоростучі рослини роду коноплі, які у подальшому переніс до приміщення будинку по місцю свого проживання по АДРЕСА_2 , де висушив та подрібнив, чим незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс загальною масою 221, 17 г, після чого частину незаконно виготовленого наркотичного засобу канабісу масою 189, 88 г залишив у приміщенні вказаного вище будинку для власного вживання без мети збуту до його виявлення та вилучення поліцією в ході проведення огляду в період часу з 18 год. 25 хв. по 19 год. 30 хв. 13.11.18 р.. У подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне зберігання наркотичного засобу канабісу, його частину масою 31, 29 г обвинувачений ОСОБА_8 переніс до гаражного приміщення № НОМЕР_2 , розташованого у гаражному масиві «Машинобудівник», що по вул. Варшавській у м. Ковелі Волинської області, де зберігав вказаний вище особливо небезпечний наркотичний засіб у приміщенні цього гаража для власного вживання без мети збуту до його виявлення та вилучення поліцією в ході проведення огляду в період часу з 12 год. 55 хв. по 15 год. 30 хв. 13.11.18 р..
Крім цього, він же, всупереч положенням законодавства, що регулює поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами та холодною зброєю, керуючись умислом, направленим на придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, у жовтні 2018 р., знаходячись на території лісосмуги поблизу міського кладовища, що у м. Ковелі Волинської області, по вул. Варшавській, відшукав на шарові грунту, чим незаконно придбав, один ніж мисливський, що відповідно до висновку експерта № 299 від 05.12.18 р. відноситься до коротко клинкової холодної зброї колюче ріжучої дії і є мисливським ножем загального призначення. Після цього обвинувачений ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, керуючись метою незаконного привласнення холодної зброї, умисно незаконно переніс вказаний вище мисливський ніж до власного автомобіля марки «Hynday H 200», р. н. НОМЕР_1 , де незаконно зберігав біля водійського сидіння до його виявлення та вилучення поліцією у ході проведення огляду 13.11.18.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , правильність кваліфікації їх дій та призначення покарання обвинуваченим, вважає вирок суду в частині вирішення питання речового доказу, а саме автомобіля марки «Hynday H 200» необґрунтованим. Посилається на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_8 , вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, фактичних обставин справи не оспорював, в тому числі і те, що вказаний автомобіль використовував для перевезення предметів злочину з місць їх вчинення до гаражного приміщення. Вказує, що даний автомобіль було вилучено в ході огляду місця події, визнано речовим доказом та ухвалою слідчої судді від 15 листопада 2018 року на нього накладено арешт. А тому вважає, що, ухвалюючи остаточне рішення у даному кримінальному провадженні, суд повинен був вирішити питання про його конфіскацію в дохід держави, у відповідності до ст.100 КПК України, а не повернути його власнику. Просить вирок суду в частині вирішення долі речових доказів, а саме: автомобіля марки «Hynday H 200» та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу змінити та прийняти рішення про їх конфіскацію в дохід держави.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав і просив скасувати вирок в частині вирішення речових доказів, обвинувачених та захисника, які заперечили проти апеляційної скарги і просили рішення місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинувачених, які повністю визнали себе винними у вчиненні інкримінованих ним злочинах, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення судом долі речових доказів, який прийняв рішення про повернення обвинуваченому ОСОБА_8 автомобіля марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію т/з, знявши з нього арешт, які на думку прокурора підлягають конфіскації в дохід держави, оскільки є знаряддям вчинення злочину, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація може бути застосована за умови вчинення умисного злочину, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого.
Як передбачено п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КК України, обвинувальний акт має містити, поміж іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення
Разом з тим, як вбачається з обвинувального акту (а.м.к.п. 2-5), в якому зазначено виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, відсутні будь-які дані, які б підтверджували той факт, що автомобіль марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 , який, згідно оскаржуваному вироку було повернуто ОСОБА_8 за належністю, використовувався обвинуваченим як засіб чи знаряддя вчинення інкримінованих ньому злочинів.
Крім того, статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак, в формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, також не зазначено про те, що автомобіль марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 використовувався ОСОБА_8 як засіб чи знаряддя вчинення злочинів (а.м.к.п.110-112). Крім цього, розгляд матеріалів кримінального провадження проведений за правилами ст.349 КПК України, а умови застосування спеціальної конфіскації згідно вимог п.6 ч.1 ст.91 цього Кодексу внесені до предмета доказування.
Таким чином, судом не наведено, та не зазначено і в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення того, що автомобіль марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 використовувався ОСОБА_8 як знаряддя вчинення злочинів, що свідчить про необґрунтованість апеляційних доводів прокурора в цій частині.
Посилання в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді провадження сторони обвинувачення на ту обставину, що вказаний транспортний засіб використовувався ОСОБА_8 для перевезення предметів злочину, не відповідають матеріалам справи, і не можуть бути безумовною підставою для зміни судового рішення, оскільки ці обставини мають бути доведені в суді першої інстанції належними та допустимими доказами. Сам факт виявлення в автомобілі марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 викраденого майна колегія суддів не може із-за наведених обставин вважати як підставу для застосування спеціальної конфіскації.
Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що прокурор, який є автором апеляційної скарги, під час судового розгляду в суді першої інстанції, в тому числі під час виступу у судових дебатах, не ставив питання щодо конфіскації в дохід держави автомобіля марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 , як знаряддя вчинення злочинів. Крім того, будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 також не вказував на використання належного йому автомобіля як знаряддя вчинення злочинів. Вказані обставини стверджується звукозаписом судових засідань, які містяться на компакт-диску, наявного в матеріалах кримінального провадження.
Твердження апеляційної скарги про те, що постановою слідчого від 14.11.2018 автомобіль марки «Hyunday H 200», р. н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом, не може слугувати беззаперечною підставою для зміни судового рішення в частині вирішення долі речових доказів, оскільки вказаною постановою слідчого даний автомобіль не визнаний знаряддям вчинення злочину (а.м.к.п.78-80).
На думку апеляційного суду, доводи прокурора про порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання речових доказів з урахуванням вказаних обставин не відповідатимуть загальним засадам кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку суду першої інстанції без зміни, а апеляційної скарги прокурора без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: