Справа № 487/2612/18
Провадження № 1-кп/487/187/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження внесеному до ЄРДР за №0000770 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.06.12 Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.1,3 ст.185,70 КК України до 3 років позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Миколаївської

місцевої прокуратури №1 - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

23.02.18 приблизно о 20:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи біля під`їзду №2 будинку №39 по вул.Озерній в м.Миколаєві, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний протиправний умисел, направлений на відкрите заволодіння майном ОСОБА_5 , із застосуванням насильства яке виразилось у нанесенні не менше трьох ударів руками в обличчя потерпілому, відкрито заволодів мобільним телефоном «Lenovo 2010», який належав ОСОБА_5 , чим завдав йому матеріальних збитків на суму 800,00 грн.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_3 передбачена ч. 2 ст.186 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість в інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що скоїв його при вищезазначених обставинах. Обвинувачений не оспорював обставини кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений зазначив, що 23.02.18 о 20:00 год. перебував біля під`їзду №2 будинку №39 по вул.Озерній в м.Миколаєві Там він побачив потерпілого, який був винен йому гроші. Далі він вирішив забрати телефон у потерпілого, але він почав пручатися, після чого він наніс йому декілька ударів в обличчя і заволодів телефоном. Телефон здав в ломбард за 600,00 грн. При цьому ОСОБА_3 піддав свої дії критичній оцінці, висловив жаль щодо скоєного.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав що 23.02.18 о 20:00 год. він йшов додому, де біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_2 зустрів ОСОБА_3 . Останній став вимагати у нього борг, а потім став вимагати віддати телефон. Потім ОСОБА_3 наніс йому декілька ударів ладонями по обличчю і забрав телефон.

Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються. Цю позицію висловив і прокурор.

Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, а також, що він не піддає сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст.349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого, дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також матеріалів кримінального провадження щодо наявних речових доказів по справі.

Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше судимий, не працює, має постійне місце проживання та реєстрації; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодружений.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст..66 КК України, суд вважає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень ст. ст.50,65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним корисливим злочином середньої тяжкості, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, його конкретні обставини, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні виду та міри покарання судом також враховується, що обвинувачений, з його слів, не працює, має скрутне матеріальне становище, співвідношення компенсованої на теперішній час шкоди до загального розміру матеріальних збитків спричинених потерпілому.

При цьому суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_3 покарання більш м`якого ніж позбавлення волі не відповідатиме його меті, принципам законності та справедливості, та не буде достатнім і необхідним.

Водночас, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 , попередження скоєння ним нових злочинів та досягнення цілей покарання щодо обвинуваченого в цілому на теперішній час можливе без його ізоляції від суспільства, а тому, призначаючи йому покарання в межах санкції ч. 2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, вважає за можливе звільнити від відбування цього покарання на підставі ст..75 КК України, з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст..100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 349, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази: дві сім-карти «Лайф сел» та «Водафон», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , вважати такими, що повернуті власнику.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1