Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/5609/19
Провадження №1-кп/523/899/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

08.08.2019 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одружений, мешкає у цивільному шлюбі, працює не офіційно виробляє меблі на замовлення, має середню-технічну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

по звинуваченню в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 09.02.2019 року приблизно о 01:00 годині, знаходячись на зупинці «Кишинівська» по проспекту Добровольского у м.Одесі, під час раптового конфлікту із ОСОБА_6 , умисно наніс потерпілому ОСОБА_6 кілька ударів кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на асфальтне покриття проїзної частини. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 правою ногою у взутті наніс ОСОБА_6 один удар в область обличчя з траєкторією з низу до гори, через що останній не втримавши рівновагу знов опинився на асфальтному покритті у положенні лежачи на спині, при цьому обвинувачений обійшов його з лівої сторони та наніс ще один удар ногою в область голови ОСОБА_6 , при цьому потерпілий не приймав жодних спроб до самозахисту. Після зазначених дій ОСОБА_7 перейшов дорогу, але одразу ж повернувся та наніс ОСОБА_6 , який продовжував лежати на спині, два удари взутою правою ногою в область тулуба з лівої сторони, після цього відтягнувши останнього з проїзної частини, наніс ще один удар правою ногою в область правої ноги потерпілого.

Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_6 наступні тілесні ушкодження: у вигляді синця повіки правого ока, гематома в області верхньої губи; перелому лівої малогомілкової кістки в верхній третині; перелому потилочної та правої тім`яної кісток, вогнища геморагічного забою головного мозку в обох лобних те скроневих частках; внутрішньо мозковий крововилив в речовину правої лобної частки, які згідно п. 2. 1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе визнав повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальному акті, пояснивши, що удари наносив після конфлікту, який стався сам по собі. Крім того, хтось вдарив його сзаду по голові, він не бачив хто, але вирішив, що то був потерпілий і тому почав його бити. Також пояснив, що у скоєному розкаюється, та дуже хвилюється через скоєне, цивільний позов визнає в повному обсязі, просить не позбавляти його свободи.

Потерпілий надав суду позов щодо стягнення моральної шкоди та підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що внаслідок дій обвинуваченого він став інвалідом другої групи, надавши суду копію довідки від 28.05.2019 року.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати:

- по ст.121 ч.1 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та винуватість обвинуваченого у скоєному злочині доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєного злочину, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії тяжких злочинів, тяжкі наслідки для потерпілого, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є ветераном війни учасником бойових дій, офіційно не працює, мешкає із дружиною у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітню дитину, яка записана на матір, добре характеризується за місцем мешкання, доглядає онкохворого діда.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст..65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).
Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.
Обставинами, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання відсутні.
Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Згідно ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права»
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Враховуючи зазначене, та приймаючи до уваги всі вище зазначені обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання позову, намагання відшкодувати завдані збитки, думку прокурора, потерпілого та його представника, які вважали за необхідне обрати обвинуваченому покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років, думку захисника та обвинуваченого, які просили обрати ОСОБА_7 покарання, що не пов`язане із позбавленням волі, суд прийшов до висновку про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу та вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі, зарахувавши останньому його знаходження під вартою у даному проваджені.
Витрати на залучення експертів відсутні.
Цивільний позов визнаний обвинуваченим та підлягає задоволенню.
Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 3 (три) місяці.
Міра запобіжного заходу обвинуваченому, до набрання вироком законної сили залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор».
Зарахувати ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання, а саме з 12.02.2019 року по час вступу вироку у закону силу із розрахунку 1день попереднього ув`язнення до 1-го дня позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити, стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 200.000 (двісті) тисяч гривень, в рахунок погашення моральної шкоди.
Матеріали кримінального провадження №0000558 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2019 року - зберігати в Одеській місцевій прокуратурі №4.
Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.
На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1