ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Cправа № 766/8737/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження: 11-сс/819/307/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ухвала про обрання
УХВАЛА
іменем України
31 травня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001427 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06 травня 2019 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої,

підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_8 та обрано запобіжний захід у особистого зобов`язання на строк до 04.07.2019 року.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, а саме у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

ОСОБА_8 підозрюється у тому, що вона 03.05.2019 року о 15:00 год. у м. Херсоні по вул. Жовтневої Революції 61, шляхом злому замку водійської двері автомобіля, намагалась таємно викрасти автомагнітолу з салону автомобіля «ВАЗ 212014» д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 ..

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді як незаконної та необґрунтованої. Вказує, що слідчим суддею не взято до уваги наявність та обґрунтованість ризиків, передбачених ст.177 КПК України, відомостей, що характеризують особу та в повній мірі підтверджують необхідність обрання відносно неї запобіжного заходу, пов`язаного з ізоляцією від суспільства. Вважає, що слідчим суддею не прийнято до уваги факт того, що в рамках іншого кримінального провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні 12 епізодів аналогічних суспільно-небезпечних діянь, а отже наявний ризик того, що остання може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Наголошує, що підозрювана постійно проживає за місцем реєстрації, працює за наймом та не має постійної роботи. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів із визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора, та просив їх задовольнити, доводи підозрюваної ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили ухвалу слідчого судді залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.

03.05.2019 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та 04.05.2019 року їй повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як убачається з матеріалів провадження, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та, застосовуючи запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя врахував наступні обставини, що вона обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, що підтверджується зібраними в справі доказами, зокрема, протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 , протоколом огляду місця події; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 03.05.2019 року.

Слідчим суддею зазначено, що ОСОБА_8 раніше судима, у тому числі за злочини проти власності, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на даний час знову має статус підозрюваної за вчинення корисливих злочинів, підозру обґрунтовано вагомими доказами, що дає достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрювана може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, також враховано, що підозрювана неофіційно працює, дітей не має, не заперечує обставини вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на відсутність в матеріалах провадження протоколу затримання підозрюваної, що унеможливлює розрахунок строку тримання її під вартою.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, тому доводи прокурора про недостатність застосування до підозрюваної ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж того, який зазначений у клопотанні слідчого, та необхідність застосування більш суворого запобіжного заходу, є непереконливими.

Апеляційна скарга прокурора, в якій ставиться питання про застосування найсуворішого запобіжного заходу до підозрюваної, вмотивована тим, що ОСОБА_8 раніше судима, притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів в рамках іншого кримінального провадження, що свідчить про наявність ризику того, що вона може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Такі доводи прокурора суперечать ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини, оскільки серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

У контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Сам факт підозри особи у вчиненні інших злочину та суворості можливого судового вироку не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без наявності ризиків, які б давали достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, у зв`язку із чим, доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із цих підстав не можуть бути прийняті до уваги.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 має наміри уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати встановленню істини у справі, не знаходять свого підтвердження під час перевірки матеріалів справи апеляційним судом і не заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів, застосований до підозрюваної запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків і її належної поведінки та запобігання ризикам, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Водночас, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора невмотивовано, на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваної.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Даних про перешкоджання ОСОБА_8 встановленню істини у кримінальному провадженні за цей період, чи намагання незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, будь-які спроби ухилитися від органу досудового розслідування чи суду, які можуть бути використанні як належні та обґрунтовані підстави для ізоляції підозрюваної від суспільства, стороною обвинувачення не надано.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваної, яка хоча і є раніше судимою за вчинення корисливих злочинів, але має постійне місце проживання та реєстрації, неофіційно працевлаштована, обставини імовірності вчинення злочину не заперечує, а тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_8 буде достатньою гарантією для забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На думку колегії суддів, застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , не встановлено.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як про це ставиться питання прокурором в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить, тому апеляційна скарга має бути залишена без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 06 травня 2019 року про застосування до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2