н/п 1-кс/640/9104/19
"22" липня 2019 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, зокрема, що наказом в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» №18 від 29.12.2018 ОСОБА_5 прийнято за переведенням з 01.01.2019 з АТ «Харківобленерго» для подальшої роботи в ПрАТ «Харківенергозбут» на посаду інженера першої категорії з охорони праці та екології.
Відповідно до посадової інструкції ОСОБА_5 несе відповідальність за неправомірне використання наданих службових повноважень, а також використання їх в особистих цілях.
Крім того, відповідно до інструкції ОСОБА_5 взаємодіє з керівниками усіх підрозділів товариства, органами державної влади та місцевого самоврядування, іншими підприємствами та організаціями.
ОСОБА_5 перебуваючи на посаді інженера першої категорії з охорони праці та екології ПрАТ «Харківенергозбут» не є службовою особою, оскільки його посадові обов`язки не пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.
Однак, 21.06.2019, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_5 , будучи працівником підприємства, з корисливих мотивів, в порушення зазначених норм вирішив стати на шлях зловживання своїм становищем шляхом одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 для себе за вирішення питання щодо укладення договору про постачання електричної енергії в нежитлові приміщення №1-:-5, 10а, 14-:-17, 20-:-27 загальною площею 216,1 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_7 .
Так, 20.06.2019 ОСОБА_7 надав довіреність ОСОБА_8 бути його представником в усіх установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування, зокрема а Акціонерній компанії «Харківобленерго» та в будь-яких інших органах енергопостачання з питань укладення договорів щодо постачання електроенергії.
Надалі, цього ж дня ОСОБА_8 надав довіреність ОСОБА_6 бути його представником в усіх установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування, зокрема Акціонерній компанії «Харківобленерго» та в будь-яких інших органах енергопостачання з питань укладення договорів щодо постачання електроенергії.
Після чого, 21.06.2019, точний час в ході досудового розслідування не встановлений ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_5 з прохання надати консультацію з приводу можливості укладення договору про постачання електричної енергії в нежитлові приміщення №1-:-5, 10а, 14-:-17, 20-:-27 загальною площею 216,1 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-1», розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_7 .
Крім того, ОСОБА_6 зауважив, що йому необхідно укласти договір про постачання електричної енергії в нежитлові приміщення у зв`язку із зміною власника вказаних нежитлових приміщень.
В свою чергу, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 , що в тому разі якщо ОСОБА_6 бажає, щоб договір про постачання електричної енергії у вказані нежитлові приміщення був укладений на тих самих умовах, що і договір, який був укладений із попереднім власником вказаних нежитлових приміщень мені необхідно надати йому неправомірну вигоду у розмірі 37 000 гривень України.
Надалі, 11.07.2019 близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу ПрАТ «Харківенергозбут» за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126/2, в ході зустрічі із ОСОБА_6 , одержав від останнього копію договору про постачання електричної енергії №054679 від 25.09.2004 та додаткову угоду нього.
Після чого, ОСОБА_5 знову повідомив ОСОБА_6 , що у разі надання йому неправомірної вигоди у розмірі 37 000 гривень України, він ( ОСОБА_5 ) вирішить питання щодо укладення нового договору про постачання електричної енергії у вищезазначені нежитлові приміщення на умовах передбачених договором №054679 та як наслідок у вказаних нежитлових приміщеннях не буде установлено пристрій захисний релейний, що дозволить фактично споживати електричну енергію 50 тисяч кіловат на годину. Одночасно, ОСОБА_5 зазначив, що у разі надання вказаних грошових коштів процедура укладення зазначеного договору займе близько одного місяця, а у разі не надання вказаних грошових коштів зазначена процедура триватиме більше шести місяців без гарантій укладення договору на попередніх умовах.
ОСОБА_6 , в свою чергу будучи поставленим в умови за яких відмова від надання неправомірної вигоди зашкодить його та ОСОБА_7 законним правам та інтересам, погодився на вимогу ОСОБА_5 .
У зв`язку із чим, 17.07.2019 о 16 год. 05 хв. уповноваженою особою слідчого відділення Відділу спеціальної поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області на території пакувального майданчика супермаркету «Класс», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Леся Сердюка (Командарма Корка) будинок 36 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 18.07.2019 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України, тобто в одержанні працівником підприємства, який не є службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням становища, яке займає працівник на підприємстві, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
В ході особистого обшуку ОСОБА_5 , який проводився під час затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України було виявлено та вилучено майно, зазначене в клопотанні.
Сторона обвинувачення зазначає, що вищевказані матеріальні об`єкти містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
До канцелярії суду 22.07.2019 надійшла заява власника майна ОСОБА_5 , в якій він просить проводити судове засідання по клопотанню про накладення арешту на майно без його участі. Проти задоволення клопотання та накладення арешту на майно не заперечує (а.с. 72).
Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання. Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.
Згідно абз. 2 ч. 7 ст. 223 КПК України, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії.
Відповідно до ч. 5 ст. 236 КПК України, за рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 3 ст. 168 КПК України, слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику
Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17.07.2019, 17.07.2019 о 16.05 год. ОСОБА_5 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, в ході якого, з дотриманням вказаних вище норм КПК України, здійснено обшук затриманої особи, в ході якого, згідно зазначеного протоколу, вилучено вказане в клопотанні сторони обвинувачення майно (а.с. 42-46).
18.07.2019 ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 354 КК України, тобто в одержанні працівником підприємства, який не є службовою особою, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням становища, яке займає працівник на підприємстві, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди (а.с. 47-51).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.
Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,
Клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково.
Визначити місцем зберігання арештованого майна ВСП ГУ НП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 54.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1