Справа №587/1743/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/6/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Вистороп, Лебединського району, Сумської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: 01.06.2017 року Сумським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1190 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч. 3 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Бездрик, Сумського району, Сумської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: 26.05.2017 року Сумським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання із встановленим випробувальним терміном 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності правової кваліфікації дій обвинувачених, просила вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухваливши новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 та призначити покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Просила також дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та процесуальні документи, що характеризують ОСОБА_7 , як особу, довідку про судимість, характеристику, копію судових рішень.

В іншій частині вирок суду просила залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання із застосуванням положення ст. 69 КК України у вигляді 6 місяців арешту.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 309 КК України і призначено йому покарання:

за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 6 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Відповідно до ст. 71 КК України, до даного покарання частково приєднано не відбуте покарання за попереднім вироком Сумського районного суду Сумської області від 26 травня 2017 року у вигляді 6 місяців позбавлення волі і остаточно до відбування призначити позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Запобіжні заходи до вступу вироку в законну силу відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишено ті ж особисті зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 197 грн. 74 коп. за проведення експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 939 грн. 94 коп. за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказувала на те, що при ухваленні рішення стосовно ОСОБА_7 судом першої інстанції не були дотримані норми матеріального права, оскільки призначаючи покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, суд своє рішення належним чином не вмотивував, та допустив безпідставне застосування ст. 69 КК України, призначивши покарання нижче від найнижчої межі визначеної санкцією статті, та таке покарання яке за своєю мірою не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного внаслідок м`якості.

На переконання прокурора, місцевий суд безпідставно визнав як пом`якшуючі покарання обставини, те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся, сприяв розслідуванню злочину, добровільно відшкодував завданий збиток, оскільки його затримали свідки, які не дали завершити злочинний умисел до кінця та перешкодили завданню збитків потерпілому. Додаткових заходів по сплаті коштів потерпілому обвинувачений ОСОБА_7 не вживав, вину визнав під впливом беззаперечних доказів. Щире каяття, що мало вербальний прояв, виходячи з даних про судимість не заслуговує довіри.

Вказала також на те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, у тому числі і за корисливі злочини, ніде не працює, не займається суспільно-корисною працею, вчинив тяжкий корисливий злочин, належних висновків для себе не зробив.

Вважає, що жодна з обставин визнана судом першої інстанції, як пом`якшуюча, їх сукупність в цілому не є достатніми для призначення покарання на підставі ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

Інші учасники кримінального провадження, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, 14 червня 2017 року ОСОБА_7 зі своїм знайомим ОСОБА_9 , домовилися спільно вчинити крадіжку та пішли на АДРЕСА_4 до нежилого будинку АДРЕСА_5 . Вони зайшли на територію вищезазначеного домоволодіння зі сторони городу, ОСОБА_7 відкрутив гвинтовий замок руками і вони пройшли в будинок. У подальшому, впевнившись, що їх дії є непомітними для оточуючих, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 викрали речі домашнього вжитку виготовлені з металу, які вони винесли з будинку та склали на подвір`ї. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 мали намір винести викрадені речі з території домоволодіння, але їх затримали ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не дали їм завершити злочинний умисел до кінця.

Зазначеним вироком також ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і вирок в цій частині прокурором не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити, вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який проти вимог апеляційної скарги прокурора заперечив, просив залишити їх без задоволення, а винесений відносно нього вирок суду, без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , їх винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, а також призначений судом першої інстанції вид та міра покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його характеризуючи дані, повне визнання ним своєї вини, щире каяття, сприяння розслідуванню вчиненого ним кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків, що є пом`якшуючими обставинами.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Враховуючи викладені пом`якшуючі обставини, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що дані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому відносно нього можливо застосувати положень ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі у виді арешту.

Колегія суддів вважає, що у відповідності вимог ст. 69 КК України, п. 2) ч. 3 ст. 374 КПК України, у вироку суду належним чином мотивовані підстави прийнятого судового рішення, а доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі винного через м`якість, в цій частині є безпідставними.

Зокрема, колегія суддів враховує те, що злочин не було доведено до кінця, майно потерпілому було повернуто, претензій до обвинуваченого потерпілий не заявляв, вартість викраденого майна є незначною. З часу ухвалення оскаржуваного вироку минуло два роки, за цей час до кримінальної відповідальності не притягувався.

Призначене судом першої інстанції покарання у виді арешту, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи прокурора про безпідставне визнання судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_7 , щире каяття, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

У розумінні положень п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, щире каяття має полягати у належній критичній оцінці особою свого протиправного діяння, його осуді, бажанні усунути негативні наслідки чи компенсувати завдану шкоду, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно із законом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про те, що його розкаяння у вчиненому кримінальному правопорушенні є щирим. Зокрема, ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі, надавав правдиві свідчення, від слідства та суду не ухилявся, що вказує на його готовність понести кримінальну відповідальність за скоєне.

На сприяння розкриття злочину вказує те, що обвинуваченим ОСОБА_7 , як на досудовому слідстві, так і під час розгляду справі в суді першої інстанції надавалась покази з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений згідно ст. 349 КПК України, без повного дослідження доказів у кримінальному провадженні.

Майно потерпілому було повернуто, жодних вимог про відшкодування завданої йому шкоди до обвинуваченого ОСОБА_7 не заявлялось.

Більш того, самою стороною обвинувачення встановлено, що щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину є обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 вказане слідує зі змісту обвинувального акту, та не заперечувалось також і прокурором під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Покарання за попередніми вироками обвинуваченим ОСОБА_7 були відбуті. Відсутність роботи не є обставиною яка перешкоджає застосування, при призначенні покарання, положень ст. 69 КК України та не свідчить про помилковість висновків суду про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновків, що судом першої інстанції надана належна оцінка всім обставинам вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді шести місяців арешту, яке є справедливим та достатнім для його виправлення.

В той же час, запропоноване прокурором в апеляційній скарзі для обвинуваченого ОСОБА_7 за вчинення замаху на крадіжку металевих предметів (відра, жаровні, миски, лопати) з нежилого будинку, покарання у виді трьох років позбавлення волі, колегія суддів вважає неспівмірним із вчиненим.

Наведені в апеляційні скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 29 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,