Дата документу 24.09.2019 Справа № 336/5956/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/5956/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1032/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Запоріжжя, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, яка не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
-07 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Обвинувачена ОСОБА_6 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2019 року, яким її визнано винною та засуджено за ч.2 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 грудня 2017 року, і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить призначити їй більш м`яке покарання, із застосуванням положень ст.79 КК України.

Зазначає, що покарання призначене судом першої інстанції, є надто суворе, оскільки судом не враховані всі фактичні обставини справи. Так, вона повністю розкаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, має на утриманні трьох малолітніх дітей, знаходиться на 14-15 тижні вагітності. Вважає, що її необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України, оскільки вона відповідно до медичної довідки є вагітною, крім того, має на утриманні дітей віком до семи років.

Згідно з вироком суду, в період часу з 22.00 години 29 серпня 2018 року до 11.00 години 30 серпня 2018 року ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу викрала майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: ноутбук Lenovo U330p (5693) в корпусі чорного кольору вартістю 5437,50 грн; ноутбук HP Comraq nw 8440 в корпусі сірого кольору вартістю 2100 грн; мобільний телефон Nokia 3100 в корпусі синьо-білого кольору вартістю 135 грн; машинку для стрижки волосся «Elbee» 14401 в корпусі сіро-чорного кольору вартістю 233,75 грн, чим завдала потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 7906 грн 25 коп.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, просила застосувати до останньої положення ст.79 КК України, звільнити обвинувачену від відбування покарання та встановити останній 3 роки іспитового строку; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнала себе винною, дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст.185 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене нею кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше судима, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні 3 малолітніх дітей, також судом врахована думка потерпілого, який просив суворо не карати обвинувачену. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченої та її активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, однак на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.2 ст.185 КК України.

При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ч.1 ст.71, за сукупністю вироків, та до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07 грудня 2017 року.
Разом з цим, колегія суддів не може погодитись із висновками суду про неможливость виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.

Відповідно до положень ч.1 ст.79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_6 перебуває троє дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, згідно з відомостями, наданими обвинуваченою ОСОБА_6 , остання перебуває у стані вагітності .

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження і того, що тяжких наслідків від злочину не настало, майно повернуто потерпілому та останній просив сувору не карати обвинувачену; особу обвинуваченої, яка має на утриманні 3 дітей, є вагітною; обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують (оскільки обвинувачена раніше судима за аналогічне правопорушення, рецидиву злочинів немає), колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 без її ізоляції від суспільства, а тому колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 3 роки на підставі ст.79 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання змінити на підставі ст.ст.407-409 КПК України та звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.79 КК України.

Обставин, які б виключали застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 вказаного закону, не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 лютого 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.185 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

На підставі ст.79 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного їй вироком суду покарання з випробуванням, якщо вона протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4