ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6975/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1837/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор»,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою (з доповненнями) захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, -

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 грудня 2019 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, а клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задоволено, продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 грудня 2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості та тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, а дані про його особу та агресивна поведінка як до вчинення злочину так і під час розгляду кримінального провадження, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурором не доведено, а судом не перевірено наявність обґрунтованих підстав наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недоцільності застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Крім того, суд упереджено трактував поведінку обвинуваченого у судовому засіданні саме як агресію по відношенню до потерпілої, зробивши хибний висновок про те, що така поведінка є ознакою впливу на потерпілу та доказом того, що ОСОБА_7 має намір вчинити інший злочин.
Також зазначає, що є безпідставним обґрунтування судом продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу виключно можливістю впливу на потерпілу та ймовірне вчинення щодо неї інших злочинів, які останньою створюються штучно, у зв`язку з чим обвинувачений звернувся до поліції із заявою щодо завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_9 про вчинення злочину.
Звертає увагу, що ОСОБА_7 вже більше року перебуває під вартою, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має стійкі соціальні зв`язки, утримує та піклується про свою мати, яка є інвалідом, страждає тяжкою хворобою та потребує сторонньої допомоги, яку здатен надати виключно ОСОБА_7 , по справі допитані всі потерпілі та свідки, отже, відсутні ризики впливу на них, можливості вчинення обвинуваченим нових злочинів або переховування від суду, перешкоджання розгляду справи в інший спосіб.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що рішення суду обґрунтовується ризиком впливу на ОСОБА_9 , але вона є потерпілою за ч. 2 ст. 125 КК України, а найбільш суворе покарання, яке ОСОБА_7 можна призначити за цією статтею, він вже відбув. Також зазначила, що ОСОБА_7 з потерпілою вже не працює, і за таких обставин, необхідно вирішити питання про застосування до нього альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що він тримається від вартою вже більше року, впливати на потерпілу наміру не має.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що хоча ОСОБА_7 раніше і не судимий, але він обвинувачується у вчиненні двох злочинів, в тому числі тяжкого, а тому може переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та знайшло своє підтвердження у відповідних матеріалах кримінального провадження, 15 жовтня 2019 року в судовому засіданні суду першої інстанції, в порядку ст. 331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З огляду на ч. 3 ст. 199 КПК України, звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Таким чином, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, розглядаючи клопотання слідчого, прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування такого запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином не дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та дійшов до помилкового висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, суд першої інстанції встановив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а застосування альтернативного запобіжного заходу є недоцільним, з чим колегія суддів, з урахуванням обставин справи та відомостей щодо особистості ОСОБА_7 погодитись не може.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , а також доводи захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, не з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи зазначені вище вимоги закону та дослідивши наявні матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність даних, які б давали підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних злочину невеликої тяжкості та тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, стійких соціальних зв`язків не має, не одружений, дітей на утриманні не має, що вказує на можливий ризик переховування від суду.

Натомість, ризик впливу на свідків є мінімальним, оскільки ОСОБА_10 , який був потерпілим по кримінальному провадженню за ч. 1 ст. 121 КК України помер, а ОСОБА_9 є потерпілої по кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 125 КК України, і навіть у разі призначення обвинуваченому найсуворішого покарання, передбаченого санкцією цієї статті, на теперішній час ОСОБА_7 фактично вже його відбув.

До того ж, обвинувачений не працює з потерпілої ОСОБА_9 на одному підприємстві, що також значно ускладнює можливість впливу на неї.

При цьому, колегія суддів враховує відсутність доказів на підтвердження наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також доказів, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання можливим ризикам.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання прокурор не доведе обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку колегії суддів, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та зменшення передбачених ст. 177 КПК України ризиків, прокурор не довів наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, за наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, мінімізації ризику впливу на потерпілу, недоведеності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, а також недоведеності неможливості застосування до даної особи альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає за можливе продовжувати ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, утримує та піклується про свою мати, яка є інвалідом, страждає тяжкою хворобою та потребує сторонньої допомоги.

Доводи прокурора щодо тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, жодним чином не впливають у даному випадку на продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , оскільки така міра запобіжного заходу в силу існуючих обставин, що мали місце як під час розгляду клопотання прокурора, так і в суді апеляційної інстанції, не дають законних підстав для її продовження.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а прокурором не доведено неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого шляхом застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого продовження строку тримання під вартою знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою необхідно відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу (з доповненнями) захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 14 грудня 2019 року включно, скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 14 грудня 2019 року включно.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на виклик до суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Строк дії ухвали апеляційного суду встановити до 14 грудня 2019 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на орган Національної поліції України за місцем проживанням обвинуваченого.
Обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу Справа № 333/6975/18