Справа № 1 кс/756/2959/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0006640 від 10 вересня 2019 року за ч. 1 ст. 203-2 КК України,-

в с т а н о в и в:

слідчий СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві за погодженням з прокурором звернувся до слідчого суді із клопотанням про арешт майна.
Слідчим у клопотанні зокрема зазначено, що 10 вересня 2019 року до ЄРДР було внесено відомості за № 0006640 з посиланням на те, що невстановлена особа на території Оболонського району м. Києва на порушення вимог Закону України «Про заборону грального бізнесу в Україні», здійснювала господарську діяльність у сфері грального бізнесу.
Крім того, як указано в клопотанні, під час проведення першочергових слідчих дій, а саме огляду місця події, що мало місце з 19-ої години 30 хвилин по 20 годину 49 хвилин 13 вересня 2019 року у приміщенні ігрового залу з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та, у подальшому, вилучено комп`ютерну техніку і готівкові кошти.
Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, з метою проведення комп`ютерно-технічної експертизи ігрових пристроїв, виникла необхідність у накладенні арешту на комп`ютерні системні блоки у кількості 26 одиниць, монітори в кількості 26 одиниць та готівкові кошти у сумі 958 грн., шляхом заборони власнику зазначеного майна розпоряджатися ним у будь-який спосіб.
У судове засідання прокурор, слідчий та власник майна не з`явилися.
Дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор обґрунтовує клопотання, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як убачається зі змісту клопотання слідчий вказує як на підставу накладення арешту на вказане майно необхідність збереження речових доказів з метою проведення комп`ютерно-технічної експертизи ігрових пристроїв.
Разом з цим, з матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують необхідність накладення арешту не убачаються підстави вважати, що комп`ютерні системні блоки у кількості 26 одиниць, монітори в кількості 26 одиниць та готівкові кошти у сумі 958 грн. мають ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема були предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінальних правопорушень, здобуті внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України КК України.
Окрім того, саме вилучення зазначеного майна, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки зазначена обставина не звільняє прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.
Також, слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, зважає на те, що ухвалою слідчого судді від 17 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на проведення огляду у цьому кримінальному провадженні, оскільки прокурором не було доведено, що існували підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Таким чином, із поданого клопотання не убачається, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому застосування заходів кримінального провадження є передчасним.
У силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту не доведені, а тому клопотання не підлягає задоволенню.
Ураховуючи викладене, керуючись ст.ст. 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:

у задоволенні клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0006640 від 10 вересня 2019 року за ч. 1 ст. 203-2 КК України відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1