КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3190/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2019 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08.05.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку за кадастровим номером: :01:0175:0212, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109, що належить на праві приватної власності ПП «НЕРУХОМІСТЬ ІРПЕНЯ» , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29400310 від 25.04.2016 року шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08.05.2019 року та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що доводи слідчого судді в оскаржуваній ухвалі не відповідають фактичним обставинам справи.

Як зазначає прокурор, вказаний об`єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка, на якій він розташований, відповідають критеріям речових доказів, так як зберегли на собі сліди кримінального правопорушення про що слідчим винесена відповідна постанова від 18.04.2019 року, відповідно до якої зазначений об`єкт незавершеного будівництва, що за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, на якій він розташований визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, на думку прокурора, слідчим суддею не враховано того, що вказана земельна ділянка повністю відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а слідчим, у поданому ним клопотанні чітко обґрунтовано необхідність накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення його збереження, як речового доказу, оскільки, на даний час існує ризик його перетворення або відчуження з метою уникнення кримінальної відповідальності винних осіб, продовження незаконного будівництва з порушенням вимог законодавства про охорону праці, або приховування доказів, що можуть міститися на вказаній земельній ділянці, що може спричинити повторні тяжкі наслідки та загибель людей.

В судове засідання у справі представник власника майна не з`явився, хоча про місце, дату та час розгляду апеляційного провадження був повідомлений належним чином. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутністю прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000727 від 18.04.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України.

Як зазначає орган досудового розслідування, 17.04.2019 року о 12:57 год. до ЧЧ Ірпінського ВП надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 17.04.2019 року, близько 12:55 год. до Бучанського відділення ІЦМЛ, що за адресою м. Буча, вул. Польова, 19 доставлено гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із діагнозом політравма внаслідок падіння з 13-го поверху з об`єкту незавершеного будівництва, що у АДРЕСА_1 .

17.04.2019 року в ході огляду місця події, а саме об`єкту незавершеного будівництва під будівельною адресою АДРЕСА_1 , з якого, як попередньо встановлено здійснив падіння гр. ОСОБА_8 .

Так, органом досудового розслідування вказано, що в ході вказаного огляду встановлено, що на об`єкті незавершеного будівництва за вказаною адресою, на шостому поверсі наявні сліди нещодавнього проведення ремонтних робіт, зокрема наявність будівельних матеріалів, електричного інструменту, увімкненого освітлення. Також в ході огляду прилеглої до об`єкту незавершеного будівництва території, а саме поблизу вказаного будинку виявлено будівельну каску, що свідчить про місце можливого падіння гр. ОСОБА_8 , оглядом якого слідів речовини бурого кольору не виявлено.

Відповідно до матеріалів провадження, наданих до суду апеляційної інстанції, постановою слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 від 18.04.2019 року вищевказане майно визнане речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

18.04.2019 року слідчий СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку за кадастровим номером: :01:0175:0212, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109, що належить на праві приватної власності ПП «НЕРУХОМІСТЬ ІРПЕНЯ» , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29400310 від 25.04.2016 року шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

У клопотанні слідчий посилається на те, що вказаний об`єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка, на якій він розташований, відповідають критеріям речових доказів, так як зберегли на собі сліди кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08.05.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000727 від 18.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, слідчий суддя виходив з того, що слідчим не надано беззаперечних доказів того, що майно, на яке останній за погодженням із прокурором просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, необхідності такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абз. 2, ч. 1 ст. 170 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що постановою таке майно визнано речовими доказами.

Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор.
Доводи слідчого про відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України та наявність в матеріалах справи постанови про визнання речовими доказами від 18.04.2019 року не є безумовною підставою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Постанова слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 від 18.04.2019 року, про те, що об`єкт незавершеного будівництва та земельна ділянка за кадастровим номером: :01:0175:0212, розташована за адресою: м. Ірпінь, вул. Університетська, 1-т, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109, що належить на праві приватної власності ПП «НЕРУХОМІСТЬ ІРПЕНЯ» є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, не містить підтверджень існування ризиків, передбачених ст. 170 КПК України і ґрунтується фактично на тому, що зазначене майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Проте, будь - яких посилань на те, що вищевказане майно на яке накладено арешт, було набуте кримінально протиправним шляхом або отримане юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України постанова слідчого не містить.
Разом з тим, за положенням ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи зазначене, а також те, що за матеріалами, які додані до клопотання слідчого, відсутні докази, що вищевказане майно є предметом кримінального правопорушення, то існування правової підстави для арешту майна, яке на праві приватної власності належить ПП «НЕРУХОМІСТЬ ІРПЕНЯ» з метою забезпечення збереження речових доказів взагалі спростовується та свідчить про формальність постанови слідчого про визнання такого майна речовими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Тому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку за кадастровим номером: :01:0175:0212, розташованої за адресою: м. Ірпінь, вул. Університетська, 1-т, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109, що належить на праві приватної власності ПП «НЕРУХОМІСТЬ ІРПЕНЯ» , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29400310 від 25.04.2016 року шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4