Дата документу 05.09.2019 Справа№ 335/3337/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/3337/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1343/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, громадянина України, не одруженого, який не має на утримані неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, має середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-08 травня 2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 гривень;
-22 липня 2007 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.4 ст.309 КК України. Кримінальне провадження закрито на підставі ч.4 ст.309 КК України;
-17 серпня 2009 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
-23 квітня 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2009 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;
-10 листопада 2010 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.70 ч.4 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23 квітня 2010 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці. 22 серпня 2014 року звільнився з Софіївської ВК №55 Запорізької області у зв`язку з відбуттям строку покарання;
-21 грудня 2015 Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
-31 травня 2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст.70 ч.4 КК України частково приєднано покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст.75, п. 2, 3, 4 ч. 1 ст.76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
-17 серпня 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 8 місяців. Звільнений 01 серпня 2018 року з Софіївської ВК № 55 по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та засуджено до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено на остатнього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості.

Вказує, що суд лише формально перерахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та не навів обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та застосування до нього положень ст.75 КК України.

Так, суд не врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який належить до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який ніде не працює, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, судимість в установленому порядку не знята та не погашена, відбував покарання у місцях позбавлення волі, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення і можливість вчинення нових злочинів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
26 січня 2019 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля буд.68 по вул.Патріотична м.Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, підійшов до автомобілю марки «3A3-DAEWOO» модель «ТІ3110», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору, що був припаркований біля зазначеного будинку, після чого, за допомогою плоскогубців, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, відкрив капот вказаного автомобіля, вивільнив стартову акумуляторну батарею марки «Fo MAX 12V60AhEN510A», заводський номер « НОМЕР_2 », з місця її кріплення, викрав вказану стартову акумуляторну батарею вказаного автомобілю, вартістю 1450 гривень 00 копійок, та залишив місце події з вказаним майном, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми діями, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 26 січня 2019 року, приблизно о 06 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись біля буд.7 по бул.Центральному м.Запоріжжя, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, підійшов до автомобілю марки «Део Ланос», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , в кузові зеленого кольору, що був припаркований біля зазначеного будинку, після чого, за допомогою плоскогубців, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 відкрив капот вказаного автомобіля, вивільнив стартову акумуляторну-батарею марки «Енергія 60Ah510A(EN)V», заводський номер « НОМЕР_4 », з місця її кріплення, після чого, викрав стартову акумуляторну батарею вказаного автомобілю, вартістю 1300 гривень 00 копійок та залишив місце події з вказаним майном, розпорядившись ним на власний розсуд.
Своїми діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, пов`язаного з обмеженням волі, в межах санкцій статті обвинувачення.

Проте, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів переконливого обґрунтування для такого звільнення, та не врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі злочини, знову вчинив аналогічні злочини, неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі, також обвинуваченого тричі звільняли від відбування покарання з випробуванням, однак у період іспитового строку він знову вчиняв злочини, тобто належних висновків він не зробив, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.413, 420 КПК України, з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, офіційно не працює, перебуває на обліку в КУ «ОКНД» ЗОР, має постійне місце проживання, шкода, яка завдана злочином, відшкодована шляхом повернення викраденого майна. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, апеляційний суд визнає рецидив злочинів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі, однак на мінімальний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік, з реальним його відбуванням, тобто без застосування положень ст.ст.75,76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Достатніх підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3