Ухвала

19 червня 2019 року

м. Київ
справа № 333/7515/16-к

провадження № 51-2515 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Комунарський районний суду м. Запоріжжя вироком від 02 квітня 2018 року визнав невинуватим та виправдав ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК) у зв`язку з тим, що в суді недоведено наявність в діянні ОСОБА_4 складу цього кримінального правопорушення.
Цим же вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і на нього покладено виконання обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 19 лютого 2019 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_4 - без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вказані судові рішення було залишено без руху з наданням десятиденного строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Копію цієї ухвали прокурор отримав 04 червня 2019 року.
11 червня 2018 року прокурор повторно звернувся з касаційною скаргою на ті самі судові рішення щодо ОСОБА_4 .
Перевіривши повторну касаційну скаргу прокурора, долучені до неї документи, Верховний Суд дійшов такого.
Згідно з ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення; вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Підстави для скасування або зміни оскаржуваних рішень касаційним судом визначено у ст. 438 КПК. Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування цих рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Зазначені вимоги закону прокурор не виконав, оскільки належно не обґрунтовує свої доводи, а його касаційна скарга містить істотні суперечності.
Так, зі змісту касаційної скарги видно, що прокурор ставить вимогу про скасування вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2018 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 187 та ч. 1 ст. 263 КК і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
При цьому прокурор обґрунтовує свою вимогу лише безпідставним, на його думку, визнанням ОСОБА_4 невинуватим за ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 187 КК І не зазначає, які порушення були допущені судами першої та апеляційної інстанції в частині засудження ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК.
Положеннями ст. 413 КПК визначено, яке неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою скасування або зміну судового рішення.
Пославшись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, прокурор у касаційній скарзі не зазначає у чому відповідно до положень ст. 413 КПК воно полягало.
У ч. 1 ст. 412 КПК визначено, які порушення кримінального процесуального закону є істотними, а в ч. 2 цієї ж статті - обставини, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.
Вимога прокурора про необхідність скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не обґрунтована з урахуванням положень ст. 412 КПК.
Пославшись на порушення судом апеляційної інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, прокурор у касаційній скарзі не заперечує та не спростовує доводів, викладених в оскарженій ухвалі апеляційного суду, щодо відсутності процесуальних приводів для повторного дослідження доказів.
Отже, зі змісту касаційної скарги прокурора не вбачається, які ж істотні порушення вимог кримінального процесуального закону були, на його думку, допущені судом апеляційної інстанції, а також яким чином ці порушення перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, прокурор не усунув недоліки, які зазначені в ухвалі Верховного Суду від 24 травня 2019 року.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин касаційна скарга прокурора підлягає поверненню.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 єва