КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3282/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
13 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
підозрюваного ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 та прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року,
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 та продовжено строк тримання під вартою, строком на два місяці, в межах строку досудового розслідування, до 15 липня 2019 року, із визначенням застави у розмірі 5 205 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 9 998 805 (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот п`ять) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_10 під вартою.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_13 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 та прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , подали апеляційні скарги.
Так, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необґрунтованість та невмотивованість, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник зазначає про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, вина підозрюваного не доведена. Стверджує про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та додає, що з підозрюваним за два місяці його перебування під вартою не проведено жодної слідчої дії.
Також захисник зазначає, що підозрюваний ОСОБА_10 раніше до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебував, від явок до органів досудового розслідування та суду не ухилявся і не викликався.
У підсумку сторона захисту звертає увагу суду на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду. Додає, що при визначенні розміру застави, слідчим суддею не враховано майновий стан підозрюваного.
Прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою продовжити підозрюваному ОСОБА_10 строк тримання під вартою до 15 липня 2019 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 156 167 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 299 996 807 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів та звертає увагу суду на те, що слідчим суддею допущено прорахунки в частині визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, який є недостатнім для підозрюваного.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, позицію прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та прокурора задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
21.03.2019 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 209 КК України.
23.03.2019 ухвалою слідчого судді печерського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави у сумі 299 996 807 грн.
17.05.2019 прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року задоволено та продовжено щодо ОСОБА_10 строк тримання під вартою, строком на два місяці, в межах строку досудового розслідування, до 15 липня 2019 року, із визначенням застави у розмірі 5 205 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 9 998 805 (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот п`ять) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Під час розгляду клопотання, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень.
Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.
Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься у клопотанні прокурора.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_10 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_10 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Твердження апелянта про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_10 інкримінованих кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такі дані містяться зокрема у показаннях ОСОБА_14 від 27.02.2019, від 01.03.2019, ОСОБА_15 від 16.04.2019, від 19.04.2019, ОСОБА_16 від 22.03.2019, від 18.04.2019, ОСОБА_17 від 17.04.2019, ОСОБА_18 від 27.03.2019, ОСОБА_19 від 21.03.2019, ОСОБА_20 від 21.03.2019, ОСОБА_21 від 21.03.2019, ОСОБА_22 від 21.03.2019, ОСОБА_23 від 21.03.2019, ОСОБА_24 від 21.03.2019, ОСОБА_25 від 21.03.2019, ОСОБА_26 від 21.03.2019, ОСОБА_27 від 21.03.2019, ОСОБА_28 від 21.03.2019, ОСОБА_29 від 10.04.2019, ОСОБА_30 від 28.03.2019, ОСОБА_31 від 04.04.2019, ОСОБА_32 від 03.04.2019, ОСОБА_33 від 29.03.2019, ОСОБА_34 від 29.03.2019, ОСОБА_35 від 25.03.2019, протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 05.04.2019, 09.04.2019, 11.04.2019, 16.04.2019, протоколі огляду матеріалів кримінального провадження, а саме результатів проведення негласних слідчих (розшукових) дій зняття інформації з транспортних телекомукаційних мереж абонентського номеру № НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_36 від 02.05.2019, протоколі огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем реєстрації ОСОБА_37 від 25.03.2019 та 24.04.2019, протоколі огляду мобільного телефону ОСОБА_37 , виявленого та вилученого у останнього за місцем його проживання від 22.03.2019, протоколі огляду веб-сайтів від 26.02.2019, протоколі огляду мобільного телефону, яким користується ОСОБА_38 від 19.04.2019, протоколі огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_4 від 27.03.2019, протоколі огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_5 від 25.03.2019, протоколі обшуку за місцем проживання ОСОБА_39 від 21.03.2019 та додатками до нього, протоколі огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_6 , від 25.03.2019, протоколі огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_7 від 25-26.03.2019, протоколі огляду речей та документів, вилучених за адресою: АДРЕСА_8 від 05.04.2019.
Враховуючи надані стороною обвинувачення докази на підтвердження у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про її наявність.
Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених ним обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами.
З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання адвоката не недоведеність вини підозрюваного, з урахуванням доданих до клопотання матеріалів в їх сукупності.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання сторони обвинувачення, оскільки прокурором в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_10 на свободу.
Доводи захисника щодо відсутності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.
Враховуючи наведене, посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як на підставу для скасування ухвали та застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 156 167 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є необґрунтованими, з урахуванням того, що вказані обставини враховані слідчим суддею при постановленні ухвали.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_10 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_10 раніше до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягувався, в розшуку не перебував, були предметом дослідження слідчого судді, у зв`язку з вимогами ст. 178 КПК України та не свідчать про можливість запобігання ризикам неналежної процесуальної поведінки шляхом застосування менш обтяжливого запобіжного заходу.
Не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді і посилання адвоката на ті обставини, що протягом двох місяців з підозрюваним не проведено жодної слідчої дії, оскільки приймаючи рішення слідчий суддя пересвідчився у наявності обставин, які перешкоджають закінчити досудове розслідування і відсутність яких мала би бути підставою для відмови у задоволенні клопотання, що у цьому випадку не мало місця. З цих же підстав не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення і твердження сторони захисту про те, що підозрюваний не викликався до органів досудового розслідування та суду.
Посилання прокурора на те, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора, з підстав викладених у ній.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про визначення підозрюваному застави у розмірі 5 205 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, виходячи з наступного.
Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя врахувавши обставини кримінального провадження, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, прийшов до висновку про те, що визначена судом застава, забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та є співмірною з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками, з чим погоджується і колегія суддів.
Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів та не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_10 та таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Посилання адвоката на те, що слідчим суддею при визначені розміру застави не враховано майновий стан підозрюваного, не можуть бути підставою для скасування ухвали, оскільки були предметом дослідження слідчого судді та з урахуванням цих обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що застава саме у цьому розмірі здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Доводи апеляційних скарг щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неповноти судового розгляду та прорахунків в частині визначення розміру альтернативного запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційних скаргах захисника та прокурора, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 та продовжено щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, строком на два місяці, в межах строку досудового розслідування, до 15 липня 2019 року, із визначенням застави у розмірі 5 205 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 9 998 805 (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот п`ять) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін, а апеляційні скаргизахисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_10 та прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4