Справа № 754/9139/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2749/2019 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5
в режимі відео конференції обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
при секретарі судового засідання ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, до 04 жовтня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.
05 серпня 2019 року у підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, офіційно не працює, не має підтвердженого джерела доходу та міцних соціальних зв`язків. На думку прокурора, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04.10.2019 року, у задоволенні клопотань захисту відмовлено.
Приймаючи таке рішення судом першої інстанції враховано тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а саме злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі, а також ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та те, що ОСОБА_6 офіційно не працює, законних джерел доходу, місця реєстрації та проживання у м. Києві та Київській області, тобто міцних соціальних зв`язків, не має.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисником обвинуваченого подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду від 05 серпня 2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, винесена з грубим порушенням вимог КПК України, практики Європейського суду з прав людини, і, окрім цього, без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про обрання запобіжного заходу.
Вважає, що суд грубо порушуючи вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, на стадії підготовчого судового засідання розглянув клопотання прокурора, яке не підлягає розгляду на цій стадії.
Також апелянт зазначає, що прокурор у підготовчому судовому засіданні, порушуючи право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист, замість того, щоб подати до суду у передбачений КПК України спосіб письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , обмежилася заявленням такого клопотання в усній формі, чим грубо порушив вимоги ст.ст. 315 ч. 3, 199 ч.ч. 1-4, 184 ч.ч. 1-3 КПК України.
На думку захисника, колегія суддів у порушення вимог ч. 2 ст. 194 КПК України, не маючи у своєму розпорядженні письмового клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , доказів, які б свідчив або про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення; без наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, безпідставно та протиправно, продовжила відносно обвинуваченого ОСОБА_6 найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На переконання сторони захисту, суд належним чином не врахував та не взяв до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою на стадії досудового розслідування на протязі 6-ти місяців та будучи звільненим з-під варти 25.06.2019 року у зв`язку із закінченням строку тримання під вартою, сам, не маючи жодного запобіжного заходу, 27.06.2019 року з`явився до суду у підготовче судове засіданні, не переховувався від суду, не вчинив інше кримінальне правопорушення, не вчинив вплив на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, хоча мав можливість все це вчинити на протязі того часу, коли перебував на свободі після закінчення строку дії запобіжного заходу.
Також апелянт зазначає, що судом жодним чином не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; хоча і неодружений, однак проживає з співмешканкою - цивільною дружиною та має на утриманні малолітню дитину і окремо має свою власну дитину, яку до затримання матеріально утримував; має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає з 2012 року; за місцем проживання та реєстрації характеризується виключно з позитивної сторони; до затримання неофіційно працював та заробляв на прожиття своєї сім`ї; брав участь у проведенні антитерористичної операції на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей; жодного разу не переховувався від органів досудового розслідування та прокурора, має міцні зв`язки з родиною та друзями по місцю проживання та по місцю реєстрації, що в сукупності унеможливлює вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на перешкоджання встановлення істини у кримінальному провадженні, або переховатися від суду, або ж впливу на свідків чи потерпілу.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вивчивши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у зґвалтуванні, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, вчинене групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України (т. 1 а.с. 8-18).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 червня 2019 року задоволено подання Деснянського районного суду м. Києва, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0010565 від 24 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 152 КК України, передано на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва (т.1 а.с. 61-64).
Ухвалою Дніпровського о районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року призначено по даній справі підготовче судове засідання на 24 червня 2019 року (т.1 а.с. 67).
24 червня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, який має надзвичайно високий ступінь, зумовлений тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, офіційно не працює, не має підтвердженого джерела доходу та міцних соціальних зв`язків. На думку прокурора, продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків у цьому кримінальному правопорушенні, вчинити інше кримінальне правопорушення (а.с.68-71).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 25 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 161-167).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.08.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 15-19).
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, покарання за яке передбачає від 7 до 12 років позбавлення волі, та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та те, що ОСОБА_6 офіційно ніде не працює, законних джерел доходу, місця реєстрації та проживання у м. Києві та Київській області, тобто міцних соціальних зв`язків, не має.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, та вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, має високий ступінь суспільної небезпеки та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, враховуючи, наявність ризиків визначених ст. 177 КПК України, а саме, те що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу і свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, офіційно не працевлаштований, відсутність у нього постійного місця проживання та реєстрації на території м. Києва та Київської області, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший менш суворий запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінаьному провадженні.
При обранні запобіжного заходу суд оцінює наявні ризики, а також враховує обставини визначенні в ст. 178 КПК України щодо вагомості доказів, тяжкості покарання, даних що характеризують особу обвинуваченого.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо порушення норм КПК України при продовженні строку обвинуваченому ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційного розгляду.
Як вбачається з наданих матеріалів контрольного провадження, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.06.2019 року в підготовчому судовому засіданні за результатом розгляду письмового клопотання прокурора від 24.06.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 25 серпня 2019 року (т.1 а.с. 164-167).
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.08.2019 року в підготовчому судовому засіданні призначено судовий розгляд даного кримінального провадження на 14 серпня 2019 року та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 04 жовтня 2019 (т. 2 а.с. 15-19).
З огляду на те, що судовий розгляд даного кримінального провадження було призначено на 14 серпня 2019 року, а строк обраного ухвалою суду від 27.06.2019 року обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою діяв до 25 серпня 2019 року, колегія суддів вважає, що суд при продовженні строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на період з 25.08.2019 року по 04.10.2019 року правомірно керувався вимогами ст. 331 КПК України.
При цьому, діючим кримінальним процесуальним законодавством не заборонено вирішувати питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим до закінчення строку дії попередньої ухвали.
При розгляді апеляційної скарги колегією суддів не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали судді, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 177, 199, 331, 404, 407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, до 04 жовтня 2019 року - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4