Справа №635/7593/19
Провадження по справі № 1-в/635/719/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. ОСОБА_4 в строк відбування покарання за вироком зарахований строк попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2017 року вирок Малинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2017 року залишений без змін. Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 15 січня 2017 року набрав законної вили 29 березня 2017 року.

Початок строку відбування покарання 10 жовтня 2016 року.

Кінець строку відбування покарання 21 квітня 2020 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , він з 10 жовтня 2016 року знаходиться в місцях позбавлення волі, під час відбування покарання в Житомирській установі виконання покарань (№8) характеризувався з посереднього боку, режим тримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. З 05 травня 2017 року відбував покарання в Державній установі СВК-5, де характеризувався з посереднього боку, стягнень та заохочень не мав. З 16 січня 2018 року відбуває строк покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 та погодженої із в.о. заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» капітаном внутрішньої служби ОСОБА_6 від 11 жовтня 2019 року, засуджений характеризується з посереднього боку, має одне стягнення, з метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався один раз. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, адекватно реагує на критику у свою адресу, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, до виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість; до виконання робіт із благоустрою установи виконання покарань відноситься посередньо, ініціативу не проявляє; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія» та «Фізкультура і спорт», до реалізації програми ставиться без ініціативи; підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом телефонних розмов, стосунки доброзичливі, проте позитивного впливу на процесу виправленнязасудженого не мають.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_4 у період часу з лютого 2018 року по вересень 2018 року, з грудня 2018 року по липень 2019 року та вересень 2019 року був працевлаштований до цехів №1, №2 та до майстерні установи, де виконував роботи з виготовлення деталей до мотоблоку, виготовлення обода, виготовлення розкладачки, шезлонга, візка, виготовлення пакета паперового, збирання колес та прищіпки, а також роботи з переробки сировини, за що отримував заробітну плату. В матеріалах особової справи на засудженого відсутні відомості щодо його відношення до праці.

Суд враховує ту обставину, що за весь час відбування покарання у виді позбавлення волі, засуджений має всього одне заохочення, яке було застосовано до засудженого 10 жовтня 2018 року у вигляді подяки з метою стимулювання правослухняної поведінки засудженого, після цього, протягом тривалого часу до засудженого не було застосовано жодних заохочувальних заходів. Крім того, незадовго до звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, а саме 12 липня 2019 року на засудженого було накладено стягнення у вигляді оголошення попередження за самовільне залишення визначеного місця роботи.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Згідно Витягу з протоколу №2 від 09 січня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання засудженого ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 100, 101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №17 від 25 квітня 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №2 від 09 січня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року.
Крім того, як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_4 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1)08 червня 2000 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції закону 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 45 КК України (в редакції закону 1960 року) з іспитовим строком 2 роки;

2)16 жовтня 2001 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;
3)19 лютого 2002 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 296, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,
4)09 листопада 2007 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,
5)16 січня 2017 року Малинським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185 КК України до років позбавлення волі,
Отже, засуджений має п`ять судимостей, у тому числі за злочини проти власності.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суд визнав обставиною, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого застосовувалось звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2000 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в період іспитового строку вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, засуджений жодним чином не довів, що він сумлінною поведінкою та ставлення до праці став на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року та вважає клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2017 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 25 листопада 2019 року.

Суддя ОСОБА_1