Дата документу 21.05.2019 Справа № 333/122/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/23/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/122/17Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004139, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась в м. Запоріжжя, громадянки України, освіта вища, заміжньої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортним засобом.

Звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цивільний позов ОСОБА_7 до АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 47107 грн. 63 коп. та моральну шкоду в сумі 17400 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 30572 грн. та моральну шкоду в сумі 217600 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 6 468 грн. 06 коп.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 ухвалено не обирати.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 02.07.2016 року приблизно о 11-30 год. водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух по проїжджій частині вул. Олександра Говорухи в напрямку вул. Автозаводська з боку вул. Космічної в м. Запоріжжя. В цей же час, по проїжджій частині вул. Олександра Говорухи, у зустрічному для водія ОСОБА_9 напрямку, здійснював рух мотоцикл «MUSSTANG МТ-150-5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 . Під час руху, на нерегульованому світлофорним об`єктом перехресті вул. Олександра Говорухи вул. Культурна, ОСОБА_9 зупинила керований автомобіль, після чого відновила рух з метою виконання маневру лівого повороту. Перед виконанням маневру повороту ліворуч водій ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України де вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», а також в порушення вимог п. 16.6 Правил дорожнього руху України, де вказано: «повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч….», не переконалася в безпеці своїх дій, дорогу мотоциклу «MUSSTANG МТ-150-5», який рухався у зустрічному напрямку прямо, не надала, а почала виконувати маневр лівого повороту, намагаючись виїхати на вул. Культурна, в результаті чого допустила зіткнення лівої передньої частини кузова керованого нею транспортного засобу із мотоциклом «MUSSTANG МТ-150-5». Водій ОСОБА_13 , в свою чергу, маючи об`єктивну спроможність виявити небезпечний маневр автомобілю «CHEVROLET AVEO», під керуванням водія ОСОБА_9 , діючи в порушення вимог п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не застосовував, в результаті чого, допустив зіткнення керованого ним транспортного засобу із передньою лівою частиною кузова автомобілю «CHEVROLET AVEO», під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2892 від 22.08.2016 року, водію ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, а саме: відкрита черепно-мозкова травма у вигляді забійної рани лівої скроневої області, перелому луски лівої скроневої кістки з поширенням серозно-гнійною бронхопневмонією з розвитком інтоксикації нерівномірним кровонаповненням, мікроциркуляторних порушень, дистрофією, набряками внутрішніх органів, дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 12-1-193 від 12.12.2016 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «CHEVROLET AVEO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_9 мала технічну можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «MUSSTANG МТ-150-5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання нею вимог п. 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України.

В апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи висновки суду, викладені у вироку щодо її винуватості, вважає, що судом невірно встановлено розміри шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, які підлягають стягненню на користь потерпілої. Так, відповідно до вироку судом задоволено позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, понесеної потерпілою у вигляді витрат на поховання у розмірі 14 000 гривень та спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 34 320 гривень, що загалом складає 48 320 гривень. Між тим, згідно до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами) «витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості». Під час розгляду позовних вимог, захистом зверталась увага суду на той факт, що позивачем не надано доказів того, що сума у розмірі 34 320 гривень не перевищує граничну вартість і підлягає стягненню саме в такому розмірі з відповідачів. Крім того, судом невірно вирішено питання в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно до вироку суд визначив спричинену потерпілій моральну шкоду в розмірі 250 000 гривень. Разом з тим, відповідно до встановлених судом обставин (що знайшло своє відображення у вироку), які перевірені та підтверджуються дослідженими доказами, причиною дорожньо-транспортної пригоди і наслідків є спільна вина обох водіїв, як власників джерел підвищеної небезпеки. В такому випадку розмір стягнення як матеріальної, так і моральної шкоди визначається в залежності від ступеню вини кожного з учасників ДТП. Оскільки причиною заподіяння шкоди стали спільні дії обох учасників ДТП, то під час вирішення питання про розмір належного відшкодування, необхідно визначити ступінь вини кожного з водіїв, що судом зроблено не було, оскільки це не є предметом доказування по кримінальному провадженню, а тому такий позов потрібно було залишити без розгляду, що не позбавляє потерпілу права звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства. Але суд, без визначення ступеню вини кожного з водіїв, в порушення вимог діючого законодавства, вирішив питання про стягнення як моральної, так і матеріальної шкоди. При цьому, суд не прийняв до уваги її майновий стан та залишив поза увагою той факт, що вона здійснює нагляд за малолітньою дитиною-інвалідом і взагалі має на утриманні двох малолітніх дітей, не маючи при цьому ніякого джерела доходу.
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині позову потерпілої ОСОБА_7 та залишити без розгляду позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 до неї та АТ «СК «АХА Страхування».

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 , а вирок районної суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинувачену, зокрема і в останньому слові, та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; прокурора, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останньої, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апелянта на предмет незаконного стягнення з неї на користь потерпілої матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Згідно з частиною 2 зазначеної статті сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Доводи обвинуваченої про те, що всупереч вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року (зі змінами) під час розгляду позовних вимог позивачем не було надано доказів того, що сума у розмірі 34 320 гривень не перевищує граничну вартість стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості і підлягає стягненню саме в такому розмірі, не є належними, оскільки відповідно до зазначеного пункту Пленуму регулюються питання щодо відшкодування шкоди на підприємствах та організаціях.

Відповідно до п. 27.4 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_7 були понесені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 14 000 грн. та 34 320 грн. відповідно, які підтверджені належними доказами (т.1, а.п. 74, 138, 139, 143, 183-185).

Станом на день ДТП (02.07.2016 року), розмір мінімальної заробітної плати складав 1450 грн. (відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, гранічний розмір страхового відшкодування по цій статті складає 17748 грн.

Тому, районний суд правильно стягнув зі страхової компанії АТ «СК «АХА Страхування» на користь потерпілої витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника та поховання в сумі 17748 грн.

Оскільки згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, тому різницю у сумі 30572 грн. районний суд стягнув з обвинуваченої ОСОБА_9 .

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченої про невірне вирішення районним судом питання в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, судова колегія виходить з наступного.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи заявлений потерпілою ОСОБА_7 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_9 , оскільки у судовому засіданні було доведено, що саме внаслідок дій останньої ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть, що призвело до душевних і фізичних страждань потерпілої ОСОБА_7 .

Потерпіла в своїх позовних вимогах належним чином обґрунтувала характер та обсяг страждань, яких вона зазнала в результаті кримінального правопорушення. Суд, в свою чергу, врахував ці обставини у сукупності з іншими обставинами у провадженні (кримінальне правопорушення є тяжким неумисним злочином, часткове відшкодування обвинуваченою моральної шкоди, наявність на її утриманні двох неповнолітніх дітей, один з яких має інвалідність та потребує постійного догляду), і позовні вимоги потерпілої в частині стягнення моральної шкоди задовольнив частково, стягнувши з обвинуваченої 217 600 грн., при заявлених 754 600 грн.

Колегія суддів вважає, що вказаний розмір стягненої моральної шкоди на користь потерпілої в повній мірі відповідає характеру і обсягу її страждань, є виваженим та справедливим, а відтак підстав для скасування вироку в цій частині, колегія суддів також не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2017 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4