Справа № 577/4754/19
Провадження № 1-в/577/308/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" жовтня 2019 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

представника ВЦ № 130 ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за спільним поданням начальника державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» та Голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Конотопської міської ради Сумської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Патрівка Нововаршавського району Омської області Російська Федерація, росіянина, громадянина України, освіти не має, неодруженого, непрацюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22 вересня 2014 року Сумськім районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року скасоване звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлений для відбування реальної міри покарання у виді позбавлення волі,-

В С Т А Н О В И В :

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 був звільнений від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки (а.с. 9-10).

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 18 квітня 2016 року скасоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене ОСОБА_6 за вироком Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року, та ОСОБА_6 направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного судом покарання (а.с. 11).

Відповідно до ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 1 лютого 2019 року невідбуту ОСОБА_6 частину покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року у виді позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 3 (три) місяці 16 (шістнадцять) днів (а.с. 12).

ОСОБА_6 прибув до державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» 14 лютого 2019 року.

Начальник державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» та Голова спостережної комісії при виконавчому комітеті Конотопської міської ради Сумської області звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання. Своє подання обґрунтовують тим, що станом на 2 жовтня 2019 року ОСОБА_6 відбув 2/3 строку покарання, призначеного йому за вироком Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року. Він позитивно характеризується за місцем відбування покарання, приймає активну участь у суспільному житті виправного центру, до праці відноситься сумлінно, чим довів своє виправлення.

Представник державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» ОСОБА_7 подання підтримав.

Прокурор вважає, що подання грунтується на законі та підлягає задоволенню.

Представник спостережної комісії при виконавчому комітеті Конотопської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника спостережної комісії.

Засуджений ОСОБА_6 спільне подання начальника державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)» та Голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Конотопської міської ради Сумської області також підтримав, прохає звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Суд, вислухавши пояснення представника державної установи «Конотопський виправний центр (№ 130)», засудженого, його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 № 21-К-19, вважає, що подання підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

ОСОБА_6 вироком Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року визнаний винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Злочин, за який ОСОБА_6 засуджений, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване у разі засудження особи за умисний тяжкий злочин після відбуття не менше двох третин строку покарання.

Частиною ч. 1 ст. 82 КК України визначено, що особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком, а згідно ч. 5 цієї норми закону, до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин (п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження як верховенство права (п. 1) та законність (п. 2). Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (ч. 1 і ч. 2 ст. 8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог КК України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховної Радою України, вимог інших актів законодавства. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України. У разі якщо норми КПК України суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини. У випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України (ч. 1, ч. 3-6 ст. 9 КПК України).

На національному рівні Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Аналогічним рішенням від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб «він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі, коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосовувати найбільш сприятливий для осіб підхід», тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, у даному конкретному випадку на користь засудженого ОСОБА_6

«Якість закону» є автономним поняттям, створеним ЄСПЛ у процесі тлумачення положень Конвенції, вимоги до якого добре проілюстровані також і у справі «Корецький та інші проти України» (Koretskyy and Оthers v. Ukraine), 03.04.2008, п. 47-47, заява № 40269/02), де Суд дійшов такого висновку: «навіть припускаючи, що положення закону було правильно розтлумачене судами та втручання базувалося на формальній підставі, закріпленій у національному законодавстві», та черговий раз нагадав, що «вислів «передбачений законом» у п. 2 ст. 11 Конвенції не тільки вимагає, аби дія, яка оскаржується, була передбачена національним законодавством, а й також містить вимогу щодо якості закону».

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права». При цьому ЄСПЛ неодноразово зверталася увага на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу «правової визначеності» (п. 31 рішення у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п. 109 рішення у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п. 53 рішення у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine); п. 19 рішення у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine).

Виходячи із системного аналізу вказаного вище кримінального законодавства України, судової практики Конституційного Суду України та рішень Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що у випадку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, повинен рахуватися саме з моменту початку строку відбування покарання, призначеного вироком суду, а не після заміни покарання в порядку виконання вироку, оскільки іншого порядку обрахунку строку, після відбуття якого можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 81 КК України законодавцем не передбачено, і така позиція не суперечить принципу правової визначеності, який є невід`ємною та органічною складовою принципу верховенства права.

Станом на 28 жовтня 2019 року ОСОБА_6 частково відбуваючи покарання у виправній колонії (позбавлення волі) та частково у виправному центрі (обмеження волі), відбув 3 (три) роки 5 (місяців) місяць 14 (чотирнадцять) днів покарання, що становить більше 2/3 строку призначеного покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 умовно-достроково звільнити від відбування покарання, призначеного вироком Сумського районного суду Сумської області від 22 вересня 2014 року на невідбуту частину покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців 16 (шістнадцять) днів.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1