ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2744/19 Справа № 204/5021/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
засудженого ОСОБА_6 ,
його захисника-адвоката ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2019 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В с т а н о в и л а:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі.
Приймаючи таке рішення суд послався на те, що заміна невідбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі не може бути застосована до ОСОБА_6 , оскільки така заміна застосовується лише до ув`язнених на певний строк та законодавством України не передбачена. Враховуючи, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог ст. 3 Європейської Конвенції, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти вже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно- правовим актам, на даний час законодавством України передбачена можливість заміни покарання у вигляді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням, шляхом помилування.
В апеляційній скарзі:
- засуджений просить скасувати ухвалу та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального права.
Вказує, що він був засуджений до довічного позбавлення волі. На сьогоднішній день відбув строк покарання терміном 27 років та 2 місяці в умовах тримання максимального рівня безпеки. Подальше своє тримання під вартою вважає таким, що порушує ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, та рішення Європейського суду з прав людини «Петухов проти України 2», яке було винесено виходячи з того, що інститут помилування, передбачений ст. 87 КК України, забезпечує перегляд вироків про довічне позбавлення волі. Вважає, що спираючись на норму ст. 28 Конституції України, як основоположного закону, та рішень Європейського суду з прав людини, національні суди повинні вирішувати проблеми осіб, які перебувають в однаковому положенні з заявником.
Зазначає, що він не звертався до суду із клопотанням про звільнення умовно-достроково або заміну покарання на більш м`яке, в порядку ст. ст. 81, 82, або 87 КК України. Але суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, послався саме на норми законодавства щодо умовно-дострокового звільнення та заміну покарання більш м`яким, про що він не просив у своєму клопотанні.
Апелянт вважає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі суперечить нормам міжнародного права.
Вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України, призначена міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, повинна бути знижена до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
Заслухавши суддю - доповідача, думки засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги засудженого та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка не погодилася з апеляційними вимогами сторони захисту та просила залишити їх без задоволення, а ухвалу суду, - без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що районний суд вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Згідно матеріалів провадження, ОСОБА_6 був засуджений вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 26 січня 2004 року за ст. 93 п. п. ж, з, і, ч. 6 ст. 19 ст. 93 п.п. ж, і, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 17, ч. 2 ст. 142 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України (в редакції 2001 року): до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна.
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання ОСОБА_6 дійшов вірного висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, а також заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, оскільки така процедура не передбачена в теперішній час законодавством України у сфері кримінальної юстиції.
При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.
Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права є особистою думкою засудженого, яка є помилковою, оскільки суперечить діючим вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів також зазначає, що апелянт не навів належних фактів порушення прав та законних інтересів засудженого, а лише обмежився перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження носять абстрактний характер, не ґрунтуються на національному законодавстві.
Ухвала суду за змістом є належно обґрунтованою, вмотивованою та законною.
Отже, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , про звільнення від подальшого відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили після її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4