АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/284/19
ВИРОК
іменем УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000031, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2019 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кишинів Республіки Молдова, молдованина, громадянина України, тимчасово не працюючого, домогосподар, з середньою освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 21 лютого 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Згідно рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 8 липня 2009 року ОСОБА_4 було встановлено обов`язок виплачувати кошти (аліменти) на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дочок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 квітня 2009 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі зазначеного рішення суду Ананьївським районним судом Одеської області було видано виконавчий лист №2-263 від 3 жовтня 2010 року, за яким Ананьївським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження №49891025 від 22 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 було неодноразово попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дітей.

Однак, ОСОБА_4 будучи працездатним, працевлаштувався на офіційному підприємстві ДП «Украгросоюз» за що отримував дохід, та з метою ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх доньок приховував свій дохід, не повідомляв Ананьївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області щодо свого неофіційного доходу, а також не реагував на неодноразові виклики до відділу виконавчої служби, хоча був належним чином повідомлений про необхідність явки до відділу.

Крім того, ОСОБА_4 діючи умисно, систематично у період часу з 22 січня 2016 року по 1 січня 2019 року включно, не вжив заходів для офіційного працевлаштування на постійну роботу, не став на облік до Ананьївської районної філії Одеського обласного центру зайнятості.

У зв`язку з викладеними діями ОСОБА_4 утворилася заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх доньок за період з 22 січня 2016 року по 1 січня 2019 року у розмірі 43086 гривень 84 копійок, що сукупно перевищує суму виплат за три місяці відповідних платежів.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 164 КК України, а саме злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає та бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор та обвинувачений від оголошення вступної промови відмовилися.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо визначення обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження.

Прокурор зазначила, що враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнає в повному обсязі, учасниками процесу фактичні обставини справи не оспорюються, у зв`язку з чим вона вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 з запропонованим прокурором порядком дослідження доказів погодились.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК України було з`ясовано в учасників судового провадження чи правильно вони розуміють зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На що учасники судового засідання повідомили, що зміст обставин, які ніким не оспорюються їм зрозумілий, їх позиція щодо визнання недоцільним дослідження цих обставин є добровільною та вони розуміють, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає в повному обсязі, йому було відомо про покладений на нього обов`язок сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх доньок, проте він хоча і мав неофіційні доходи вказаний обов`язок не виконував, заходів до офіційного працевлаштування не вжив, коштів на утримання дітей не виділяв, він згоден з визначеною у обвинувальному акті сумою заборгованості, у скоєному розкаюється в подальшому обіцяє сплачувати аліменти.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_4 коштів на утримання неповнолітніх доньок їй не виділяв, аліменти не сплачував.

Після допиту обвинуваченого та потерпілої прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази, які характеризують обвинуваченого, а саме: вимогу про судимість відносно обвинуваченого ОСОБА_4 від 31 січня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався; довідку-характеристику від 6 лютого 2019 року за №175, видану виконавчим комітетом Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області, відповідно до якої ОСОБА_4 за період проживання на території Долинської сільської ради зарекомендував себе з позитивного боку, проживає разом з матір`ю, скарг та нарікань на нього у виконком сільської ради не надходило; довідку виконавчого комітету Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 6 лютого 2019 року за №177, відповідно до якої ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , власного житла та майна не має; довідку виконавчого комітету Долинської сільської ради Ананьївського району Одеської області від 6 лютого 2019 року за №176, відповідно до якої ОСОБА_4 проживає самотньо; лист комунального некомерційного підприємства «Ананьївська центральна районна лікарня» Ананьївської районної ради від 31 січня 2019 року №40, відповідно до якого ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Від представника Ананьївського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с.32-35) із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах:

Прокурор Котовської місцевої прокуратури Одеської області пояснила, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначити йому покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину він визнає в повному обсязі, в скоєному щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 у судових дебатах зазначила, що сподівається на те, що ОСОБА_4 виправиться та буде допомагати в утриманні доньок, у зв`язку з чим просила його суворо не карати.

В останньому слові ОСОБА_4 зазначив, що у скоєному він розкаюється.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.164 КК України, а саме як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з вищевикладеного.
Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має суворо додержуватися вимог норм закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через це реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Санкцією частини 1 статті 164 КК України передбачено призначення особі покарання у вигляді громадських робіт на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або арешту на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Відповідно до частини 1 статті 56 КК України громадські роботи полягають у виконанні засудженим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування.
Відповідно до положень ч.1 ст.60 КК України покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців.
Частиною 1 статті 61 КК України визначено, що покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Злочин, який вчинив ОСОБА_4 у відповідності до положень ч.2 ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст.66 КК України, суд відносить щире каяття та визнання вини.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст.67 КК України, відсутні.

З наданих прокурором матеріалів, що характеризують обвинуваченого та інших матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, має нормальний стан здоров`я, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є військовослужбовцем, відомостей щодо наявності в нього інвалідностей першої або другої групи суду не надано.
Частиною 2 статті 56 КК України визначено, що громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.
Як визначено ч.3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.
Суд з урахуванням особи обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.164 КК України, не пов`язане з обмеженням особистої свободи, у вигляді громадських робіт.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався.

Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

Цивільний позов потерпілою та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку направити потерпілій.

Головуючий суддя: ОСОБА_9