Справа № 344/9118/17
Провадження № 11-кп/4808/159/19
Категорія ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005834 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого: 23.04.2007 Івано-Франківським міським судом за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць; 06.12.2010 Івано-Франківським міським судом за ч.5 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.15 ч.2 ст.185 ч.2 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк три місяці.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно.

Злочин скоєно за наступних обставин. Так, 16.12.2016 року близько о 19 год. 30 хв. ОСОБА_9 , зайшов в приміщення крамниці «Колібріс № 33» ТзОВ «555-ТМ», який розташований за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 225 А. Перебуваючи в приміщенні крамниці «Колібріс 33» ТзОВ «555-ТМ», побачив на виставкових стелажах торгового залу, алкогольні напої, які вирішив таємно викрасти. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_9 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи неправомірний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, з метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до виставкових стелажів, з яких повторно, таємно викрав алкогольний напій коньяк марки «Вірменія Арарат Ахматар» десятирічної витримки, вартістю 193,21 грн. та алкогольний енергетичний напій марки «Рево» вартістю 16,51 грн., на загальну суму 209,72 грн., які належать ТзОВ «555-ТМ». Надалі, ОСОБА_9 приховав викрадене під свій одяг та з викраденим майном пройшовши лінію касових зон, направився до виходу з приміщення цієї крамниці, однак свої протиправні дії не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки в подальшому був зупинений працівниками охорони.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає призначене йому покарання занадто суворим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі.

Зокрема, вказує, що суд першої інстанції обґрунтовуючи призначене покарання безпідставно врахував висновок органу пробації, оскільки такий є незаконним, бо складений без його участі, чим порушено його право на збір та подачу характеризуючої інформації. При цьому, звертає увагу суду на те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, має цивільну дружину, дитину, неофіційно працює, має постійне місце проживання, про що наголошував у суді під час дачі показань, щиро розкаявся у вчиненому, постановив виправитися і дотримується постановленого. Також вважає безпідставним висновок органу пробації про вживання ним наркотичних речовин, оскільки він є учасником замісної підтримувальної терапії, яка є визнаним у світі методом лікування споживачів наркотиків. Вказує, що ні органом пробації, ні судом не дано жодної оцінки тій обставині, що з моменту постановлення щодо нього попереднього вироку минуло більше 9 років, відколи він не вчиняв жодного правопорушення, а також дане кримінальне правопорушення він вчинив щодо майна невеликої вартості на загальну суму 209,72 грн., що становить 10% прожиткового мінімуму; цивільний позов у справі не заявлявся, потерпілий не має до нього претензій.

Зазначає, що судом при призначенні йому покарання не враховано позицію прокурора, який вважав, що його виправлення можливе без позбавлення волі та просив призначити 1 рік позбавлення волі, звільнивши його від покарання з випробуванням 1 рік, із застосуванням ст.75 КК України.

Вважає, що за наявності пом`якшуючих обставин його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та невеликої вартості майна, замах на крадіжку якого він вчинив, а також характеризуючих його особу даних, йому слід було призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Просить змінити вирок Івано-Франківського міського суду від 18.02.2019 року та призначити йому покарання, не пов`язане із позбавлення волі, а саме призначити громадські роботи.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 підтримала вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує на те, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі, внаслідок суворості.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, та призначаючи покарання ОСОБА_9 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме, те, що він негативно ставиться до вчиненого, відповідно до висновку органу пробації виправлення ОСОБА_9 без позбавлення чи обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства в т.ч. для окремих осіб, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст.ст. 66, 67 КК України.

Зокрема, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття.

Водночас судом першої інстанції не встановлено обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається обвинувачений та визначив покарання в мінімальних межах, встановлених у санкції ч.2 ст. 185 КК України та не може вважатися надто суворим, є достатнім для виправлення обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги позитивну характеристику ОСОБА_9 за місцем проживання, те, що він має цивільну дружину, дитину, неофіційно працює, має постійне місце проживання. Однак, вказані обставини не можуть бути підставою для зміни вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, яке відповідає вимогам кримінального закону та є справедливим.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_9 стосовно того, що суд першої інстанції не мав права враховувати при вирішенні питання щодо призначення покарання висновку досудової доповіді органу пробації, оскільки доповідь складена без його участі, а тому є незаконною.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про пробацію» від 5 лютого 2015 року

№ 160-VIII, серед інших, до основних прав суб`єктів пробації (в т.ч. обвинувачені, стосовно яких органом пробації готується досудова доповідь) належить право на оскарження рішень, дій або бездіяльності персоналу органу пробації.

З матеріалів провадження вбачається, що досудова доповідь надійшла до Івано-Франківського міського суду 28 грудня 2017 року, проте на дату ухвалення вироку від 18.02.2019 року не була оскаржена ні обвинуваченим ОСОБА_9 , а ні його захисником.

Крім того, досудова доповідь органу пробації враховується судом у сукупності з іншими даними, які характеризують особу обвинуваченого та дозволяє встановити , який саме захід примусу необхідно застосувати для досягнення мети покарання та виправлення засудженого.

Відповідно до ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що зі змісту вимоги вбачається, що ОСОБА_9 14.11.2014 року звільнився з місць позбавлення волі та знову вчинив аналогічний злочин (а.п.79-80).

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, не свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і не дають правових підстав для застосування ст.69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.2 ст.185 КК України.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, щодо суворості призначеного покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5