УХВАЛА

13 листопада 2019 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження за №0007667, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову слідчого від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження за №0007667.
В скарзі зазначає, що вона звернулася із заявою про злочин до Рівненського відділу поліції ГУНП Рівненської області.
Відомості про кримінальне правопорушення відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 214 КПК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007667 в 17 листопада 2017 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.154 КК України.
Проте з 17.11.2017 року по 26.02.2018 року жодних процесуальних дій з метою перевірки доводів, викладених у її заяві не проводилося.
Ухвалою Рівненського міського суду від 11.04.2018 року постанова про закриття кримінального провадження скасована.
Листом від 16.06.2018 її повідомлено, що 05.05.2018 кримінальне провадження знову закрито слідчим ОСОБА_4 .
Ухвалою Рівненського міського суду від 06.11.2018 року постанова про закриття кримінального провадження скасована.
Проте, з незрозумілих причин 29.12.2018 року слідчим Рівненським відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненської області лейтенантом поліції ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження від 29.10.2018 року.
Просить суд скасувати постанову слідчого СВ Рівненського відділу поліції Національної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину від 29.12.2018 року.
Скаржник в судове засідання не з`явилася, повідомлений належним чином, однак подала до суду заяву про розгляд скарги у її відсутність.
Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини своєї неявки до суду не повідомив.
Вивчивши зміст скарги, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити скаргу з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України, передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Зі змісту ст. 307 КПК України, вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Як встановлено в судовому засіданні, що у провадженні слідчого Рівненського відділу поліції Головного управління Національне поліції в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007667 від 17.11.2017 року, з ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 154 КК України.
29 грудня 2019 року слідчим Рівненського відділу поліції Головного управління Національне поліції в Рівненській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 винесена постанова про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що Кримінальне провадження № 0007667 від 17.11.2018 закрито, у зв`язку з встановленою відсутністю складу кримінального правопорушення.
В обґрунтуванні своєї постанови слідчий зазначив, що в ході телефонної розмови відповідно до ст.232 КПК України допитаний громадянин ОСОБА_6 , який зазначив, що ОСОБА_3 розповсюджує про нього різного роду плітки, так як за весь час роботи в колективі, він нікого ні до чого не примушував, а також не чинив будь якого тиску на працівників та студентів, використовуючи при цьому своє службове становище.
Слідчим Рівненського відділу поліції Головного управління Національне поліції в Рівненській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 з моменту прийняття кримінального провадження за № 0007667 від 17.11.2018 року, до свого провадження слідчий, прокурор не допитав повторно з метою встановлення всіх обставин справи ОСОБА_3 , не вжив жодних заходів щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 з метою надання відповідних пояснень та/або проведення одночасного допиту вказаних осіб, не допитані всі свідки, які заявлялись потерпілою стороною, не вжито заходів щодо встановлення інших осіб, яким могли бути відомі обставини, викладені в заяві про злочин ОСОБА_3 . Органом досудового розслідування не досліджені посадові інструкції ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , а також порядок розподілу ставок, фактично виконувану роботу потерпілою.
У зв`язку з вище викладеним постанова слідчого Рівненського відділу поліції Головного управління Національне поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 29 грудня 2019 року, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин не провів усіх необхідних слідчих дій, не вчинені інші процесуальні дії спрямовані на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, у зв`язку з чим необґрунтовано поклав обставини в основу оскаржуваної постанови, відтак передчасно закрив кримінальне провадження.
Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого від 29.12.2018 року про закриття кримінального провадження за №0007667- задоволити.
Скасувати постанову слідчого Рівненського відділу поліції Головного управління Національне поліції в Рівненській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 29 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження за № 0007667 від 17.11.2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1