Номер провадження: 11-сс/813/1018/19
Номер справи місцевого суду: 500/3988/19 1-кс/500/1628/19
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 04 червня 2019 року, якою було частково задоволено клопотання про відновлення процесуального строку та арешт майна у кримінальному провадженні № 0001139, внесеному до ЄРДР 28.05.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 04 червня 2019 року, було частково задоволено клопотання слідчого СВ Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Ізмаїдьської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , в рамках кримінального провадження№ 0001139, внесеного до ЄРДР 28.05.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України та накладено арешт на майно, а саме :

- металобрухт (побутовий), вагою 939 кілограм;

-автомобіль марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також ключі до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія: НОМЕР_4 шляхом заборони відчуження майна.

Користувачам майна - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було повернуто автомобіль марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , причеп, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ключі до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія: НОМЕР_4 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначену ухвалу прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою та незаконною.

У зв`язку з чим просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 04 червня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Ізмаїльського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт майна у повному обсязі.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі посилаючись на невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначила, що слідчий суддя залишив поза увагою те, що вилучені за результатами проведеного огляду місця події майно та документи є речовими доказами в зазначеному провадженні, у майбутньому можуть мати значення для встановлення істини по справі, тому відмова в накладенні арешту на них створює небезпеку їх втрати.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно в повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції власники вилученого майна не з`явилися.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов до переконання про те, що накладення арешту на автомобіль марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , причеп, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ключі до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія: НОМЕР_4 шляхом заборони відчуження майна, буде достатнім для забезпечення збереження речового доказу. Окрім того, слідчий суддя зазначив, що в рамках зазначеного кримінального провадження жодній особі не було повідомлено про підозру.

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали було встановлено, що вирішуючи питання щодо арешту майна слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно (а.с. 7-8) вбачається, що слідчий просив накласти арешт на майно та долучити його до матеріалів справи в якості речового доказу відповідно до переліку, наведеного в клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В свою чергу, згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Положеннями ч.1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, правильним висновок слідчого судді про доцільність накладення арешту на металобрухт (побутовий), вагою 939 кілограм, який був вилучений в ході проведення огляду 27.05.2019, оскільки вказаний металобрухт (побутовий),є безпосереднім предметом злочину, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, а отже відповідає критеріям майна на яке може бути накладений арешт.

Крім того, на вилученому автомобілі номер кузова НОМЕР_2 , причепі, реєстраційний номер НОМЕР_3 , може міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту и обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в зв`язку з чим арешт необхідний для запобіганню ризика втрати або пошкодження майна.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Апеляційний суд приходить до висновку, що накладення арешту на автомобіль марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , причеп, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ключі до автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія: НОМЕР_4 шляхом заборони відчуження майна та повернення власникам, повністю забезпечить досягнення мети накладення арешту, як засобу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 173 ч. 2 КПК України, дослідив надані до клопотання матеріали, та йшов до обґрунтованого висновку, що органами досудового розслідування надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно є доказом кримінального правопорушення. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді була обґрунтовано зазначена наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку стосовно того, що для розслідування даного кримінального провадження, на даній стадії досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням ст. 2 КПК України.

Відповідно до положень п.1) ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 04 червня 2019 року, якою було частково задоволено клопотання про відновлення процесуального строку та арешт майна у кримінальному провадженні № 0001139, внесеному до ЄРДР 28.05.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3