В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0001884 апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.07.2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, громадянки України, з вищою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
-обвинуваченої у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.125, ст128 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді громадських робіт - 120 годин, за ст. 128 КК України у виді громадських робіт - 150 годин.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити покарання у виді громадських робіт - 150 годин.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік.
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено їй покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до положень ст. 76 КК України на обвинувачену покладено обов`язки - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_6 , вважає вирок Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.07.2019 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 у виді виправних робіт та обмеження волі незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, що не підлягає застосуванню.

Зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 , судом враховано, що обвинуваченою вчинено злочин невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках не перебуває, має посередню характеристику, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину стосовно особи похилого віку, інваліда.

Разом з тим, судом не враховано, що обвинувачена ОСОБА_6 має малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . А тому відповідно до положень ст. 61 КК України їй не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Крім того, згідно з ч.1 ст.52 КК України виправні роботи є основним і строковим видом покарання, яке встановлюється у межах від шести місяців до двох років (ч.1 ст.57 КК України) і відповідно до якого засуджений протягом строку, визначеного вироком суду, обмежується у своїх трудових правах і в оплаті його праці.

Відповідно до положень п.п. 12, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених. Призначаючи покарання у виді виправних робіт, суд зобов`язаний визначити розмір відрахувань із заробітку або грошового забезпечення засудженого. Відсутність вказівки на цей розмір є підставою для скасування вироку.

У резолютивній частині вироку в покаранні, призначеному судом за ч.1 ст.125 КК України у виді виправних робіт строком на 1 рік не зазначено суму відрахування в доход держави у розмірі в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Крім того, відомості про місце роботи обвинуваченої з метою встановлення місця відбування покарання у виді виправних робіт в ході судового розгляду не встановлено. У зв`язку з чим, суд помилково прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_6 такого виду покарання як виправні роботи.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.05.2019 року приблизно о 12 год. 20 хв. ОСОБА_6 , знаходячись біля магазину «Строитель», що розташований по вул.Пушкінська,44 в м. Миколаєві, зустріла ОСОБА_10 . На фоні раніше виниклих неприязних стосунків, які тривають довгий час, під час сварки ОСОБА_6 , діючи умисно, нанесла ОСОБА_10 кулаком правої руки не менше двох ударів в область голови з ліва, у ліве плече, схопила потерпілу за волосся, в наслідок чого спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді гематом лівого плеча та лівого ліктя, які згідно висновку експерта належать до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я. Крім того, діючи з необережності не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити, схопила ОСОБА_10 за волосся та різко кинула останню на підлогу, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому акроміального кінця лівої ключиці, які належать до категорії середнього ступеню тяжкості.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження та ст.128 КК України необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої та її захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про її винність у вчинені цих злочинів.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочинів обвинуваченою.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.125, ст..128 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

Відповідно до ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженої до праці. У ч.3 ст.61 КК України встановлено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої та другої групи.

Проте, зазначених вимог закону суд, приймаючи рішення про призначення покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі, не дотримався.

Згідно з вироком, при призначенні покарання ОСОБА_6 судом обґрунтовано враховано, що обвинуваченою вчинено злочини невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліках не перебуває, посередню характеристику, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину стосовно особи похилого віку, інваліда.

Разом з тим, при призначенні покарання судом не враховано, що обвинувачена ОСОБА_6 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За такого, відповідно до положень ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі не може бути застосовано до ОСОБА_6 .

Крім того, згідно з ч.1 ст.52 КК України виправні роботи є основним і строковим видом покарання, яке встановлюється у межах від шести місяців до двох років (ч.1 ст.57 КК України) і відповідно до якого засуджений протягом строку, визначеного вироком суду, обмежується у своїх трудових правах і в оплаті його праці.

Відповідно до положень п.п. 12, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 виправні роботи призначаються тільки працюючим і відбуваються за місцем роботи засуджених. Призначаючи покарання у виді виправних робіт, суд зобов`язаний визначити розмір відрахувань із заробітку або грошового забезпечення засудженого. Відсутність вказівки на цей розмір є підставою для скасування вироку.

Між тим, у резолютивній частині вироку призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді 1 року виправних робіт, суд не визначив суму відрахування в доход держави у розмірі в межах від десяти до двадцяти відсотків, що є підставою для скасування вироку.

Крім того, відомості про місце роботи обвинуваченої з метою встановлення місця відбування покарання у виді виправних робіт, в ході судового розгляду не встановлено. У зв`язку з чим, суд помилково прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_6 такого виду покарання, як виправні роботи.

Тому, з урахуванням викладеного, даних про особу обвинуваченої, її характеристики, приймаючи також до уваги пом`якшуючі покарання обставини визнання вини ОСОБА_6 та її щире каяття, фактичні обставин скоєного злочину, наявність у обвинуваченої на утриманні двох малолітніх дітей, апеляційний суд вважає, що обвинуваченій слід призначити покарання - за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ст.128 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_6 скасуванню на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченої, з ухваленням свого вироку відповідно до п.2 ч.1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України , апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.07.2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині свій вирок.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., за ст. 128 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді:
Судді: