Провадження №1-кс/712/5827/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2019 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
адвоката ПП «Ліпона» ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся слідчий СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на незавершене будівництво, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною вчиняти будь-які дії пов`язані з реєстрацією, перереєстрацією, зміною власника об`єкта нерухомості та управлінням зазначеним нерухомим майном.

Заборонити власнику майна ПП «Ліпона» (35220752) та іншим фізичним та юридичним особам використовувати вказане майно, здійснювати перепланування об`єкту, проводити будь-які будівельні роботи (будівництво, реконструкція, капітальний ремонт) та монтажні роботи загального призначення та вчиняти інші дії, що можуть призвести до його зміни, пошкодження, псування, знищення, перетворення або настання наслідків, в тому числі заборонити здійснювати реєстраційні дії, змінювати цільове призначення вказаного майна та дії які можуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2007-2008 років ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші особи уклали договори дольової участі на будівництво підземного гаражу за адресою: АДРЕСА_1 , за умовами якого сплатили ОСОБА_10 грошові кошти в якості оплати на будівництво. Проте остання гараж не збудувала, при цьому отримані від заявників грошові кошти привласнила та використала на власні потреби.

30 квітня 2013 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено де Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

08 серпня 2013 року до Придніпровського РВ УMBС України в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_11 , 1952 р.н., про те, що 29.08.2007 року він уклав з директором ПП «Вербена - ТП» ОСОБА_10 договір дольової участі у будівництві підземного гаражу № НОМЕР_1 , що за адресою: м. Черкаси, вул. Г. Дніпра, 53/1, сплативши на рахунок ПП «Вербена -ТП» грошові кошти в сумі 76700 грн. В подальшому ПП Вербена -ТП» в особі ОСОБА_10 зазначене незакінчене будівництво продало ТОВ «Корпорація Райагробуд», що призвело до завдання матеріального збитку на вищевказану суму.

08 серпня 2013 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002641 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

09 серпня 2013 року до Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_12 , 1963 р.н., про те, що 03.07.2008 року він уклав з директором ПП «Вербена - ТП» ОСОБА_13 договір дольової участі у будівництві підземного гаражу № НОМЕР_2 , що за адресою: м. Черкаси, вул. Г, Дніпро, 53/1, сплативши власниці ПП «Вербена -ТП» ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 69000 грн.. В подальшому заявник дізнався, що ще в 2007 році ПП «Вербена - ТП» в особі ОСОБА_10 продало зазначене будівництво ТОВ «Корпорація Райагробуд». Внаслідок вищевказаних обставин заявнику було завдано матеріального збитку.

09 серпня 2013 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002642 за ознаками кримінального г правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

10 серпня 2013 року до Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_14 , 1956 р.н., про те, що 27.08.2007 року він уклав з директором ПП «Вербена - ТП» ОСОБА_10 договір дольової участі у будівництві підземного гаражу № НОМЕР_3 , що за адресою: м. Черкаси, вул. Г. Дніпро. 53/1, сплативши на рахунок ПП «Вербена -ТП» грошові кошти в сумі 76500 грн. В подальшому ПП «Вербена -ТП» в особі ОСОБА_10 . В подальшому заявник дізнався, що ще в 2007 році ПП «Вербена - ТП» в особі ОСОБА_10 зазначене незакінчене будівництво продало ТОВ «Корпорація Райагробуд». В наслідок вищевказаних обставин заявнику було завдано матеріального збитку на вищевказану суму.

11 серпня 2013 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за № 0002643 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України.

12 серпня 2013 року до Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області надійшло повідомлення від ОСОБА_15 , 1962 р,н., про те, що 28.06.2005 року він уклав з директором ПП «Вербена - ТП» ОСОБА_10 договір дольової участі у будівництві підземного гаражу № НОМЕР_4 , що за адресою: м. Черкаси, вул. Г. Дніпро, 53/1, заплатавши на рахунок ППТ «Вербена -ТП» грошові кошти в сумі 38955 грн. В подальшому ПП Вербена -ТП» в особі ОСОБА_10 зазначене незакінчене будівництво продало ТОВ «Корпорація Райагробуд». В наслідок вищевказаних обставин заявнику було завдано матеріального збитку на вищевказану суму.

13 серпня 2013 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002680 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України.

03 вересня 2013 року прокурором прокуратури м. Черкаси ОСОБА_16 кримінальні провадження № 0000165, №0002641, № 0002642, № 0002643 та № 0002680 об`єднані та присвоєно єдиний № 0000165.

До Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області надійшли матеріали кримінальної справи № по факту шахрайський дій, вчинених засновником та керівником ПП «Вербена - ТП» ОСОБА_10 відносно ТОВ «Гонсалвеш Вашконелош Інтернаціонал Україна» під час будівництва та реалізації підземних гаражів за адресою м. Черкаси, вул. Г.Дніпра, 53/1, в результаті чого вказаному товариству завдано матеріальних збитків.

18 березня 2015 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000954 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

Кримінальні провадження № 0000165 та №0000954 об`єднані в одне провадження та присвоєно єдиний № 0000165.

Під час досудового розслідування 23 січня 2014 року ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_17 на незавершене будівництво, яке є предметом злочину у вказаному кримінальному провадженні, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 та яке на праві приватної власності належить приватному підприємству «Ліпона» (), накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_18 від 17.12.2018 року арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2014 на нерухоме майно, а саме: на незавершене будівництво підземного гаража, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 скасовано.

Слідчим у провадженні визнано постановою незавершене будівництво підземного гаража, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 речовим доказом у провадженні.

20 березня 2019 року до органу досудового розслідування надійшло звернення представника дольовиків (потерпілого) у вказаному провадженні ОСОБА_19 відповідно до якого посадовими особами ПП «Ліпона» проводяться підготовчі заходи щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, відведеної для будівництва підземних гаражів за адресою АДРЕСА_1 , та розпочато виготовлення проекту землеустрою щодо відведення цієї ділянки на будівництво та обслуговування жилого будинку, в результаті чого існують підстави вважати, що такі дії можуть призвести до пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування чи передачі даного нерухомого майна.

З метою недопущення можливості вчинення щодо вказаного нерухомого майна протиправних дій та його подальшого збереження, в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на незавершене будівництво, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , із визначенням дій, які піддягають забороні чи обмеженню.

В ході досудового розслідування встановлено, що право володіння, користування, розпорядження на даний комплекс внаслідок недбалості службових осіб передано у власність «Фінанс Транс Груп», хоча на даний час вказане майно є предметом судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Представник ПП «Ліпона» ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає наступне.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях (Карабет та інші проти України», «Сізарєв проти України», «Васильчук проти України», «Салахов та Іслямова проти України» зазначав про те, що кожна особа, яка вказує на порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню), повинна мати ефективний засіб правового захисту та необхідні процесуальні гарантії від зловживання з боку представників держави.

Також, Європейський суд з прав людини вважає, що принцип процесуальної рівності сторін як один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в істотно невигідне щодо протилежної сторони становище (див. пункт 72 і пункт 74 рішення ЄСПЛ від 7 червня 2001 р. у справі «Кресс проти Франції»).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Таким чином, беручи до уваги обставини кримінального провадження, вважаю, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, зазначеного в клопотанні, є необґрунтованим, оскільки стороною обвинувачення не надано достатніх підстав для висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а мета кримінального провадження може бути досягнута і без застосування таких процесуальних заходів.

Наведене свідчить про відсутність будь-яких законних підстав накладення арешту, які би відповідали меті та завданням арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що накладення арешту на майно на підставі наведених у клопотанні підстав порушить «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження № 0000165 від 30.04.3013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України - шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою, карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Зазначене кримінальне провадження порушено по факту шахрайських дій, вчинених ОСОБА_10 , яка протягом 2007-2008 років укладала договори дольової участі на будівництво підземних гаражів за адресою: АДРЕСА_1 з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими особами, за умовами якого грошові кошти в якості оплати на будівництво сплачувалися ОСОБА_10 .. Проте остання гаражі не збудувала, при цьому отримані від заявників грошові кошти привласнила та використала на власні потреби. А також по факту шахрайський дій, вчинених засновником та керівником ПП «Вербена - ТП» ОСОБА_10 відносно ТОВ «Гонсалвеш Вашконелош Інтернаціонал Україна» під час будівництва та реалізації підземних гаражів за адресою м. Черкаси, вул. Г.Дніпра, 53/1, в результаті чого вказаному товариству завдано матеріальних збитків.

Слідчий просить накласти арешт на незавершене будівництво, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , однак зазначене майно не має ніякого відношення до вчиненого злочину та не є речовим доказом по даному кримінальному провадженню. Крім того, по даному кримінальному провадженню не визначена шкода, завдана внаслідок кримінального правопорушення та не заявлено цивільний позов.

До клопотання не додано постанови про визнання речовим доказом майна щодо арешту якого подане клопотання, не пред`явлено підозру будь-яким особам, а тому слідчий суддя вважає, що відсутні підстави для накладення арешту згідно ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Слідчим не додано до клопотання висновку експерта щодо визначеності вартості майна, а саме: незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того в судовому засіданні слідчий також не міг визначити вартість майна, та не міг зазначити шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

В порушення вимог кримінально-процесуального кодексу України слідчим не надано для дослідження в судовому засіданні кримінального провадження № 0000165 від 30.04.3013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

Слід зазначити, що на зазначене в клопотанні майно неодноразово слідчими суддями застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно, які в подальшому були скасовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Оцінюючи дотримання права кожної фізичної та юридичної особи на мирне володіння своїм майном, декларованого ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя зважає на те, що накладення арешту у даному кримінальному провадженні буде становити втручання у право власності, однак таке втручання на даний час не може вважатись таким, що здійснене у відповідності до передбаченої законом правової процедури.

Беручи до уваги викладене, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 40, 98, 100, 131, 132, 167, 170, 171, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1