Справа № 152/401/19
В И Р О К
іменем України

04 червня 2019 року м. Шаргород

Справа №152/401/19

Провадження №1-кп/152/56/19

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мушкутинці Дунаєвецького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, не судимого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 21.02.2019 року,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, не військовозобов`язаного, не судимого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 21.02.2019 року,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора Шаргородського відділу

Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ,

зі сторони захисту:

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

учасників судового провадження

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника органу пробації ОСОБА_7 ,

встановив:

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14 лютого 2019 року, приблизно о 19 годині вирішили викрасти металеву трубу, призначену для зливу надмірної кількості води, розміщену на водоймі ставку, який знаходиться неподалік від с. Аристівка Шаргородського району Вінницької області та використовується ОСОБА_6 . З метою вчинення крадіжки обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою на автомобілі марки ВАЗ-2106, що знаховся у користуванні ОСОБА_4 , приїхали на другий від с. Аристівка ставок, яким користується ОСОБА_6 , де умисно, таємно, з корисливих мотивів, пересвідчившись та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, лопатами відкопали належну ОСОБА_6 металеву трубу довжиною 4 метри, якою розпорядилися на власний розсуд, залишивши місце злочину.

Відповідно до висновку експерта за №2018-2019/19-21 від 19.03.2019 року, вартість металевої труби довжиною 4 м., діаметром 200 мм, товщиною стінки 7 мм., вагою 103,5 кг. становить 616,86 грн., з розрахунку ринкової вартості одного кілограма металобрухту 5,96 грн.

При цьому, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяли матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на суму 616,86 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст.ст.8 та 2 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження та потерпілим їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 26.03.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що не оспорює обставини, які викладені в обвинувальному акті, розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються ним, вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочину, щиро розкаюється у вчиненому, виявляє жаль з приводу вчиненого ним злочину, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, запевняє суд, що виправив свою поведінку, оскільки відшкодував заподіяні злочином збитки, не вчинятиме злочинів у подальшому, просить його суворо не карати.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 14.02.2019 року у вечірній час він святкував із своїми знайомими День закоханих, вживав спиртні напої та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після святкування він вирішив здійснити крадіжку труби, яка знаходиться на ставку неподалік від с. Аристівка Шаргородського району, щоб потім її здати на металобрухт і заробити коштів. Вчинити крадіжку він запропонував ОСОБА_4 , якому зателефонував на мобільний телефон. ОСОБА_4 погодився на крадіжку і приїхав на автомобілі ВАЗ, який перебував у нього в користуванні. З дому він взяв лопату, а одна лопата була у машині у ОСОБА_4 . Приїхавши на ставок, він та ОСОБА_4 лопатами відкопали металеву трубу, довжина якої виявилася приблизно 4 метри. Цю трубу він та ОСОБА_4 відвезли на пункт приймання металобрухту і здали, за що отримали 475 грн., які розподілили між собою порівну. Де після вчинення крадіжки він подів лопату, якою розкопував трубу, не пам`ятає, тому не зміг видати її працівникам поліції. Після вчинення злочину, у період судового провадження він та ОСОБА_4 купили та встановили трубу на ставку неподалік с. Аристівка, яким користується ОСОБА_6 , відшкодувавши таким чином збитки потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.2 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 26.03.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що не оспорює обставини, які викладені в обвинувальному акті, розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються ним, вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочину, щиро розкаюється у вчиненому, виявляє жаль з приводу вчиненого ним злочину, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, запевняє суд, що виправив свою поведінку, відшкодував потерпілому збитки, заподіяні злочином, не вчинятиме злочинів у подальшому, просить його суворо не карати.

Також, обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 14.02.2019 року у вечірній час йому зателефонував його знайомий ОСОБА_3 , який проживає у с. Аристівка, запропонував заробити грошові кошти в сумі приблизно 2000 грн. за кілька годин роботи, зокрема, викопати трубу на ставку біля с. Аристівка, яка нікому не належить, здати її на металобрухт, а виручені кошти розділити порівну. Він на той час проживав у м. Шаргород і не відразу погодився на вчинення крадіжки, але врешті згодився і на автомобілі ВАЗ-2106, державного номеру якого не пам`ятає, поїхав у с. Аристівку, звідки разом із ОСОБА_3 поїхав на ставок за селом. ОСОБА_3 взяв із собою лопату із дому, а в нього у багажнику була лопата. Він та ОСОБА_3 спільно відкопали трубу, її довжина становила приблизно 4 метри. Після цього трубу вони на автомобілі відвезли на пункт приймання металобрухту, де здали за 475 грн. Виручені грошові кошти від продажу труби він та ОСОБА_3 розділили порівну. Під час судового провадження він та ОСОБА_3 купили та встановили трубу на ставку, що перебуває у оренді у ОСОБА_6 , відшкодувавши таким чином заподіяні злочином збитки. Де він подів лопату, якою розкопував 14.02.2019 року трубу біля ставка, не пам`ятає, тому не міг видати її працівникам поліції. Також, через короткий проміжок часу після вчинення злочину його дружина продала автомобіль ВАЗ-2106, яким він користувався.

Потерпілий ОСОБА_6 повідомив суд про те, що ним не оспорюються обставини, які викладені в обвинувальному акті щодо обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Прокурор Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_5 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою провину в інкримінованому їм злочині, який передбачений ч.2 ст.185 КК України, і викладений в обвинувальному акті від 26.03.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які викладені в обвинувальному акті і ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також потерпілий ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинувачених, вивчивши матеріали справи, що характеризують їх особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочину та вважає доведеним, що останні вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14 лютого 2019 року, приблизно о 19 годині вирішили викрасти металеву трубу, призначену для зливу надмірної кількості води, розміщену на водоймі ставку, який знаходиться неподалік від с. Аристівка Шаргородського району Вінницької області та використовується ОСОБА_6 . З метою вчинення крадіжки обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою на автомобілі марки ВАЗ-2106, що знаходився у користуванні ОСОБА_4 , приїхали на другий від с. Аристівка ставок, яким користується ОСОБА_6 , де умисно, таємно, з корисливих мотивів, пересвідчившись та усвідомлюючи, що за їх діями ніхто не спостерігає, лопатами відкопали належну ОСОБА_6 металеву трубу довжиною 4 метри, якою розпорядилися на власний розсуд, залишивши місце злочину. При цьому, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заподіяли матеріального збитку потерпілому ОСОБА_6 на суму 616,86 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену за попередньою змовою групою осіб.

Отже, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує, що ними вчинено умисний злочин проти власності потерпілого, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.2 ст.185 КК України, є злочином середньої тяжкості.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному та відшкодував заподіяні злочином потерпілому ОСОБА_6 збитки. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 26.03.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_3 обставину, як добровільне відшкодування заподіяного злочином збитку, відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до обвинувального акту, немає.

При цьому, під час допиту обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що вчинив злочин, будучи в стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, ч.2 ст.67 КК України не передбачено право суду визнавати обтяжуючою обставину, передбачену п.13 ч.1 ст.67 КК України, якщо вона не наведена у обвинувальному акті.

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.89, 90).

За місцем проживання в с. Аристівка Шаргородського району Деребчинською сільською радою ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходило скарг на поведінку чи порушення громадського порядку (а.с.88).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 29.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, але судимість погашена. ОСОБА_3 проживає у власному житлі в с. Аристівка без реєстрації місця проживання, не працює, має прибутки від тимчасових заробітків, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має мотивацію до змін: знайти роботу, покращити умови проживання, дотримуватися правослухняної поведінки в майбутньому (а.с.57-59).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.58, на звороті).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах, не пов`язаних з ізоляцією його від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення або обмеження волі без реального відбування покарання, з випробуванням та іспитовим строком, в силу вимог ст.75 КК України, і з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України (а.с.57-59).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Абзацом 17 ч.1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні.

Представник органу пробації прибув у судове засідання.

Прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_6 не мають зауважень щодо досудової доповіді відносно ОСОБА_3 .

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 .

Отже, суд приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_3 в умовах призначення покарання у виді обмеження волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_3 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував заподіяні злочином збитки, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_6 , який в судових дебатах зазначив, що обвинуваченим йому повністю відшкодовано заподіяні злочином збитки і він не має до ОСОБА_3 претензій матеріального та морального характеру і просить суворо не карати останнього, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді обмеження волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному та відшкодував заподіяні злочином потерпілому ОСОБА_6 збитки. Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 26.03.2019 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.

Також, суд враховує таку пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставину, як добровільне відшкодування заподіяного злочином збитку, відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.86, 87).

За зареєстрованим місцем проживання в с. Деребчин Шаргородського району Деребчинською сільською радою ОСОБА_4 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходило скарг на поведінку чи порушення громадського порядку (а.с.85).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського районного сектору з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 29.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. ОСОБА_4 не має власного житла, має прибутки від тимчасових заробітків, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, неодноразово протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, має на утриманні малолітню дитину, має мотивацію до змін: знайти роботу, придбати власне житло, дотримуватися правослухняної поведінки в майбутньому (а.с.52-54).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення середній, ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.53, на звороті).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах, не пов`язаних з ізоляцією його від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення або обмеження волі без реального відбування покарання, з випробуванням та іспитовим строком, в силу вимог ст.75 КК України, і з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України (а.с.52-54).

Досудова доповідь оголошена головуючим суддею у судовому засіданні.

Представник органу пробації прибув у судове засідання.

Прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 не мають зауважень щодо досудової доповіді відносно ОСОБА_4 .

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_4 .

Отже, суд приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 в умовах призначення покарання у виді обмеження волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, відшкодував заподіяні злочином збитки, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_6 , який в судових дебатах зазначив, що обвинуваченим йому повністю відшкодовано заподіяні злочином збитки і він не має до ОСОБА_4 претензій матеріального та морального характеру і просить суворо не карати останнього, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді обмеження волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинувачених, для запобігання вчиненню ними нових злочинів, таким, що відповідає їх особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжних заходів, підстав для їх обрання немає.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Металеву трубу довжиною 4 метри, що визнана речовим доказом, приєднана до матеріалів кримінального провадження (а.с.74) і знаходиться на зберіганні в потерпілого ОСОБА_6 до вирішення кримінальної справи (а.с.75), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, залишити законному володільцю ОСОБА_6 .

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України 19.03.2019 року проведено товарознавчу експертизу і надано висновок за №2018-2019/19-21 (а.с.76-78), вартість експертизи становить 471 грн. (а.с.79).
Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 471 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах, тобто по 235,50 грн. з кожного.

При цьому, суд не вбачає підстав для стягнення процесуальних витрат з обвинувачених солідарно, як про це просив у судових дебатах прокурор ОСОБА_5 , оскільки, нормами КПК України не передбачено солідарного стягнення з обвинувачених процесуальних витрат.

Так, згідно з п.13 ч.1 ст.368 КПК України, у вироку суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, тобто зазначити розмір процесуальних витрат, який має бути стягнутий з кожного обвинуваченого.

Також, частиною 2 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, у вироку суд повинен зазначити розмір стягнутих з кожного обвинуваченого процесуальних витрат на користь держави на залучення експерта, які документально підтверджені.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та засудити його до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та засудити його до покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.

Стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 471 грн. за проведення товарознавчої експертизи від 19.03.2019 року за №2018-2019/19-21 в рівних частинах по 235 (двісті тридцять п`ять) гривень 50 копійок з кожного.

Речовий доказ: металеву трубу довжиною 4 метри залишити законному володільцю потерпілому ОСОБА_6 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1