Номер провадження: 11-сс/813/1440/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2019 року про відмову у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000190від 14.01.2019 рокуза ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України та застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням вимог закону, є незаконною та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження прокурор зазначив, що стороною обвинувачення були доведенні усі обставини передбачені ч.1 ст.194 КПК України, зокрема, про обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливість застування більш м`яких запобіжних заходів.

Застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечить запобігання ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку захисника та підозрюваного, які заперечували проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 4 ст.194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В рішенні в справі "Манчіні проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашнього арешту прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими з огляду на таке.

Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та суть її полягає у тому, що в період часу з 16 год. 20 хв. по 16 год. 40 хв. 22.11.2017, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, біля будинку №74, маючи злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, у не встановлений слідством спосіб, незаконно заволоділа автомобілем марки TOYOTA HIGHLANDER державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить громадянці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Далі, того ж дня, з метою приховування викраденого автомобілю, невстановлена слідством особа, перегнала автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , до невстановленого слідством місця, яке раніше обумовила з ОСОБА_8 ,особою-1, особою-2 та особою-3 матеріали відносно яких направлено до Приморського районного суду м. Одеси із обвинувальним актом, де і залишила зазначений автомобіль.
Далі, прибувши до невстановленого слідством місця, де знаходився викрадений автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , невстановлена особа, будучи заздалегідь обізнаною, що зазначений автомобіль належить іншій особі, його переховувала.
В подальшому, особи, здійснили замовлення завідомо підробленого свідоцтва про реєстрацію на викрадений автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 . Далі, особа, здійснила виготовлення завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію на викрадений автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , та в подальшому, передала особі-1 матеріали відносно якої направлено до Приморського районного суду м. Одеси із обвинувальним актом, завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію на викрадений автомобіль, про що останній повідомив, особу-2, особу-3, та ОСОБА_8 .
В подальшому, приблизно у середині березня 2018, особа-1, особа-2 та особа-3, разом із ОСОБА_8 діючи спільно, з метою особистого збагачення, приступили до реалізації транспортного засобу та віддали вказівки невстановленій слідством особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, замінити державний реєстраційний номер викраденого автомобіля на державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був зазначений у завідомо підробленому свідоцтві про реєстрацію.
Крім цього, 19.03.2018 приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_8 з метою подальшого переховування викраденого автомобіля марки TOYOTA HIGHLANDER державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухався по вул. Передова в м. Дніпро, до невстановленого слідством місця, під час чого був зупинений співробітниками правоохоронних органів та на вимогу надати свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що відповідний документ який посвідчує реєстрацію та право власності на зазначений автомобіль є підробленим, надав працівникам правоохоронних органів завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки TOYOTA HIGHLANDER державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Крім того встановлено, що в період часу з 18 год. 30 хв. 17.03.2018 по 10 год. 30 хв. 18.03.2018, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебуваючи за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, біля будинку № 90-А, маючи злочинний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, переслідуючи корисливий мотив, у не встановлений слідством спосіб, незаконно заволоділа автомобілем марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію належить громадянці ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Далі, того ж дня, з метою приховування викраденого автомобілю, невстановлена слідством особа, перегнала автомобіль марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , до невстановленого слідством місця, яке раніше обумовила з особою-1, особою-2 та особою-3, матеріали відносно яких направлено до Приморського районного суду м. Одеси із обвинувальним актом та ОСОБА_8 , , де і залишила зазначений автомобіль.
Далі, прибувши до невстановленого слідством місця, де знаходився викрадений автомобіль марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , невстановлена слідством особа, будучи заздалегідь обізнаним, що зазначений автомобіль належить іншій особі, вчинив дії щодо переховування викраденого автомобіля марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
В подальшому, особа-1, особа-2 та особа-3 здійснили замовлення завідомо підробленого свідоцтва про реєстрацію на викрадений автомобіль марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 . Далі, невстановлена слідством особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, за допомогою невстановленого слідством друкарського приладу, завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію на викрадений автомобіль марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_5 , та в подальшому, передала особі-1 таке свідоцтво.
В подальшому, приблизно наприкінці березня 2018 року, більш точної дати та часу під час проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, особа-1, особа-2, особа-3, та ОСОБА_8 , діючи спільно, а віддали вказівки невстановленій слідством особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, замінити державний реєстраційний номер викраденого автомобіля на державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , який був зазначений у завідомо підробленому свідоцтві про реєстрацію.
Так, 29.03.2018 приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_8 з метою подальшого переховування викраденого автомобіля марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , рухався навпроти буд. №97 по вул. Іллінській в м. Суми, до невстановленого слідством місця, під час чого був зупинений співробітниками правоохоронних органів та на вимогу надати свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що відповідний документ який посвідчує реєстрацію та право власності на зазначений автомобіль є підробленим, надав працівникам правоохоронних органів завідомо підроблене свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки TOYOTA LAND CRUIZER державний реєстраційний номер НОМЕР_6 .
Зазначена підозра не є предметом оскарження в даному випадку та підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, а саме: протоколом № 66/4/3327 від 22.05.2018 про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії, а саме зняття інформації з телекомунікаційних систем; висновками експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів та авто-технічної експертизи; проведеним аналізом інформації, отриманої в ході проведення тимчасового доступ до речей та документів, а саме інформації про телефонні дзвінки операторів телекомунікаційних послуг ПрАТ ВФ Україна, ПрАТ Київстар, ТОВ лайфселл; протоколами проведення огляду вилучених в ході проведення обшуків електронних носіїв інформації (жорстких дисків, флеш карток), під час якого виявлено текстові файли із текстами довіреностей, а також іншу інформацію; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_12 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.289, ч.3 ст.358, ст. 290 КК України по матеріалам кримінального провадження №0000703 від 10.03.2017 року, а також іншими матеріалами отриманими під час проведення досудового розслідування.
Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованих висновків про те, що під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також може впливати на свідків, однак не доведено про наявність ризиків, передбачених пунктами 2, 5 ч.1 ст.177 КПК України та про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризиків, встановлених слідчим суддею при розгляді клопотання.

З урахуванням наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, а також покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України підтверджується тим, що органами досудового розслідування всі свідки кримінального провадження ще не допитані.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив наявністьризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України.
Доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п.2,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки, без дотримання вимог п.5 ч.1 ст. 184 КПК України, в клопотанні слідчого та в апеляційній скарзі прокурора не викладено жодних обставин, на підставі яких сторона обвинувачення дійшла висновку про наявність цих ризиків, з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини.
Також слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що органами досудового розслідування не доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме неможливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки твердження з цього питання ґрунтуються на припущеннях, у зв`язку з чим підозрюваному був обраний більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Слідчий суддя при застосуванні підозрюваному більш м`якого запобіжного врахував, що підозрюваний раніше не судимий, є інвалідом ІІІ групи, має постійне місце проживання у м. Одесі та одружений.
Вказані обставини доводять те, що у ОСОБА_8 наявні міцні соціальні зв`язки, наявність яких значно зменшує ступінь існування ризику його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Під час апеляційного розгляду було встановлено, що з часу застування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, підозрюваний належним чином виконує покладені на нього процесуальні обов`язки, без відома слідчого, прокурора не залишає місце свого проживання, самостійно на першу вимогу з`являється в судове засідання апеляційного суду.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Так, дійсно, злочин передбачений ч.2 ст.289 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобово домашнього арешту.

Апеляційний суд вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, та дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

Відповідно до приписів п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2019 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000190від 14.01.2019 рокуза ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України та до підозрюваного застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4