Постанова
іменем України
26 листопада2019 року

м. Київ
справа № 456/1313/16-к
провадження № 51-2135км19
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 ОСОБА_6 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000445 від 05 березня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за частиною 2 статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 3 місяці.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 ухвалено залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з 05 березня 2016 року, а саме з часу затримання.
На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 05 березня по 26 жовтня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 засуджено за злочин, вчинений за таких обставин.
04 березня 2016 року о 23:30 хвилин ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи в кімнаті на 2 поверсі будинку за місцем проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , під час конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень своєму батькові ОСОБА_8 , завдав йому руками численні удари по обличчю, голові та тілу, внаслідок чого потерпілий впав на підлогу. Нанесеними умисно ударами ОСОБА_7 завдав ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Після цього ОСОБА_7 зняв з потерпілого одяг, помив його у ванній кімнаті від крові, та положив на ліжко у спальній кімнаті, де вранці 05 березня 2016 року він же виявив батька ОСОБА_8 без ознак життя.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2017 року змінено вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 .
Дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з частини 2 статті 121 КК на частину 1 статті 119 КК.
ОСОБА_7 призначено за частиною 1 статті 119 КК покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі частини 5 статті 72 КК зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 березня 2016 року по 16 травня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 16 травня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_7 та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Касаційний суд визнав передчасними висновки апеляційного суду щодо перекваліфікації дій ОСОБА_7 з частини 2 статті 121 КК на частину 1 статті 119 КК.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року залишено без зміни вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 .
На підставі частини 5 статті 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 березня 2016 року по 20 вересня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Захисник обґрунтовує свої вимоги неконкретністю пред`явленого обвинувачення, засуджений не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень і тим паче смерті, що, на переконання захисника, підтверджується висновками щодо тілесних ушкоджень та встановленого стану сп`яніння потерпілого.
Крім того, стверджує, що потерпіла та свідки не були очевидцями інкримінованої події, не встановлено мотиву злочину та залишення судом першої інстанції поза увагою невідповідність обвинувального акта вимогам статті 291 КПК.
Також захисник вказує на необережність нанесення тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого. На переконання захисника, самі по собі удари, завдані засудженим потерпілому, не призвели до спричинення тяжких тілесних ушкоджень й смерті останнього, а були причиною падіння потерпілого й послідуючого удару головою об тверду переважаючу поверхню, внаслідок чого потерпілий отримав тяжке тілесне ушкодження закриту черепно-мозкову травму, яка і стала причиною смерті.
На обґрунтування своїх вимог захисник посилається на практику Верховного Суду, а саме №51-649км18, 51-2217км18, 51-2941км18, 51-645км18, та Верховного Суду України, а саме №5-8кс13, 5-4кс15, 5-25кс15.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, яка підтримала касаційну скаргу, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Мотиви Суду
Стороною захисту не заперечується та не оспорюється подія кримінального правопорушення, завдання засудженим потерпілому тілесних ушкоджень.
Доводи захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів визнає необґрунтованими.
За версією сторони захисту смерть потерпілого настала внаслідок необережності засудженого.
У висновках експерта №54 від 04 квітня 2016 року, 834-835/2016 від 25 березня 2016 року, 61/2016 від 04 квітня 2016 року, 111 від 05 березня 2016 року встановлено тяжкість отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, причинно-наслідковий зв`язок між настанням у потерпілого черепно-мозкової травми та настанням смерті потерпілого, а також кількість, локалізацію та характер тілесних ушкоджень у потерпілого.
Зокрема, у ОСОБА_8 були виявлені такі ушкодження: субдуральну (під твердою мозковою оболонкою) гематому в правій скронево-тім`яній ділянці головного мозку, велико-вогнищеві крововиливи під м`яку мозкову оболонку випуклих поверхонь обох потиличних часток головного мозку та по випуклих поверхнях обох півкуль мозочка, велико-вогнищеві крововиливи в м`які тканини обох скронево-тім`яних ділянок голови, рану в тім`яно-скроневій ділянці волосистої частини голови праворуч, навколоорбітальні гематоми на верхніх та нижніх повіках обох очей, крововиливи в білкові оболонки обох очей, синюшність шкірних покривів майже на всьому протязі обличчя, набряк м`яких тканин, синці і рани слизових верхньої та нижньої губ, синець в ділянці підборіддя праворуч, синець на шкірі та крововиливи в м`які тканини на передньо-боковій поверхні середніх відділів шиї праворуч. Множинні синці (20) майже по всьому протязі передньо-бокових відділів грудної клітки та верхньо-бокових відділів живота з крововиливами в м`які тканини, множинні синці (9) на всьому протязі правої верхньої кінцівки, 2 синці на задній поверхні правої кисті, а саме в проекціях тіл другої, третьої, четвертої п`ясних кісток та в проекції тіла другої п`ясної кістки, множинні синці (8) на всьому протязі лівої верхньої кінцівки, осадження шкіри на задній поверхні середньої третини лівого плеча, 4 синці на передній поверхні лівої кінцівки, а саме в проекції нижньої третини стегна, колінного суглобу, верхньої та середньої третини гомілки, синець на передній поверхні середньої третини правого стегна, синець на задній поверхні грудної клітки праворуч.
Вказано, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитись незадовго до настання смерті від прямих дій (ударів) тупих твердих предметів. А деякі з них, в тому числі і закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась субдуральною (під тверду мозкову оболонку) гематомою в скронево-тім`яній ділянці головного мозку праворуч та крововиливами під м`які мозкові оболонки, вогнищевими крововиливами в м`які тканини голови та забійною раною на шкірі скронево-тім`яної ділянки голови праворуч, цілком можливо, могла утворитись і внаслідок падіння (падінь) з висоти власного зросту після надання тілу прискорення (прискорень) і послідуючого удару (ударів) головою до тупого предмета, можливо, з переважаючою травмуючою поверхнею. Черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки головного мозку, за ступенем тяжкості відносно живих осіб відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і в даному випадку перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Тілесні ушкодження у виді множинних синців, гематом, крововиливів в білкові оболонки очей, забійних ран на губах, які виявлені на тілі трупа ОСОБА_8 , за ступенем тяжкості відносно живих осіб мають ознаки легкого тілесного ушкодження і в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають (т. 1 а.с.109-111).
З вказаних висновків вбачається, що засуджений завдав потерпілому не менше 40 ударів, з яких 20 ударів у грудну клітку, а інші у різні частини тулубу, обличчя тощо. Вказані тілесні ушкодження віднесено до легких.
Крім того, встановлено, що причиною смерті потерпіло була черепно-мозкова травма. Виявлена забійна рана на шкірі скронево-тім`яної ділянки голови праворуч експертом оцінена як така, що цілком можливо, могла утворитись і внаслідок падіння (падінь) з висоти власного зросту після надання тілу прискорення (прискорень) і послідуючого удару (ударів) головою до тупого предмета, можливо, з переважаючою травмуючою поверхнею.
Цілком очевидно, що сторона захисту, посилаючись на практику касаційного суду, вважала впродовж всього провадження, що якщо причиною смерті потерпілого була черепно-мозкова травма, то злочин засуджений вчинив з необережності.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими доводами сторони захисту, оскільки експертами також встановлено не менше 40 тілесних ушкоджень, з яких 20 було спричинено потерпілому у грудну клітку, а також на ногах, руках, тулубу і обличчі.
Цей факт не може вказувати на необережне падіння потерпілого та спричинення у зв`язку з цим тяжкого тілесного ушкодження від якого настала смерть, а також про відсутність умислу на завдання такої кількості та характеру тілесних ушкоджень.
Відповідно до змісту частини 2 статті 121 КК та практики касаційного суду, на яку посилається захисник, вбачається, що розмежування складів злочинів, передбачених частиною 2 статті 121 та частиною 1 статті 119 КК, здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Зазначені обставини та встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення вказують на наявність у діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 КК, що виключають можливість кваліфікації цього діяння за ознаками вбивства через необережність, тобто злочину, передбаченого статтею 119 КК.
Таким чином, колегія суддів погоджується з наданою судами правовою оцінкою дій засудженого та тим, що його дії мали умисний характер, спрямовані на нанесення тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Колегія суддів не може прийняти до уваги інші висновки касаційного суду, а саме Верховного Суду, оскільки вони різняться за фактичними обставинами, які встановлені у цьому кримінальному провадженні. Також колегія суддів не може враховувати висновки Верховного Суду України, оскільки вони не мають визначального значення у прийнятті Верховним Судом рішення.
Посилання захисника на перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння є незмістовними, оскільки вказують лише на безпорадний стан потерпілого та неможливість його чинити опір засудженому.
Колегією суддів не встановлено невідповідності обвинувального акта вимогам статті 291 КПК, а доводи захисника щодо цього є незмістовними, оскільки містять у собі лише загальні вислови.
Враховуючи викладене, колегія суддів стверджує, що вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду є законними і обґрунтованими. У зв`язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, Суд

ухвалив:
Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 24 січня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу його захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3