Справа № 367/133/19 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2799/2019 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
засудженого (в режимі відеоконференцзвязку) ОСОБА_11 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_11 , -
в с т а н о в и л а:
До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання захисника засудженого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 про звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою.
В обґрунтування доводів клопотання захисник указала на те, що ОСОБА_11 засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2018 року до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки і шість місяців позбавлення волі. ОСОБА_11 хворіє на цукровий діабет, інсулінозалежного типу із дозою інсуліну в середньому 85 одиниць. У зв`язку із тим, що дана хвороба відноситься до переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, просила звільнити ОСОБА_11 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2019 року клопотання захисника залишене без задоволення. В обґрунтування мотивів прийнятого рішення суддя місцевого суду вказала на те, що у засудженого ОСОБА_11 був діагностований цукровий діабет приблизно у 2005-2006 роках та останні 9 років засуджений перебуває на інсулінотерапії. Суддя місцевого суду зважила на те, що відповідно до останнього огляду лікаря ендокринолога, який міститься в медичній картці ОСОБА_11 , останньому було знижено одиниці інсулінотерапії та стан засудженого на момент розгляду клопотання залишався стабільно середнього ступеня тяжкості. Суддя місцевого суду зважила і на те, що хоча в умовах лікарні при установі в повній мірі лікування засудженому ОСОБА_11 не може надаватись, однак доказів щодо неможливості переводу засудженого ОСОБА_11 до спеціалізованої лікарні при установі відбування покарання, суду надано не було. Окрім наведеного, суд врахував також і посередню характеристику засудженого за час перебування на лікуванні у лікарні при виправній колонії де з 04.01.2019 року стягнень та заохочень останній не мав. При вирішенні поставленого на розгляду суду питання, суд врахував також і тяжкість вчинених ОСОБА_11 злочинів за які він відбуває покарання, які відносяться до особливо тяжких та тяжких умисних злочинів, та характер захворювання, яке не завадило йому вчинити вищевказані злочини. Наведене у своїй сукупності привело суддю місцевого суду до переконання про те, що наявна у ОСОБА_11 хвороба не перешкоджає його подальшому відбуванню покаранню.
В апеляційній скарзі засуджений указав на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. В обґрунтування доводів поданої скарги звернув увагу на висновок лікарсько-консультативної комісії від 02.04.2019 року, відповідно до якого у нього було констатовано важку форму цукрового діабету, яка є підставою для його звільнення від подальшого відбування покарання. Апелянт звернув увагу на показання допитаних у ході судового розгляду свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , зміст показань яких зводився до того, що наявна у нього хвороба перешкоджала відбувати покарання, оскільки в лікарні при установі виконання покарання відсутні спеціалісти та лікарі вузької спеціальності, а призначені йому медичні препарати відсутні у лікарні. Вважав, що хоча він захворів на тяжку хворобу до засудження, однак під час відбування покарання внаслідок прогресування його хвороба набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань через збільшення дози інсуліну більше як 60 одиниць на добу і подальше його утримання в місцях позбавлення волі загрожує його життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання захисника ОСОБА_12 задовольнити та звільнити його від відбування покарання як такого, що захворів на тяжку хворобу.
В апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 вказано на незаконність ухвали суду першої інстанції внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. На переконання захисника, складений у ході судового провадження у суді першої інстанції висновок лікарсько-консультативної комісії від 02.04.2019 року, відповідно до якого у засудженого ОСОБА_11 був встановлений діагноз, який підпадає під перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, а також показання допитаних у ході судового розгляду свідків - лікарів консультативної комісії, свідчили про безумовну необхідність у задоволенні клопотання захисника про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання. Окрім цього, захисник вказав і на допущені у ході судового провадження істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на його думку проявилися у тому, що наданий стороною захисту консультативний висновок огляд терапевта-ендокринолога ОСОБА_17 , який оглядав засудженого ОСОБА_18 31 березня 2019 року у виправній колонії не був приєднаний до матеріалів судового провадження та не був досліджений у ході судового розгляду. Просив ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_18 від відбування покарання.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_11 ,які подані апеляційні скарги підтримали, підтвердили їх доводи, просили їх задовольнити та звільнити ОСОБА_18 від відбування покарання;

прокурора, який апеляційні скарги засудженого та його захисника вважав необґрунтованими, просив залишити їх без задоволення, а ухвалу судді місцевого суду без зміни;
вивчивши клопотання та приєднанні до нього матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з огляду на таке.
Рішення про відмову у звільненні ОСОБА_11 від подальшого відбування покарання за хворобою суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений вчинив особливо тяжкий злочин, а засудженим та його захисниками суду не надано вагомих доказів того, що наявна у ОСОБА_11 хвороба перешкоджає його подальшому відбуванню покарання. Між тим, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах судового провадження, не відповідає вимогам закону і погодитись із ним не можливо.
За змістом ч.2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. Аналіз указаної норми закону дає підстави стверджувати, що умовами, за наявності яких судом може розглядатись та бути вирішеним по суті питання про звільнення засудженого від відбування чи подальшого відбування покарання є:
наявність у засудженого тяжкої хвороби;
захворювання засудженого після вчинення злочину або постановлення вироку, а також якщо наявна до цього хвороба значно ускладнилася у ході відбування покарання;
перешкоджання цієї хвороби подальшому відбуванню засудженим покарання.
Перелік тяжких захворювань, про які указується у ч.2 ст. 84 КК України визначений у додатку № 12 «Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року. До переліку таких захворювань відноситься цукровий діабет інсулінозалежного типу з дозою інсуліну понад 60 од. на добу. Як указано у висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо наявності у нього захворювання, визначеного «Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» у засудженого ОСОБА_11 діагностований цукровий діабет, ІІ тип, інсулінозалежний, важка форма. Діагностована також значна кількість захворювань, які у тому числі є наслідком захворювання на цукровий діабет, зокрема: захворювання нижніх кінцівок, нирок, очей, підшлункової залози та печінки. Окрім того, у ОСОБА_11 діагностовані захворювання серцево-судинної системи та ряд інших тяжких захворювань. Відповідно до висновку ЛКК, встановлений ОСОБА_11 діагноз підпадає під «Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року. Відповідно до наявної у матеріалах провадження медичної документації доза інсуліну, яка використовується ОСОБА_11 протягом доби становить близько 90 одиниць. Із показань свідка ОСОБА_16 - завідуючої терапевтичним відділенням Бучанської багатопрофільної лікарні № 85 Державної кримінально-виконавчої служби України вбачається, що станом на час проведення огляду лікарсько-консультативною комісією добова доза інсуліну ОСОБА_11 коливалась в межах від 90 до 102 одиниці. Ці показання свідок надала використовуючи медичну документацію, якою в медичній установі фіксувався перебіг захворювання ОСОБА_11 . Окрім того, свідок показала, що навіть при вживанні доз інсуліну в розмірі 90 одиниць рівень цукру у крові ОСОБА_11 є високим, на рівні 10-15 м/моль. Факт використання ОСОБА_11 високих доз інсуліну (зокрема у розмірі близькому 90 од.) підтвердили суду першої інстанції свідки ОСОБА_15 голова ЛКК Бучанської багатопрофільної лікарні № 85 та ОСОБА_13 - лікар ендокринолог спецчастини ДУ «Київський слідчий ізолятор».
Наявність тяжкого захворювання ОСОБА_11 вбачається також і із висновку терапевта-ендокринолога ОСОБА_17 лікаря по ендокринології вищої категорії, який рекомендував ОСОБА_11 інсулінотерапію у розмірі 109 одиниць.
Таким чином колегія суддів вважає, що у ході розгляду провадження як у суді першої, так і суді апеляційної інстанції була доведена наявність у засудженого ОСОБА_11 тяжкого захворювання, яке підпадає під «Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання» затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року.
Колегія суддів враховує те, що до вчинення злочину ОСОБА_11 хворів на цукровий діабет ІІ типу інсулінозалежної форми. Між тим, матеріали справи дають підстави стверджувати те, що протягом відбування покарання перебіг захворювання значно ускладнився, що вплинуло як на істотне збільшення необхідних доз інсуліну, так і погіршення супутних захворювань, викликаних цукровим діабетом. Про збільшення доз інсуліну із 50-60 од. до 90-100 од. підтвердили суду свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Аналіз медичної документації засудженого ОСОБА_11 та сутність показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є лікарями, що здійснювали лікування засудженого та були членами ЛКК, яка зробила висновок щодо наявності у ОСОБА_11 захворювання, яке підпадає під зазначений вище Перелік, дають підстави стверджувати про наявність прогресу хвороб, виявлених у засудженого протягом відбування ним покарання. Зокрема, свідки показали те, що форма захворювання цукровим діабетом у ОСОБА_11 є важкою, він потребує постійної терапії та лікарського нагляду при якому лікарі повинні контролювати процес інсулінотерапії. Протягом часу відбування покарання у засудженого погіршився стан судин нирок, нижніх кінцівок та очей, збільшилась важкість гіпертонічної хвороби, були наявні гіпертонічні кризи, які стали перешкодою для переведення засудженого до інших установ системи виконання покарань. Сукупність цих обставин дає підстави стверджувати про погіршення стану здоров`я ОСОБА_11 протягом часу відбування покарання.
Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про недоведеність того, що наявна у засудженого ОСОБА_11 тяжка хвороба перешкоджає його подальшому відбуванню покарання. Тяжка хвороба перешкоджає відбуванню покарання у випадках коли подальше утримання засудженого у місцях позбавлення волі загрожує життю засудженого, або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.
Як зазначалось вище, лікування, яке засудженому було надане в умовах позбавлення волі не дало позитивних результатів, стан здоров`я засудженого погіршився, що проявилось у значному збільшенні доз інсуліну та загостренням супутніх захворювань. Із показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 вбачається те, що засуджений ОСОБА_11 потребує постійного лікарського контролю, в тому числі і у ході інсулінотерапії. Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається те, що існує можливість смерті ОСОБА_11 у випадку не своєчасно проведеного лікування чи контролю. За змістом показань свідка ОСОБА_13 , наявне у ОСОБА_11 захворювання перешкоджає подальшому відбуванню ним призначеного покарання, оскільки в лікарні при установі виконання покарання відсутні спеціалісти, які можуть надати засудженому належну медичну допомогу. Про ускладнення лікування ОСОБА_11 у лікарні при установі виконання покарань дали показання суду свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . При цьому суд звертає увагу на те, що ОСОБА_11 використовує виключно інсулін, який йому надають його родичі. Так, відповідно до наданої медичної документації та пояснень свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_16 , ОСОБА_11 приймає інсулін різної дії «лантус» та «новорапід». За змістом пояснень свідка ОСОБА_16 , ці види інсуліну вживаються ОСОБА_11 тому, що його організм на них позитивно реагує. Матеріали справи містять значну кількість дозволів наданих рідним ОСОБА_11 на передачу йому медичних препаратів. Відповідно до листа заступника директора Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» від 30.08.2019 року (т.2 а.п. 133) інсуліни «лантус» та «новорапід» у медичних закладах системи виконання покарання не використовуються. Наведене дає підстави стверджувати те, що у лікарні за місцем відбування ОСОБА_11 покарання йому не може бути надане належне лікування від наявної у нього тяжкої хвороби.
Щодо можливості лікування ОСОБА_11 у спеціалізованій клініці системи відбування покарань, яка лікує хворих на цукровий діабет, то колегія суддів звертає увагу на те, що протягом часу відбування покарання засуджений до цієї клініки доставлений не був, причиною чого став у тому числі і не стабільний стан засудженого, який виключав можливість його переміщення до іншого місця лікування. У зв`язку із викладеним колегія суддів враховує те, що можливість лікування ОСОБА_11 у іншому медичному закладі не може бути вирішальним фактором при вирішенні питання про те, чи перешкоджає наявна у ОСОБА_11 тяжка хвороба його подальшому відбуванню покарання. При цьому колегія суддів враховує і те, що обставини, які зазначені колегією суддів вище, неминуче будуть існувати і у іншому лікувальному закладі, оскільки вони пов`язані як із тяжкістю захворювання засудженого, так і із порядком надання медичної допомоги засудженим у закладах системи виконання покарань. Окрім того, колегія суддів вважає, що переведення засудженого до іншого медичного закладу системи виконання покрайня може ускладнити процес його лікування та підтримання життєдіяльності його організму, що пов`язано із віддаленістю медичного закладу від м. Києва та можливістю своєчасної передачі необхідних медичних препаратів засудженому його родичами.
Колегія суддів також враховує і те, що відповідно до практики Європейського суду із прав людини, висловленої у рішеннях «Єрмоленко проти України», «Коновальчук проти України», «Соколовський проти України» не надання засудженим, які відбувають покарання у виді позбавлення волі належної медичної допомоги може свідчити як про порушення їх права на життя, так і про застосування до них поводження, яке підпадає під дію ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи викладене колегія суддів вважає доведеним те, що наявна у засудженого ОСОБА_11 тяжка хвороба перешкоджає йому в подальшому відбувати призначене покарання у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, ухвалюючи у цій справі рішення не взяв до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки, зокрема показання свідків та письмові докази щодо неможливості надати засудженому належну медичну допомогу, погіршення його стану здоров`я під час відбування покарання, які могли істотно вплинути на висновки суду.
Наведене у своїй сукупності дає підстави стверджувати про невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи внаслідок чого судом був неправильно застосований закону України про кримінальну відповідальність, що проявилось у незастосування ст. 84 КК України, яка підлягала застосуванню.
Відповідно до пунктів 2 та 4 ч.1 ст. 409 КПК України невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
За наявності наведеної вище невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2019 року щодо ОСОБА_11 не може визнаватись законною та обгрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню.
Із мотивів викладених вище, колегія суддів вважає доведеним те, що засуджений ОСОБА_11 захворів на тяжку хворобу, яка перешкоджає його подальшому відбуванню покарання, призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2018 року. Колегія суддів враховує те, що матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_11 ухилявся від лікування, чи вчиняв будь-які дії, направлені на погіршення перебігу наявного у нього захворювання. Із урахуванням даних про особу засудженого, який у ході відбування покарання не порушував режим утримання і не зарекомендував себе із негативної сторони, враховуючи його відношення до вчиненого злочину, зокрема те, що він повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, співпрацював із слідством, що стало підставою для укладення угоди про визнання винуватості і указує на істотне зменшення ступеня суспільної небезпечності обвинуваченого колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання захисника ОСОБА_12 та звільнити засудженого ОСОБА_11 від подальшого відбування покарання за хворобою відповідно до положень ст. 84 КК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 02 серпня 2019 року щодо ОСОБА_11 скасувати.
Постановити нову ухвалу.
Клопотання задовольнити. Засудженого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 30.08.2018 року звільнити за тяжкою хворобою, що перешкоджає відбуванню покарання.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

__________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4