Справа № 509/2402/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2019 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, холостого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В ході досудового розслідування встановлено, що 30.04.2019 року Шонія, прийшов відпочивати та вживати спиртні напої на фестиваль «Майовка», який розташований, за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Грибівка ,готель «Чорне Море» Золотий Бугаз, Масив-17.
Під час вживання спиртних напоїв, 01.05.2019 року о 03:00 год. між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які знаходились на танцювальному майданчику, розташованого у готелі «Чорне Море», за вищевказаною адресою, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, розпочалася сварка, в ході якої ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел проти життя та здоров`я особи, спрямований на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, кулаком правої руки, наніс останньому 1 удар у лобну частину голови, в результаті яких ОСОБА_9 впав на підлогу втративши свідомість. В подальшому періодично приходячи до тями стан потерпілого стрімко погіршувався, у зв`язку з чим останній був госпіталізований до Овідіопольської Центральної районної лікарні в Одеській області, де в результаті оперативного втручання, а саме трепанації черепа були усуненні наслідки спричинених тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу в головний мозок потерпілого.
Таким чином удар, нанесений ОСОБА_8 призвів до спричинення закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку важкого ступеню, субдуральної гематоми зліва, коми ІІ стадії, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які були небезпечними для життя в момент їх спричинення, від отримання яких 12.05.2019 року о 07:35 год. у реанімаційному відділенні Одеської обласної клінічної лікарні настала смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Після вчинення вищезазначених дій ОСОБА_8 залишив місце вчинення даного злочину.
Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, що кваліфікується як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст. 121 КК України.
Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за ознаками: умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Вина ОСОБА_8 на сьогодні підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.
Підозрюваний ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин, відповідальність за вчинення якого передбачена у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років.
08.05.2019 року винесено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України.
13.05.2019 року винесено письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України.
Прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, вказуючи при цьому на відсутність ризиків, на які послався прокурор, на відсутність належної підозри, яка не була ні особисто вручена, ні направлена поштою ОСОБА_8 на його адресу постійного місця проживання та реєстрації, а також те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивну характеристику та має на утриманні свою хвору бабусю інваліда-ІІ групи, задля лікування якої був змушений покинути межі України та куди він повернувся добровільно, а тому просили застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши додані до клопотання докази, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.
Пункт 4 частини 2 статті 183 КПК України унормовує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що - перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Стаття 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3)вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6)репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7)майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8)наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9)дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10)наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11)розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 2 ст. 194 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Суд, при розгляді клопотання про обрання Шонія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) та звертає увагу на той факт, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"-1).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції - зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60).

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам):

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Урахування такої обставини для прийняття рішення передбачає встановлення правдоподібності та достовірності заявлених органом досудового розслідування фактичних обставин;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ця особа підозрюється, обвинувачується.

Тримання під вартою - є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України). Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає. Зокрема, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) - навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", п.п. 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року ; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, у справі «Чанєв проти України» від 09.10.2014 р.).

Підозрюваний Шонія хоча і підозрюється у скоєнні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, однак раніше не судимий, є громадянином України, має постійне місце проживання та реєстрації в м. Одесі, має позитивні характеристики з місця проживання та роботи та позитивну характеристику з ГО «На благо Одеси», членом якої він є, має на утриманні бабусю інваліда ІІ групи, яка до сьогодні перебуває на лікуванні після перенесеної травми, яка викликала обмеження руху та перебування її в лікарні на хірургічній операції м. Хобі (Грузія) та після операційний період, в засіданні суду пояснив, що готовий та згоден співпрацювати з органами досудового розслідування.
Крім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 - не повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, у зв`язку з чим суд вважає, що слідчим та прокурором не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, які взагалі не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відносно підозрюваного можливо застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби.
Після того, як ОСОБА_8 покинув місце скоєння злочину, ухвалою слідчого судді від 14.05.2019 р. було задоволено клопотання слідчого та надано уповноваженим службовим особам дозвіл на затримання ОСОБА_8 і доставку його в суд під вартою для участі у розгляді клопотання слідчого про застосування відносно нього міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Однак, суд з`ясував, що 15.10.2019 р. Шонія добровільно з`явився до органів досудового розслідування для вирішення питання щодо обрання відносно нього в судовому засіданні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та був затриманий органами досудового розслідування, що підтверджується протоколом затримання ОСОБА_8 від 15.10.2019 р. о 09:15 год., надавши при цьому суду документи, що підтверджують поважність його неявки до органів досудового розслідування, а саме документально підтверджений факт його знаходження в період з 02.05.2019 р. по 14.10.2019 р. в Р. Грузія, м. Хобі, де проживає його хвора бабуся інвалід ІІ групи, яка згідно наданої захисником довідки з місця проживання та склад сім`ї в нотаріально завіреному перекладі з грузинської на українську мови, є одинокої особою, з якою періодично проживає її єдиний онук ОСОБА_8 , який надає їй допомогу в післяопераційний період після отримання нею травми, позитивну характеристику з місця роботи ЖКС «Черьомушки».
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 належним чином не повідомлений про підозру від 08.05.2019 року за ст. 121 ч. 1 КК України та від 13.05.2019 р. за ст. 121 ч. 2 КК України, адже з матеріалів доданих до клопотання слідчого вбачається, що підозра не вручалася ОСОБА_8 ні особисто, ні надсилалася поштою на адресу його постійного проживання та реєстрації, що є порушенням вимог ст.ст. 42,276,279 КК України.
Суд встановив, що слідчим та прокурором не було доведено достатніх підстав, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 скоїв інше кримінальне правопорушення, окрім пред`явленої підозри, або перебуваючи на волі, буде переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, або може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити займатися протиправною діяльністю, а також будь-яким чином незаконно впливати на потерпілих, враховуючи, що ОСОБА_8 є громадянином України, має середню освіту, раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і у відповідності до приписів ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Викладені обставини, свідчать про відсутність наявності обґрунтованих ризиків, які давали б достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки.

Таким чином, слідчим та прокурором жодним чином не доведена недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, в зв`язку з чим суд вважає необхідним в задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_8 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити, застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме у вигляді домашнього арешту.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 177,178,181,183,193-194 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з процесуальним керівником прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 міру запобіжного заходу - у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів.
Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 днів і обчислюється з моменту затримання з 09:15 год. 15.10.2019 року до 09:15 год. 13.12.2019 року.
Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 13.12.2019 року о 09:15 год.
Звільнити Шонія з-під варти в залі суду.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 такі обов`язки:
1) Прибувати до слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 або прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 або слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області за першою вимогою;
2) Заборонити Шонія щодня з 20:00 години вечора до 06:00 години ранку - не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду, а у разі зміни свого місця проживання - негайно повідомити про це слідчого, прокурора, або суд.
Роз`яснити підозрюваному положення ст. 181 ч. 5 КПК України.
Контроль за виконанням ухвали суду про запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_8 покласти на уповноважених осіб Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, допустивши негайне виконання ухвали суду в частині контролю за її виконанням.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1