Справа №635/4834/19
Провадження № 1-в/635/499/2019
У Х В А Л А

13 серпня 2019 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дзержинське Міловського району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-29 жовтня 2009 року Міловським районним судом Луганської області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки;

-03 лютого 2011 року Міловським районним судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-30 січня 2017 року Міловським районним судом Луганської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки; ухвалою апеляційного суду Луганської області від 25 квітня 2017 року вирок Міловського районного суду Луганської області від 30 січня 2017 року змірено, а саме, дії ОСОБА_3 перекваліфіковані з ч.3 ст. 185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.162 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки; 13 вересня 2018 року апеляційним судом Луганської області вирок Міловського районного суду Луганської області від 30 січня 2017 року змірено в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 років,

засудженого 20 листопада 2017 року Міловським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до 3 років обмеження волі із виплатою штрафу у розмірі 60 неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень; 16 березня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Луганської області вирок суду першої інстанції скасовано, постановлено новий вирок, яким визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 71 КК України призначено покарання у виді 4 років 1 місяця обмеження волі,

про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, -

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року до Харківського районного суду Харківської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення у відповідності до ст. 81 КК України.

Прокурор Харківської місцевої прокуратури №6 Харківської області ОСОБА_4 в судове засіданні не з`явився. До канцелярії суду від останнього надійшла заява, в якій прокурор вказав, що заперечує проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 та просить відмовити в її задоволенні, адже засудженому було відмовлено у застосуванні пільги за ст.81 КК України на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24.05.2019, а в силу частини сьомої статті 539 КПК України дане питання можливо розглядати не раніше як через пів року після відмови в задоволенні попереднього клопотання.

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд даної справи у його відсутність.

Представник Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд без його участі питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування покарання.

У відповідності до положень частини п`ятої статті 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомлена про поважні причини неявки.

Згідно з вимогами частини четвертої статі 107 КПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому розгляді фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає клопотання засудженого ОСОБА_3 таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_3 засуджений 20 листопада 2017 року Міловським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до 3 років обмеження волі із виплатою штрафу у розмірі 60 неподаткових мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень. 16 березня 2018 року ухвалою Апеляційного суду Луганської області вирок суду першої інстанції скасовано, постановлено новий вирок, яким визнано ОСОБА_3 винним за ч. 2 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 71 КК України призначено покарання у виді 4 років 1 місяця обмеження волі.

Разом з тим, 13 вересня 2018 року апеляційним судом Луганської області вирок Міловського районного суду Луганської області від 30 січня 2017 року змірено в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 3 років.

Згідно ухвали Міловського районного суду Луганської області від 28 січня 2019 року, відносно засудженого ОСОБА_3 вирок апеляційного суду Луганської області від 13 вересня 2018 року виконується окремо від вироку апеляційного суду Луганської області від 16 вересня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , він самостійно 07 квітня 2018 року прибув до Державної установи «Хролівський виправний центр (№140)» для відбуття покарання за вироком Апеляційного суду Луганської області від 16 березня 2018 року.

За час відбування покарання має три заохочення, стягнень не має.

Зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, складеної начальником майстерні установи ОСОБА_5 від 01 липня 2019 року, ОСОБА_3 у період з травня 2018 року по квітень 2019 року був працевлаштований до майстерні установи та працював на контрагентському об`єкті ФОП ОСОБА_6 , за що отримував заробітну плату.

Згідно характеристики на засудженого, останій характеризується позитивно, за час утримання в установі випадків порушення вимог порядку та умов відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягався. Свідомо дотримується правил поведінки та розпорядку дня установи. За власною ініціативою з перших днів перебування в установі виявив бажання працювати, працевлаштований різноробом на контрагентському об`єкті ФОП « ОСОБА_6 » з постійним проживанням за межами установи. До виконання поставлених завдань ставиться добре, завдання виконує своєчасно і в повному обсязі. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, тактовний доброзичливий, приймає активну участь в організації і проведенні культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходів серед засуджених. За власним бажанням приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу на засуджених: «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». Виконує передбачені законом вимоги персоналу, підтримає рівні взаємовідносини з іншими засудженими.

На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2018 року згідно ст.7 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 наполовину скорочено невідбуту частину покарання призначеного Апеляційним судом Луганської області від 16 березня 2018 року.

Проте, згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 травня 2019 року відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення відносно засудженого ОСОБА_3 . Ухвала набрала силу 01 червня 2019 року.

Відповідно до частини сьомої статті 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через один рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Аналогічне положення відображено і в частині сьомій статті 154 КВК України.

Оскільки засуджений ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення до суду 25 червня 2019 року, що є раніше ніж через шість місяців після набрання законної сили ухвалою суду про відмову в застосуванні відносно нього умовно-дострокового звільнення, суд відмовляє в задоволенні клопотання засудженого саме з підстав, передбачених частиною сьомою статті 539 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення йому ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1