Житомирський апеляційний суд
Справа №273/1213/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №0000058 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 06.01.2020 року включно, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду змінити та обрати обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Вказує, що суд належним чином не врахував, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнає частково, має постійне місце проживання, та раніше ніколи до кримінальної відповідальності не притягався. Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_7 повністю відшкодував йому моральні та матеріальні збитки. Посилається на те, що прокурор в судовому засіданні не довів суду неможливість застосування відносно ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу.
В запереченні на апеляційну скаргу, яке надійшло від прокурора прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення ухвали суду без зміни.
В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Баранівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000058 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України.

Ухвалою Баранівського районного суду від 26.09.2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 під час судового засідання було продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 листопада 2019 року.

Прокурор ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про продовження дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що строк застосування запобіжного заходу спливає 26.11.2019 року, а ризики, які слугували підставою для обрання такого запобіжного заходу не зникли і існують на даний час.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, його вік, характер висунутого звинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №273/1213/19, в провадженні Баранівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000058 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.296 КК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою або можливості продовження такого тримання судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 170-174, 176-199 КПК України.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за яке передбачено покарання від 3 до 7 років позбавлення волі.

Також судом враховано, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок, його вік, характер висунутого звинувачення, що вказує на необхідність врахування ризику вчинення повторного правопорушення або незаконного впливу на свідків при відсутності умов ізоляції.
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Крім того, судом враховано, що 26.09.2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 під час судового засідання було продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 26 листопада 2019 року. Вік, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 не змінились з часу продовження запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
За таких обставин, посилання апелянта в апеляційній скарзі на необґрунтованість висновків суду про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Крім того, під час апеляційного розгляду, прокурор пояснив, що на даний час у кримінальному провадженні не допитано всіх свідків та не досліджено речові докази у кримінальному провадженні, зазначив, що свідок ОСОБА_12 на досудовому розслідуванні дала показання, що побоюється незаконного впливу зі сторони ОСОБА_7 та не з`явилася через свої побоювання в судове засідання 07.11.2019 року.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Доводи апелянта про те, що потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_7 повністю відшкодував йому моральні та матеріальні збитки, не спростовує висновків суду про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Вказання апелянта на можливу зміну кваліфікації дій ОСОБА_7 та про можливість призначення останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не є предметом даного судового розгляду та буде вирішуватись судом першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження по суті.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування чи зміни не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 06.01.2020 року включно без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :