У Х В А Л А

19 серпня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2019 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі КК України) і призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2019 року апеляційні скарги засудженого ОСОБА_4 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області залишено без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_4 - без змін.
Як установлено судами, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 04 січня 2019 року близько 20 години 10 хвилин, йдучи по вул. Юрія Тимошенка у м. Полтава, помітив раніше незнайому жінку ОСОБА_5 , яка рухалася попереду нього та тримала у руках жіночу сумку вартістю 196 грн, в якій знаходилися особисті речі: мобільний телефон марки «НТС DISIRE 326G» імеі: НОМЕР_1 вартістю 3000 грн, флеш накопичувач чорного кольору «Арасег», вартістю 180 грн, гаманець коричневого кольору вартістю 267, 80 грн із грошовими коштами в сумі 210 грн, шкіряні рукавички вартістю 100 грн., окуляри у чорному чохлі, ключі від квартири, 3 банківські карти «ПриватБанку», паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , ідентифікаційний код платника податків, розчіска чорного кольору, гребінець коричневого кольору, 2 жіночі помади, металевий портсигар сірого кольору, пластикова ємність для продуктів харчування.

Оцінивши вік та фізичний стан жінки, відсутність поблизу інших перехожих, як сприятливі обставини для реалізації щойно виниклої мети особистого збагачення за рахунок іншої особи, ОСОБА_4 прослідував за ОСОБА_5 до першого під їзду буд. АДРЕСА_1 і коли потерпіла знаходилась між другим і третім поверхами, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, використовуючи абсолютну перевагу у фізичній силі та ефект раптовості, ОСОБА_4 , несподівано ззаду схопив сумку, яку тримала ОСОБА_5 та вихопив її з рук останньої. Після чого, ОСОБА_4 з місця події зник з викраденими речами, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 3 962,8 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 06 січня 2019 року близько 07 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , йдучи по вул. Пушкіна у м. Полтава, помітив раніше незнайому жінку ОСОБА_6 , яка рухалася попереду нього та тримала у руках спортивну сумку темно-синього кольору, в якій знаходились особисті речі: мобільний телефон марки «Самсунг» в корпусі сірого кольору імеі: НОМЕР_2 , вартістю2 700 грн, грошові кошти в сумі 240 грн, купальна шапка вартістю 180 грн, купальник вартістю 100 грн, шампунь вартістю 40 грн, гель для душу вартістю 49 грн, полотенце вартістю 30 грн, капці вартістю 90 грн.
Оцінивши вік та фізичний стан жінки, відсутність поблизу інших перехожих, як сприятливі обставини для реалізації щойно виниклої мети особистого збагачення за рахунок іншої особи, ОСОБА_4 прослідував за ОСОБА_6 у двір, що поряд із будинком АДРЕСА_2 та, діючи повторно з прямим умислом та корисливим мотивом, використовуючи абсолютну перевагу у фізичній силі та ефект раптовості, ОСОБА_4 , несподівано ззаду схопив сумку, яку тримала ОСОБА_6 та вихопив її з рук останньої, з місця події зник з викраденими речами, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 3770 грн.
У касаційній скарзі засудженим ОСОБА_4 викладено вимогу про зміну вироку Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2019 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2019 року, застосувавши до нього ст.75 КК України та звільнивши від відбування покарання з випробуванням.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи засудженого ОСОБА_4 про незастосування стосовно нього ст.75 КК України, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворості призначеного йому покарання є аналогічними доводам, зазначеним в апеляційній скарзі, які визнано апеляційним судом неспроможними.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Судами при призначенні покарання ОСОБА_4 повною мірою враховано обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючі покарання обставинивчинення злочину щодо особи похилого віку, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, вчинив злочин у молодому віці, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра, а також враховано думку потерпілих, які не наполягали на суворому покаранні, тому вимоги ОСОБА_4 про застосування стосовно нього положень щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України є безпідставними, оскільки обставини, на які посилається засуджений повністю враховані судами при призначенні покарання із застосуванням ст.69 КК України.
Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 червня 2019 року. Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3