Дата документу 16.10.2019
Справа № 501/1410/14-к
У Х В А Л А

16 жовтня 2019 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив скасувати арешт з належного йому автомобіля «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1 , посилаючись на те, що арешт на зазначений транспортний засіб було накладено під час досудового розслідування кримінального провадження №0000180 від 07 лютого 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

31 грудня 2017 року зазначене кримінальне провадження постановою слідчого було закрите, однак арешт не скасовано.

Посилаючись на те, що потреба в подальшому застосуванні цього заходу відпала, заявник просить скасувати арешт з його автомобіля.

Вивчивши долучені до заяви матеріали, слідчий суддя доходить таких висновків.

З матеріалів, долучених до клопотання, вбачається, що Чорноморським ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000180 від 07 лютого 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

28 березня 2014 року ухвалою слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області у вищезазначеному кримінальному провадженні було накладено арешт на автомобіль «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

Постановою слідчого Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 31 грудня 2017 року кримінальне провадження №0000180 від 07 лютого 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, було закрите на підставі ч.1 п.2 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Таким чином, із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Прокурор, слідчий суддя, суд, інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами.

Чинний КПК України не передбачає застосування слідчим суддею процесуальних норм у закритому кримінальному провадженні. Слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, встановленому чинним КПК. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, у тому числі в кримінальному провадженні, яке було закрито слідчим, КПК не передбачає.

Таким чином, вирішення порушеного ОСОБА_2 питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження, яке закрито постановою слідчого у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючої підстави. Для відновлення провадження необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє такі відносини. Зокрема, після прийняття зазначеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із закриттям кримінального провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

З огляду на зазначене будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, є способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову), виникають із цивільних правовідносин і відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним судом України в постанові від 15 травня 2013 року №6-26цс13, а також викладено у постанові Великої палати Верховного суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц.
З цих підстав слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_2 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.174, 309, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна залишити без розгляду.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя