ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/1897/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/554/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8
потерпілого: ОСОБА_9
представника потерпілого адвоката: ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000577 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_11 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 11.06.2018 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фрунзе, Генічеського району Херсонської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України,
в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України та на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Згідно вироку суду встановлено, що ОСОБА_7 , 21 серпня 2013 року близько 13 години, керуючи технічно справним автомобілем М-2140 д.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Шосе Фрунзівське, м.Генічеськ, Херсонської області в бік с.Фрунзе Генічеського району Херсонської області, в порушення вимог п.п.10.1,10.4 та 11.3 «Правил дорожнього руху України», затверджених Постановою Кабміну України 10.10.2001 року № 1306, завчасно не зайнявши крайнє ліве положення, в межах смуги обраного напрямку руху, не утримавшись від виїзду на зустрічну смугу руху, розпочав поворот ліворуч на прилеглу територію, виїхавши на зустрічну смугу руху та безпосередньо перед початком повороту ліворуч не переконався в тому, що на час виконання цього маневру не буде створено небезпеки для інших учасників руху, незважаючи, що до місця наміченого маневру наближався автомобіль ВАЗ 21099, який виконував обгін, допустив необачність і не утримався від здійснення повороту ліворуч доти, доки автомобіль ВАЗ 21099 д.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 не завершить обгін, що призвело до зіткнення зазначених транспортних засобів та подальшого контактування автомобілю ВАЗ-21099 з деревом. Внаслідок вказаних подій пасажири автомобілю ВАЗ 21099 д.з НОМЕР_2 ОСОБА_9 та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я. Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_7 , а саме: п..п.10.1, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; 10.4, що перед поворотом праворуч та, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині- і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот; 11.3, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у провадженні доказам та безпідставно визнав його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, який він не вчиняв. Стверджує, що повністю контролював рух свого автомобіля на проїзній частині, приймаючи рішення про виїзд на зустрічну смугу, переконався, що на цій смузі не рухались транспортні засоби. Вважає, що саме водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_12 порушив ПДР, що потягло за собою спричинення пасажирам його автомобіля тілесних ушкоджень, однак суд не дав належної оцінки показанням ОСОБА_12 та не виклав їх у вироку, крім того, в порушення вимог ст. 374 КПК формально перелічив докази у вироку, не давши їм належної правової оцінки. Вказує, що суд першої інстанції, послався на показання експерта ОСОБА_14 як на доказ його винуватості, однак в матеріалах справи відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання і допит вказаного експерта, що є істотним порушенням вимог КПК.
В апеляційній скарзі з доповненнями заступник прокурора Херсонської області ОСОБА_11 просить скасувати вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження на підставі ст.49 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. З мотивувальної частини вироку виключити посилання суду, як доказ вини ОСОБА_7 показання експерта ОСОБА_14 . На думку прокурора, суд першої інстанції в порушення вимог ст.370 КПК України судовому засіданні, не досліджуючи безпосередньо показання експерта ОСОБА_14 , дав їм оцінку, чим порушив принцип змагальності сторін, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги прокурора в повному обсязі, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_7 , потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх попередніх позиціях, та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.
У відповідності до вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України - однією з підстав скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції - є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду.

Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань, зокрема, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку, уразі визнання особи винуватою, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обмежився переліченням досліджених доказів у справі, а саме показів свідків, потерпілих, та послався на письмові докази у кримінальному провадженні, проте не дав їм правової оцінки.
Згідно вироку суду, одним із доказів вини ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення є показання експерта ОСОБА_14 , « який в судовому засіданні пояснив, що повністю підтримує даний ним висновок № 150/05 від 11.09.2015 року. ДТП 21.08.2013 року відбулося із-за того, що дії водіїв автомобілів не відповідали вимогам Правил дорожнього руху, на що ним було вказано в своєму висновку». Однак як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції не допитував експерта в судовому засіданні, про що свідчить відсутність технічного запису допиту експерта.
Крім того, відповідно до вимог ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті закону України про кримінальну відповідальність; покарання призначене за обвинуваченням.
Однак, згідно вступної та мотивувальної частини вироку, судовий розгляд кримінального провадження проводився за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, а згідно резолютивної частини вироку, суд визнав винним ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України і призначив міру покарання ОСОБА_15 за ст.286 ч.1 КК України у вигляді штрафу 200 неоподаткованих мінімумів громадян в сумі 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не виконав дані вимоги, що згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні вище порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються норми кримінального процесуального закону та загальні засади забезпечення права на захист, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України.
Згідно з положеннями п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, скасування оскаржуваного вироку районного суду та з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 11.06.2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Призначити новий розгляд даного кримінального провадження в тому ж суді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя ОСОБА_2