Єдиний унікальний номер: 448/1838/18
Провадження № 1-кп/448/56/19
У Х В А Л А

31.05.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4
його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 про скасування арешту в межах кримінального провадження №0000112 від 12.04.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000112 від 12.04.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
На адресу суду надійшло письмове клопотання від адвоката ОСОБА_6 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2018р. на мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його представник-адвокат ОСОБА_5 вирішення заявленого адвокатом ОСОБА_6 клопотання поклали на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2018 року накладено арешт на вилучені в ході обшуку службових кабінетів МП «Мостиська» Львівської митниці ДФС України за адресою: с.Шегині, вул.Дружби, 201 предмети, речі та документи, в тому числі на мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що даний предмет - телефон зберіг на собі сліди злочину та визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000112, тобто арешт на вищевказане майно накладався в зв`язку з необхідністю забезпечення збереження речових доказів в рамах кримінального провадження №0000112 від 12.04.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з наведеного, дана норма пов`язує право суду на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед судом їх переконливості.

Звертаючись із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України заявник вказує, що відсутні правові підстави для накладення арешту, не встановлено розумність і співмірність обмеження права власності, не зазначено та необґрунтовано, яким чином майно, на яке накладено арешт, має відношення до кримінального провадження.

Встановлено, що з моменту вилучення в ОСОБА_7 майна минуло більше року; досудове розслідування по кримінальному провадженні №0000112 завершено; відомості про причетність ОСОБА_7 до злочину в ЄРДР не вносились, йому не повідомлено про підозру у вчиненні злочину та щодо нього не здійснюється досудове розслідування; органом досудового розслідування не здобуто доказів того, що арештоване майно (мобільний телефон) було предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, що таке майно зберегло на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; не встановлено що таке одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення; не встановлено, яким чином вказане майно може бути використано як доказ у згаданому кримінальному провадженні та що таке взагалі має відношення до даного кримінального провадження.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Також суд звертає увагу на те, що мета накладення арешту на майно, а саме питання збереження речового доказу може бути досягнути шляхом передачі мобільного телефону на відповідальне зберігання особи його фактичного володільця.

Отже, за встановлених судом обставин, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод третіх осіб, суд приходить до висновку, що на цей час відпала потреба в застосуванні арешту зазначеного майна.

Разом з тим, суд уважає за необхідне покласти відповідальність за зберігання зазначеного майна саме на власника майна ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 174, 372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.05.2018р. на майно, а саме на: мобільний телефон марки «Samsung», ІМЕІ № НОМЕР_1 , передавши вказане майно ОСОБА_7 на відповідальне зберігання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1