Номер провадження: 11-сс/813/1766/19
Номер справи місцевого суду: 496/4014/19 1-кс/496/2554/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.10.2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котловина, Ренійського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000713 від 09.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, до 10.12.2019 року,
ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме в тому, що він, 09.10.2019 року вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_10 на скоєння розбійного нападу на АЗС «Катран» (Tat Oil), розташованої на 451 км автошляху Київ-Одеса. З цією метою вони приготували медичну маску та пістолет «Ekol P29 Rev», попередньо розподіливши між собою ролі, а саме: ОСОБА_8 скоює розбійний напад, а ОСОБА_10 залишиться в автомобілі «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 , слідкувати за обстановкою поблизу та оперативного від`їзду з місця події. Так 09.10.2019 року близько о 04.23 год., діючи відповідно спільного плану ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 на вказаному автомобілі, під керуванням ОСОБА_8 , приїхали до АЗС «Катран» (Tat Oil), розташованої на 451 км. автошляху «Київ-Одеса» Біляївського району Одеської області, де ОСОБА_11 вийшов з автомобіля, а ОСОБА_10 пересів на сидіння водія та від`їхав на декілька метрів від місця скоєння злочину, чекаючи ОСОБА_8 , з метою оперативного від`їзду з місця події. Тим часом ОСОБА_8 з метою скоєння розбійного нападу підійшов до віконця будівлі на АЗС «Катран» (Tat Oil), у яке постукав та замовив у оператора-касира ОСОБА_12 каву, у той час коли остання направилась до кофейного апарату, який розташований посередині приміщення, ОСОБА_8 вдягнув на обличчя заздалегідь підготовлену медичну маску, достав пістолет та просунув у віконце, чекаючи коли до нього підійде ОСОБА_12 з кавою. Дочекавшись, коли вона підійшла, ОСОБА_8 , погрожуючи пістолетом, став вимагати гроші, які знаходились у касі, на що ОСОБА_12 відповіла йому, що в касі знаходиться гроші у сумі 50 грн., після чого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 на автомобілі «CHEVROLET AVEO» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 з місця події зникли у невідомому напрямку.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Так, захисник в своїй апеляційній скарзі вказує, що слідчий суддя в своїй ухвалі не навів мотивів відхилення доводів сторони захисту в частині що стосується віку та стану здоров`я підозрюваного, міцності соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявності в нього родини, а саме пристарілої матері та вагітної цивільної дружини, необхідності допомоги пристарілим батькам, так як батько є інвалідом третьої групи, наявності у підозрюваного постійного місця роботи в таксі, його позитивні характеристики, відсутність судимостей. Крім того, слідчим суддею не було проведено аналізу всіх ризиків, з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного. Посилання лише на тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Також, захисник зазначає, що слідчий суддя не взяв до уваги ті обставини що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, співпрацює зі слідством, позитивно характеризується за місцем роботи та мешкання. Крім того, слідчий суддя, визначаючи розмір застави, лише формально послався на виключність випадку внаслідок чого визначив розмір застави, який в три рази перевищує максимальний її розмір, при цьому жодним чином не мотивував в чому саме полягає виключність, яка дає підстави збільшити розмір застави.
Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора та слідчого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: протоколом огляду місця події від 09.10.2019 року; протоколом огляду предмету від 11.10.2019 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 09.10.2019 року.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому злочину, таслідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання сторони захисту про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки які належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тяжкість покарання, яке загрожуватиме підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, суспільну небезпеку вчиненого та особу підозрюваного, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.
В ході розгляду апеляційної скарги обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, є перешкодою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Разом з тим, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Вислухавши прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення слідчого судді в частині визначення розміру застави, апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів сторони захисту щодо невмотивованості рішення слідчого судді в цій частині та визначення завідомо непомірного розміру застави з огляду на таке.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя не дотримався зазначених вимог закону.
Так, слідчий суддя районного суду, визначивши заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 501750 (п`ятсот одна тисяча сімсот п`ятдесят) гривень, не навів в ухвалі жодної підстави, яку він вважає виключною, та яка давала можливість слідчому судді застосувати ч.5 ст.182 КПК України та визначити розмір застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, посилання слідчого судді про врахування при визначенні розміру застави матеріального стану підозрюваного є безпідставними з урахуванням того, що це питання не було предметом дослідження в районному суді, що підтверджується матеріалами справи.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд не може погодитися з визначеним слідчим суддею розміром застави та вважає його завідомо непомірним для підозрюваного, а тому ухвала слідчого судді в цій частині не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, позитивно характеризується за місцем проживання.
З урахуванням наведеного, враховуючи данні щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 , майнового стану, апеляційний суд вважає за необхідне визначити такий розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує обставини вчиненого злочину, а також приймає до уваги наявність ризиків можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню та вважає, що у даному випадку існує сукупність обставини, які вказують на те, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може розмір застави, визначений п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для підозрюваного, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки за твердженням сторони захисту підозрюваний має міцні соціальні зв`язки.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Так, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував положень КПК України та невірно визначив суму застави, як альтернативного запобіжного заходу для підозрюваного.

Згідно з ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається у певної кількості прожиткових мінімумах для працездатних осіб у залежності від тяжкості вчиненого злочину.

Слідчий суддя, суд, визначаючи розмір застави, повинен виходити саме з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто з грошової суми, що дорівнює місячному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року складає 1921 грн., що передбачено Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік».

Разом з тим, резолютивна частина оскаржуваної ухвали містить рішення слідчого судді щодо суми застави, яка визначена виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 13.10.2019 року, що є невірним.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала слідчого судді в частині визначення розміру застави не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування із визначенням розміру застави в межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме, в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 153680 грн.з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177,182,183,194,405,407,419,422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 частково задовольнити, ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 13.10.2019 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Усатівського ВП Біляївського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000713 від 09.10.2019року, обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в Одеській області, строком до 10.12.2019 року, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 153 680 грн., які можуть бути внесені підозрюваним або заставодавцем на Депозитний рахунок для зарахування заставних сум:

Код ; Рахунок отримувача: UA5026001; Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030200; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код класифікації доходів бюджету: 22030200.
Призначення платежу: згідно ухвали суду від 23.10.2019 р., заставна сума за ОСОБА_8 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

В разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; не відлучатися із міста Одеси без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця свого проживання; здати на зберігання до відповідних державних органів паспорт для виїзду за кордон.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4