КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

Даний вирок та вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10.03.2017 року вирішено виконувати окремо,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 21.10.2016, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, винайняв на одну добу квартиру АДРЕСА_3 , сплативши за оренду 550 гривень, та одночасно розмістив на Інтернет сайті «ОЛХ» оголошення з приводу надання в оренду даної квартири на довготривалий термін, строком на один рік з щомісячною оплатою за оренду у розмірі 5000 гривень. Наступного дня, 22.10.2016, о 17.00, ОСОБА_8 , прочитавши оголошення ОСОБА_6 на сайті «ОЛХ» про здачу квартири на тривалий термін, зателефонував ОСОБА_6 за номером телефону НОМЕР_1 , вказаному в оголошенні, та домовився про зустріч. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном громадян, шляхом введення в оману, ОСОБА_6 цього ж дня о 17.30 прибув до будинку АДРЕСА_4 , де зустрівшись з ОСОБА_8 повідомив останньому завідомо неправдиву інформацію, що він нібито здає двохкімнатну квартиру, яка належить його дядьку, який знаходиться за кордоном, строком на один рік, а також що вартість проживання у даній квартирі становить 5000 гривень за місяць. Після чого, з метою доведення свого злочинного наміру на заволодіння чужим майном до кінця, ОСОБА_6 запросив ОСОБА_8 пройти до квартири АДРЕСА_3 , де останній будучи переконаний у правомірності дій ОСОБА_6 , винайняв у нього дану квартиру строком на один рік та передав йому оплату за проживання у даній квартирі у розмірі 7000 гривень, з домовленістю, що наступного дня ОСОБА_8 заселиться до даної квартири зі своєю дружиною. Заволодівши шляхом обману вказаним чужим майном, ОСОБА_6 розпорядився ним на власний розсуд.

В подальшому, 23.10.2016 року приблизно о 14.30 годині, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, яке належить ОСОБА_8 , прибув до квартири АДРЕСА_3 , де повідомив останньому завідомо неправдиву інформацію, що потрібно додатково оплатити останній місяць оренди квартири в сумі 3000 гривень. ОСОБА_8 , будучи введеним в оману, вважаючи, що він буде користуватися даною квартирою на протязі року, передав ОСОБА_9 гроші в сумі 3000 гривень. Після чого, ОСОБА_6 заволодівши чужим майном, а саме грошовими коштами у розмірі 10000 гривень, які належать ОСОБА_8 , з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерпілому шкоду на загальну суму 10000 гривень.

Заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді 2 років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків від суми заробітку, в решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зокрема прокурор зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не повною мірою взяв до уваги дані про підвищену суспільну небезпечність обвинуваченого та вчиненого ним діяння, обставини і спосіб вчинення злочину, а також дані про його особу, який раніше судимий. Також вказує, що суд безпідставно визнав щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки обвинувачений лише визнав свою вину з урахуванням наявних у справі доказів.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, а також обставину, яка пом`якшує покарання.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, нейтрально характеризується за місцем реєстрації, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції правильно визначив йому вид та розмір покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України.
Крім того апеляційний суд враховує, що обвинувачений на даний час офіційно працює.
Отже судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Також, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, судом першої інстанції обґрунтовано враховано позицію прокурора у судовому засіданні, який просив суд призначати покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто судом дотримано принципу диспозитивності, із змісту якого, закріпленого в ст.ст. 26, 337, 416, 421, 437 КПК України, вбачається, що суд при призначенні покарання повинен діяти в межах позиції прокурора або потерпілого і не вправі погіршити правове становище обвинуваченого з власної ініціативи.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3