ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2342/19 Справа № 176/968/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року про відмову у задоволенні подання державної установи «Жовтоводська виправна колонія (№26)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року у задоволенні подання державної установи «Жовтоводська виправна колонія (№26)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що з часу відбування показання у ДУ «Жовтоводська виправна колонія (№26)» ОСОБА_8 отримав 5 заохочень та мав 2 стягнення, які хоча і погашені за плином часу, проте мають враховуватися судом в контексті аналізу поведінки засудженого за весь період відбування покарання.Із аналізу поведінки засудженого у період відбування покарання вбачається, що у ОСОБА_8 отримуванні заохочення від 22 травня 2017 року та 04 серпня 2017 року чергуються із стягненнями від 17 жовтня 2016 року та 07 грудня 2017 року. Таким чином, на думку суду, засуджений ОСОБА_8 почав отримувати систематично заохочення, не допускаючи при цьому будь-яких порушень режиму відбування покарання, лише протягом останнього часу (31 липня 2018 року, 27 грудня 2018 року, 09 квітня 2019 року) за період, що не перевищує 10 місяців і що безпосередньо передував розгляду питанню застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення.
Разом з тим, за глибоким переконанням суду, за такий незначний строк, із врахуванням того, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, неможливо дійти висновку, що засуджений дійсно досяг виправлення.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02.05.2019 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подання державної установи «Жовтоводська виправна колонія (26)» про умовне-дострокове звільнення від покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_8 .
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час розгляду подання не були розглянуті всі документи, які характеризують засудженого ОСОБА_8 за час відбуття ним покарання у Жовтоводській виправній колонії (№ 26) в період з жовтня 2016 року по травень 2019 року, не було повно та всебічно вивчено особу засудженого і те, що він довів своє виправлення.
Вважає, що докази, які були все ж таки розглянуті судом першої інстанції чітко встановлюють, що на сьогодні ОСОБА_8 визнав свою провину та став на шлях виправлення.

Засуджений та його захисник, кожен окремо, в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі, просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши надані матеріали, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи апелянта про наявність підстав для застосування в данному випадку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання установи виконання покарань, дослідив необхідні матеріали і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, в місцях попереднього увязнення утримувався з 18.03.2016 року, характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
Відбуває покарання у виді позбавлення волі в державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» починаючи з 06 жовтня 2016 року, характеризується позитивно, на виробництві не працевлаштований по незалежним від нього причинам, залучається до робіт з господарського обслуговування (різноробочим-будівельником) та благоустрою, до суспільно-корисної праці відноситься добре, провину у скоєному злочинні визнає, в заподіяному розкаюється, намагається своїм відношенням до праці та робіт з благоустрою установи спокутувати свою вину, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень, отримує посилки (передачі) і бандеролі.
Крім того, з часу відбування показання у державній установі «Жовтоводська виправна колонія (№26)» ОСОБА_8 отримав 5 заохочень, а саме: 22 травня 2017 року оголошено подяку за сумлінну поведінку та ставлення до праці за підсумками роботи за 1-й квартал 2017 року; 04 серпня 2017 року оголошено подяку за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці за підсумками роботи за 2-й квартал 2017 року; 31 липня 2018 року оголошено подяку за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці за підсумками роботи за 2-й квартал 2018 року; 27 грудня 2018 року оголошено подяку за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до праці за підсумками роботи за 4-й квартал 2018 року; 09 квітня 2019 року надано додаткове побачення за сумлінну поведінку та зразкове ставлення до виконання поставлених завдань за підсумками роботи у 1-му кварталі 2019 року.
Також ОСОБА_8 мав 2 стягнення: 17 жовтня 2016 року оголошено сувору догану за зберігання заборонених речей; 07 грудня 2017 року на 10 діб поміщений до ДІЗО за зберігання заборонених речей, які хоча і погашені за плином часу, проте мають враховуватися судом в контексті аналізу поведінки засудженого за весь період відбування покарання.
Таким чином, доводи захисника про те, що засуджений досяг прогресу у напрямку виправлення та зазнав змін, спростовуються вищевикладеним.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки останній навіть не працевлаштований на виробництві установи.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, того, що ОСОБА_8 виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своїм відношенням до праці та поведінкою ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні подання установи, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання, а тому доводи апелянта про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення його підзахисного необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року про відмову у задоволенні подання державної установи «Жовтоводська виправна колонія (№26)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4