28.05.2019 Єдиний унікальний номер 205/6771/17
Провадження №1-кп/205/418/19
Єд.унік.№205/6771/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпро, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, раніше засудженого: 13 грудня 2010 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.121 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 14 вересня 2012 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 6 днів; не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.15 ч.2-115 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_8 , 28 липня 2017 року, близько 18 години, з метою забрати свій мобільний телефон, прийшов за місцем проживання колишньої співмешканки ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними, а також потерпілими ОСОБА_10 , який також перебував за вказаною адресою, виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків. Через деякий час, обвинувачений ОСОБА_8 , забрав свій мобільний телефон та направився за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього, з мотивів помсти, виник злочинний умисел на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, взяв дерев`яну биту, довжиною 59 см., яку обмотав у два поліетиленові пакети та направився за адресою: АДРЕСА_2 , де в той час знаходився потерпілий ОСОБА_10 . Прибувши за вказаною адресою, обвинувачений ОСОБА_8 , в той же день, тобто 28 липня 2017 року, приблизно о 23 годині, утримуючи дерев`яну биту у своїх руках, постукав до хвіртки домоволодіння, на що потерпілий ОСОБА_10 відчинив її та виглянув на вулицю. Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, стоячи з правої сторони від хвіртки, заздалегідь підготовленою дерев`яною битою, яку тримав у своїх руках, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, наніс три удари в область голови потерпілого ОСОБА_10 , а саме: в область правої скроні, від яких останній зробив крок назад, а обвинувачений ОСОБА_8 , ставши перед ним, наніс один удар вказаною битою в тім`яну область голови, після чого наніс три удари вказаною битою в область лівої та правої рук потерпілого, якими він намагався захистити свою голову. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_8 , після того, як потерпілий після вказаних ударів опустив руки, наніс йому один удар битою в область голови, від якого ОСОБА_10 втратив свідомість та впав на землю, а ОСОБА_8 з місця злочину зник. Таким чином, в результаті нанесених обвинуваченим ОСОБА_8 ударів, потерпілому ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, епідуральних гематом малого об`єму у правій потиличній області та у правих відділах задньої черепної ямки, субарахноідального крововиливу, пневмоцефалії, перелому пірамідки скроневої кістки праворуч з переходом на основу черепа, перелому кісток носу, п`яти забійних ран: в лобній області ліворуч, в лобно-скроневій області практично по центру, у правій завушній шкіри правого слухового проходу, стану після вушної та носової кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень визнав повністю, у вчиненому розкаявся та пояснив суду, що 28 липня 2017 року, приблизно о 18 години, на прохання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , він прибув за місцем проживання останньої, за адресою: АДРЕСА_2 , де між ним, потерпілим ОСОБА_10 , який також перебував за вказаною адресою, а також ОСОБА_9 , виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час якого зазначені особи спричинили йому тілесні ушкодження, після чого він забрав мобільний телефон, який він подарував своєму сину та пішов до себе додому. Знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , він взяв дерев`яну биту та знову повернувся до місцем проживання ОСОБА_9 , з метою покарати потерпілого ОСОБА_10 за нанесені йому тілесні ушкодження та образи. Коли потерпілий відчинив хвіртку, він наніс ОСОБА_10 удар зазначеною битою в область голови, від якого останній відійшов назад, після чого він наніс ще кілька ударів по голові потерпілому, однак, у зв`язку з тим, що потерпілий закривався руками, удари приходились по руках. Коли потерпілий опустив руки, він наніс потерпілому ОСОБА_10 ще один удар в область голови, від якого останній впав на землю та показав жестами, що досить наносити удари, після чого він заспокоївся та пішов додому. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було, а удари потерпілому він наносив з метою помститися за спричинення йому тілесних ушкоджень та образи.

Крім показань самого обвинуваченого, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_10 суду підтвердив, що 28 липня 2017 року, вдень, обвинувачений ОСОБА_8 прийшов за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт, після чого обвинувачений пішов. В той же день, близько 23 години, обвинувачений ОСОБА_8 знову прийшов за вказаною адресою та став стукати у хвіртку, а коли він її відкрив, ОСОБА_8 став наносити йому удари дерев`яною битою, яку він приніс з собою, в область голови. Отримавши перший удар в голову, він зробив крок назад та став закривати голову руками, у зв`язку чим подальші удари приходились по руках. Коли він опустив руки, обвинувачений ОСОБА_8 наніс йому удар в голову, від якого він впав на землю та втратив свідомість.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 28 липня 2017 року, пізно ввечері, коли він та потерпілий ОСОБА_10 знаходились за адресою: АДРЕСА_2 , за вказаною адресою прийшов обвинувачений ОСОБА_8 , який, після того як потерпілий відчинив хвіртку, став наносити останньому удари в область голови, рук та тулубу предметом, схожим на трубу або биту, від яких ОСОБА_10 впав та втратив свідомість. Крім того, зазначений свідок підтвердив суду, що в той же день, вдень, за вказаною адресою, між обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_10 відбувся конфлікт, під час якого ОСОБА_9 вдарила обвинуваченого рукою по обличчю, а потерпілий ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав, після чого встав та пішов.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила суду, що 28 липня 2017 року, вдень, між обвинуваченим ОСОБА_8 та нею, а також потерпілим ОСОБА_10 , на території домоволодіння АДРЕСА_2 , виник конфлікт, під час якого вона нанесла обвинуваченому удар долонею руки по обличчю та хватала його обома руками за шию, а потерпілий ОСОБА_10 штовхнув ОСОБА_8 , внаслідок чого останній впав, після чого піднявся та пішов. В той же день, близько 23 години, обвинувачений ОСОБА_8 знову прийшов за зазначеною адресою, де спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Згідно протоколу огляду місця події від 29 липня 2017 року (а.с.12-15) встановлено, що місцем події є території домоволодіння АДРЕСА_2 . Під час огляду було виявлено та вилучено змив РБК з бетонного покриття у дворі, зіскоб РБК з дерев`яної рами вікна; за територією домоволодіння 2 поліетиленових пакети з написом «АТБ», на поверхні яких виявлена РБК.

Згідно з протоколом від 29 липня 2017 року (а.с.16), у обвинуваченого ОСОБА_8 вилучена дерев`яна бита з РБК, якою останній наніс тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .

Під час огляду від 29 липня 2017 року (а.с.18), за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , були вилучені речі обвинуваченого, в які він був одягнений під час вчинення злочину.

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №931/Н від 26 вересня 2017 року (а.с.111-112), в слідах на марлі зі змивом, який був вилучений під час огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , встановлена наявність крові, яка належить потерпілому ОСОБА_10 .

Відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз №932/Н від 20 вересня 2017 року та №930/Н від 20 вересня 2017 року (а.с.118-119, 125-126), на двох поліетиленових пакунках торгової марки «АТБ», вилучених біля буд. АДРЕСА_3 , встановлена наявність крові, яка належить потерпілому ОСОБА_10 .

Відповідно до висновку судової-цитологічної експертизи №1126 від 29 вересня 2017 року (а.с.132-135), на ударних частинах дерев`яної бити, вилученої у обвинуваченого ОСОБА_8 , встановлена наявність крові потерпілого ОСОБА_10 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №2588е від 04 серпня 2017 року (а.с.145-146), у обвинуваченого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синця, розташованого в проекції нижньої щелепи ліворуч з переходом на передньо-бокову поверхню шиї ліворуч у верхній її відділ, семи саднин по боковій поверхні шиї праворуч в середньому відділі, в надплічній області ліворуч, по задній поверхні шиї праворуч у нижньому відділі з переходом на паравертебральну лінію в проекцію 7-го шийного хребта, по передній поверхні лівого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №3377е від 07 жовтня 2017 року (а.с159-162), у потерпілого ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, епідуральних гематом малого об`єму у правій потиличній області та у правих відділах задньої черепної ямки, субарахноідального крововиливу, пневмоцефалії, перелому пірамідки скроневої кістки праворуч з переходом на основу черепа, перелому кісток носу, п`яти забійних ран: в лобній області ліворуч, в лобно-скроневій області практично по центру, у правій завушній шкіри правого слухового проходу, стану після вушної та носової кровотечі, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Характер та локалізація виявлених у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на який вказував потерпілий під час проведення слідчого експерименту від 08 вересня 2017 року (а.с.164-170).

Під час проведення слідчого експерименту від 19 вересня 2017 року (а.с.176-180), обвинувачений ОСОБА_8 вказав на обставини, за яких він спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 , а також кількість та локалізацію нанесених йому ударів. При цьому, як зазначено у висновку судово-медичної експертизи №3378е від 07 жовтня 2017 року (а.с.174-175), характер та локалізація виявлених у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, частково не суперечать механізму, локалізації та характеру, на який вказував обвинувачений ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 підтверджується долученими до справи речовими доказами, якими визнані: дерев`яна бита, обмотана 2 білими поліетиленовими пакетами «АТБ» зі слідами РБК, кросівки, труси, дві футболки, шкарпетки, труси білого кольору, футболка без рукавів, футболка синього кольору, зіскоб з РБК, паперові конверти (а.с.19-20, 21-22, 23-24, 26-27).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №186 від 21 вересня 2017 року (а.с.151-155), обвинувачений ОСОБА_8 у період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки не страждав та на теперішній час не страждає. В період інкримінованого йому діяння та у теперішній час, обвинувачений ОСОБА_8 міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Обвинувачений ОСОБА_8 в досліджуваній ситуації в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ст.15 ч.2-115 ч.1 КК України, як замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Під час судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення та дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні, після зміни прокурором обвинувачення та застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, підтримав обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" - закінчений замах на умисне вбивство особи вчиняється з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно-небезпечні наслідки і бажала їх настання.

У п.22 вказаної Постанови зазначено що, вирішуючи питання про наявність у діях особи умислу на вбивство, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передували події, їх стосунки. Вказана правова позиція відображена також у постанові від 31 січня 2013 року Верховного Суду України по справі № 5-32кс12.

Згідно з ч.2 ст.24 КК України, умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
При відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим.
Крім цього, у ч.2 ст.15 КК України вказано, що закінченим замахом на вчинення злочину вважаються дії, направлені на його досягнення, при якому винний зробив усе, що вважав за необхідне, однак злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Судом встановлено, що 28 липня 2017 року, близько 18 години, за адресою: АДРЕСА_2 , між обвинуваченим ОСОБА_8 , з однієї сторони та його колишньою співмешканкою ОСОБА_9 , а також потерпілим ОСОБА_10 , з іншої сторони, стався конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час якого обвинуваченому були заподіяні тілесні ушкодження. Зазначені обставини не заперечував і сам потерпілий ОСОБА_10 , а також свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Крім того, наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, підтверджена висновком судово-медичної експертизи №2588е від 04 серпня 2017 року, при цьому, характер та локалізація тілесних ушкоджень не суперечить показанням свідків та потерпілого.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_8 наносив удари потерпілому ОСОБА_10 до того моменту, поки останній на впав на землю, після чого припинив свої дії та пішов. При цьому, зазначений свідок підтвердив суду, що обвинувачений ОСОБА_8 припинив свої дій добровільно, його ніхто не стримував. Таким чином, в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що будь-які перешкоди для продовження побиття потерпілого ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_8 були відсутні, а припинив свої дії обвинувачений добровільно. Будь-яких доказів, які б спростовували зазначені обставини, ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, надано не було.

Допитана в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_12 суду пояснила, що виявлені у потерпілого ОСОБА_10 тілесні ушкодження хоча і є небезпечними для життя в момент заподіяння, однак не завжди призводять до смерті потерпілого; медична допомога щодо відкритої черепно-мозкової травми, знадобилась потерпілому лише для ушивання країв рани.

Таким чином, зазначені обставини, у їх сукупності, а також локалізація, характер тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , а також механізм їх заподіяння, добровільне припинення своїх дій, при відсутності перешкод для їх продовження, на думку колегії суддів свідчать про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на умисне вбивство потерпілого.

Крім того, в судовому засіданні також встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , під час вчинення злочину, в стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який істотно вплинув на свідомість і поведінку, не перебував, що підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи №186 від 21 вересня 2017 року.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше засуджений, у вчиненому щиро покаявся, характеризується позитивно, має двох неповнолітніх дітей, є інвалідом 3-ї групи з дитинства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , передбаченою ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , передбаченою ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину повторно.

При обранні виду та розміру покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного та з урахуванням обставин злочину, поведінки потерпілого, яка передувала вчиненню злочину, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, але в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.121 КК України, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 29 липня 2017 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі: дерев`яну биту, обмотану 2 білими поліетиленовими пакетами «АТБ» зі слідами РБК, кросівки, труси, дві футболки, шкарпетки, труси білого кольору, футболку без рукавів, футболку синього кольору, зіскоб з РБК, паперові конверти, які зберігаються у камері схову Новокодацького ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3