Справа № 357/4656/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.07.2019 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 28.07.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 187 ч. 3 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 2) 17.06.2010 Приморським районним судом міста Одеси, за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 1 місяць позбавлення волі; 3) 13.03.2015 Приморським районним судом м. Одеса за ст. 186 ч. 2, ст. 69 КК України, до покарання у вигляді 3 роки позбавлення волі. Ухвалою Березанського міськрайонного суду Київської області від 23.03.2016, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання період з 01.02.2015 по 12.04.2015 з розрахунку 1 день за 2 дні позбавлення волі, звільнений 20.11.2017, по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_4 , захисник адвокат: ОСОБА_5 , обвинувачений: ОСОБА_3 , У С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотиіві кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 23.04.2019, приблизно о 10.00 год., перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_3 виник умисел на заволодіння майном ОСОБА_6 .
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи у зазначеній вище квартирі, розуміючи, що ОСОБА_6 не може чинити супротиву, з корисливих мотивів, повторно, не зважаючи на викрики потерпілого, щодо припинення правопорушення, відкрито заволодів майном ОСОБА_6 , а саме милицями марки «HT-002-008». Після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 266 гривень 67 копійок.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб і мету його вчинення. Зокрема ОСОБА_3 пояснив, що він 23.04.2019, приблизно о 10.00 год., перебуваючи за місцем проживання свого знайомого ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_3 , після вживання спиртних напоїв, заволодів майном ОСОБА_6 , не дивлячись на викрики останнього щодо припинення правопорушення, викрав милиці, та з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд. В скоєному розкаюється, просив суворо не карати, врахувати повне матеріальне відшкодування шкоди завданої потерпілому.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумніві суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю та зазначив, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має, оскільки останній повністю відшкодував матеріальну шкоду завдану внаслідок вчинення злочину. Просив призначити покарання з урахуванням вимог закону.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вище встановлених обставин.
При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Посилання обвинуваченого в показах, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не підтверджуються, а тому суд не може визнати цей факт обтяжуючою обставиною. Також суд не має можливості визнати обтяжуючою обставиною вчинення злочину щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, оскільки також зазначені обставини не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.
Також суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває. З місця проживання характеризується негативно, не одружений, не має на утриманні утриманців, але проживає разом з хворою матір`ю, яка перебуває на диспансерному обліку в Комунальному закладі Київської обласної ради «Білоцерківський обласний онкологічний диспансер» та потребує сторонній допомоги, а також наявність постійного місця проживання та реєстрації, свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований та суспільно корисною працею не займається, законного джерела заробітку не має, але на життя заробляє стихійними заробітками, також перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних солдатів і сержантів у Білоцерківському ОМВК як засуджений; враховуючи позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; позицію потерпілого, який вважав, що обвинуваченого слід покарати з урахуванням вимог закону; відношення обвинуваченого до вчиненого, який під час судового засідання щиро каявся, відшкодував шкоду завдану внаслідок вчинення злочину, а також останній в судовому засіданні підкреслив, що перебуваючи під вартою кинув вживати алкогольні напої, більш у майбутньому, злочини вчинять не буде, зробив висновки належні, став на шлях виправлення, враховуючи поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, однак з урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне застосувати до нього ст. 75 КК України.
Таким чином, суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положень закону, якими керувався суд.
І. Щодо питання запобігання заходу, як заходу забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2019 відносно ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, який на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2019 продовжений, ще на 60 діб до 18.08.2019.
Враховуючи мотиви і підстави обрання запобіжного заходу повинні відповідати вимогам Конвенції і рішенням ЄСПЛ, згідно з якими міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути виправдана очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.
Так, з метою уникнення порушення вимог пп. "c" п. 1 ст. 5 Конвенції у справі "Третьяков проти України" Європейським судом констатовано з огляду на те, що рішення суду (Дзержинський районний суд м. Харкова), якими продовжувалось застосування до заявника запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не містили належного обґрунтування та визначених строків; при цьому ці рішення містили посилання на первісні підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою не розглядалась.
Отже з огляду на вищевикладене, запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 слід змінити на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язок з`являтися за першим викликом до суду, звільнивши останнього з-під варти в залі суду негайно.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у справі відсутній.
Керуючись ст. ст. 368, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на три роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити до набрання вироком законної сили на особисте зобов`язання, звільнивши останнього з-під варти в залі суду негайно, та покласти на нього обов`язок з`являтися до суду за першим викликом.

Речові докази по справі, а саме: 4 металеві трубки, за квитанцією № 273/2019, які зберігаються в камері схову Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після набрання вироком законної сили знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1