Справа № 752/4512/17
Провадження №: 1-кп/752/173/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року Голосіївський районний суд м.києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000895 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозова, Шаргородського р-ну, Вінницької обл., українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 186 КК України

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 приблизно о 22.40 год. 04.02.2017 року, знаходячись за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський 74-А, побачив раніше не знайому йому дівчину, якою виявилась ОСОБА_10 , та йдучи користувалась власним мобільним телефоном марки «Lenovo S 60» сірого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 , вартістю 3 999 грн. 00 коп., із сім-картою мобільного оператора «Лайфселл» вартістю 20 грн. 00 коп., на рахунку якої було 10 грн. 00 коп. Після чого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що нікого поруч немає, підбіг ззаду до потерпілої ОСОБА_10 . Однією рукою схопив за шию ОСОБА_10 , чим завдав фізичного болю, а іншою затулив рота та потягнув на себе, з метою не дати їй змоги чинити опір. Від цих дій потерпіла втратила рівновагу та випустила із рук вищевказаний мобільний телефон.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, скориставшись тим, що ОСОБА_10 випустила мобільний телефон, ОСОБА_3 підняв його із землі та, утримуючи його при собі, з місця вчинення злочину зник, тим самим відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_10 , чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 4029 грн. 00 коп.
В подальшому, зникнувши із місця вчинення злочину, ОСОБА_3 попрямував до місця мешкання, де зайшовши до приміщення туалетної кімнати, почав вести смс-листування за допомогою викраденого ним мобільного телефону із сестрою потерпілої, з метою обміну вищевказаного мобільного телефону на грошові кошти. В ході листування, ОСОБА_3 домовився про зустріч з останньою та прибувши за вказаною ним же адресою, а саме: м. Київ, вул. Ізюмська, 5, був помічений працівниками поліції та почав тікати. Однак, у подальшому був затриманий та доставлений до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві.
Тобто, ОСОБА_3 визнається винним за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, пояснив, що він не причетний до відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 . Також зазначив, що 04.02.2017 року приблизно о 00-00 год. повертався з роботи. Неподалік станції метро «Деміївська», що у м. Києві, побачив як за ним іде двоє чоловіків в цивільному одязі. Оскільки була пізня година, він злякався та почав бігти. Після чого, сховався під автомобіль. Через декілька хвилин підійшли працівники поліції, які витягли його з-під автомобіля. Один із них йому до кишені поклав чужий мобільний телефон, після чого підбігло ще двоє осіб, які одягли кайданки. Через деякий час у присутності понятих він витягнув із кишені мобільний телефон, який йому підкинули працівники поліції. Потерпілу ОСОБА_10 раніше не знав. Чому потерпіла під час впізнання та в ході судового розгляду весь час вказувала саме на нього як на особу, яка відкрито заволоділа її телефоном, йому не відомо. Вважає себе невинним у вчиненні даного кримінального правопорушення. У зв`язку з чим, просив ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.

Незважаючи на те, що ОСОБА_3 свою вину у вчиненому правопорушенні не визнав, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доводиться доказами, дослідженими в суді, зокрема:
- показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що 04.02.2017 року приблизно о 22-40 год. вона поверталась додому з роботи. Коли вона дійшла до під`їзду буднику 74-а по просп. Голосіївському, що у м. Києві, на неї ззаду раптово напав невідомий чоловік, яким в подальшому виявився ОСОБА_3 , а саме: затулив їй рот, взяв за шию та почав тягти у бік гаражів. Удари не наносив, однак, у неї залишилась подряпина на щоці. Вона злякалась, почала кричати та викинула телефон, який тримала в руках. В цей час чоловік відійшов у бік, подивився на неї та побіг за телефоном, а вона в свою чергу, побігла у під`їзд додому. Коли прибігла додому, повідомила, рідних про те, що сталось. Мати викликала працівників поліції. Коли працівники поліції приїхали, вона описала особу, яка на неї напала. Особа була у темній шапці, темній куртці, темних штанях та кросівках. В цей час її сестра ОСОБА_11 почала телефонувати на викрадений телефон, після чого почала писати повідомлення та домовлятись про зустріч, щоб викупити телефон. Під час затримання ОСОБА_3 вона присутня не була, знаходилась у машині працівників поліції. Наступного разу після заволодіння її телефоном вона побачила ОСОБА_3 на впізнанні та одразу вказала на нього.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , про те, що 04.02.2017 року приблизно о 23-00 год. вона перебувала вдома. В цей час повернулась сестра ОСОБА_10 , яка повідомила, що на неї здійснив напад невідомий чоловік та заволодів її мобільним телефоном. Мати зателефонувала працівникам поліції. Через декілька хвилин вони зустріли працівників поліції біля під`їзду. Сестра описала чоловіка, який здійснив на неї напад. Крім того, свідок суду повідомила, що коли мати викликала працівників поліції, вона зі свого телефону намагалась зателефонувати на викрадений телефон. Однак, ніхто не відповідав. Після чого, вона почала писати повідомлення, запропонувала викупити телефон за 3 000 гривень та домовилась про зустріч неподалік магазину «Рошен», що по просп. Науки, 1. Прийшовши на місце зустрічі вона довго чекала. Коли побачила підозрілу особу, що відповідає опису сестри, повідомила про це працівників поліції. Працівники поліції побігли за ним, він почав тікати. В подальшому даного чоловіка було затримано. Після чого, вона разом із працівникам поліції направилась до місця затримання особи, яким виявився ОСОБА_3 . Останній перебував у кайданках. Під час огляду ОСОБА_3 у нього вилучили мобільний телефон її сестри. Вилучений мобільний телефон вона до рук не брала. Під час затримання ОСОБА_3 її сестра не була присутня, а знаходилась в автомобілі працівників поліції.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , про те, що 05.02.2017 року був присутній в районі Деміїівської площі у м. Києві під час затримання чоловіка, яким в подальшому виявився ОСОБА_3 . Працівники поліції запропонували йому бути понятим. Був іще один понятий. Затриманого вийняли з-під автомобіля. Він був одягнутий в куртку, джинси, кросівки. ОСОБА_3 власною рукою вийняв з кишені мобільний телефон. Працівник поліції повідомив, що телефон «Lenovo» темного кольору. Даний телефон поклали до пакету. Після чого, він підписав протокол огляду місця події.
- показаннями свідка ОСОБА_13 , про те, що він працює на посаді інспектора патрульної поліції в УПП у м. Києві. 04.02.2017 року заступив на чергування по охороні громадського прядку. Приблизно о 01-00 год. черговий почав викликати найближчі екіпажі до «Деміївського ринку». Приїхавши на місце виклику, йому слідчі повідомили, що вони переслідували підозрювану особу, однак втратили її. Повідомили орієнтування на особу: темна куртка, темні штани, темні кросівки. Так, проїжджаючи біля припаркованих автомобілів він помітив особу, яка лежала під вантажним автомобілем «Мерседес». Він разом із напарницею допомогли йому вилізти з-під автомобіля. Після чого, підійшли слідчі. На ОСОБА_3 одягнули кайданки. При поверхневому огляді за участі понятих ОСОБА_3 з правої кишені вийняв мобільний телефон «Lenovo», кинув телефон на землю та повідомив, що телефон не його.
- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_14 , що вона працює на посаді інспектора патрульної поліції в УПП у м. Києві. 04.02.2017 року разом із ОСОБА_13 заступила на чергування по охороні громадського прядку. Приблизно о 01-00 год. черговий почав викликати найближчі екіпажі до «Деміївського ринку». Приїхавши на місце виклику, слідчі їм повідомили, що вони переслідували підозрювану особу, однак втратили її. Так, проїжджаючи біля припаркованих автомобілів він помітив особу, яка лежала під вантажним автомобілем «Мерседес». Дана особа підпадала під наданий опис: темна куртка, темні штани, темні кросівки. Вона разом із напарником допомогла даній особі вилізти з-під автомобіля. В подальшому його передали слідчо-оперативній групі, яка в присутності понятих вилучила мобільний телефон «Lenovo».
- показаннями свідка ОСОБА_15 , про те, що вночі 04.02.2017 року перебував вдома за адресою: АДРЕСА_3 , вийшов на балкон покурити. Потім почув як кричить дівчина, відразу вийшов на вулицю. Побачив хлопця і дівчину. У дівчини впав телефон, який засвітився. Хлопець відштовхнув дівчину, підняв телефон та побіг. Хлопець був одягнений у темну куртку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.
Покази свідків та потерпілої суд кладе в основу вироку, оскільки вони є логічними, послідовними та узгоджуються з дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме:
- даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 05.02.2017 року та фото таблицями до нього, відповідно до якого на ділянці місцевості, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ізюмська, 5. Виявленого громадянина, який представився як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який добровільно з правої кишені куртки лівою рукою витягнув мобільний телефон «Lenovo S 60» сірого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 . Будь-яких зауважень до протоколу не зазначено.
- даними, які містяться в протоколі огляду предметів від 05.02.2017 року та фото таблицями до нього, відповідно до якого при під час огляду виявлено мобільний телефон «Lenovo S 60» сірого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 .
- постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 05.02.2017 року, відповідно до якої мобільний телефон «Lenovo S 60» сірого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 визнано речовим доказом.

- даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2017 року та фото таблиць до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 по формі обличчя, за зростом, одягом та взуттям впізнала чоловіка, який відкрито заволодів її речами, а саме вказала на ОСОБА_3

- висновком експерта № 307 від 06.02.2017 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виявлене садно в лівій підочно-щічній ділянці. Вказане ушкодження спричинене тупим предметом, могло утворитись 04.02.2017 року, не було небезпечним для життя та відноситься до легкий тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Суд вищенаведені досліджені в ході судового розгляду даного кримінального провадження докази визнає належними, допустимими та такими, що мають значення у даному кримінальному провадженні. У зв`язку з чим, кладе їх в основу обвинувального вироку.
Покази обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не причетний до відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 суд оцінює критично та вважає їх способом захисту, обраним з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, виходячи зі наступного.
Згідно пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, останній вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадене.
Те, що мало місце відкрите викрадення майна із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , а саме мобільного телефону «Lenovo S 60» сірого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 , повністю підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 , який раніше не знав ОСОБА_10 та ОСОБА_3 та був очевидцем події, що відбулась 04.02.2017 року, а саме: чув крики дівчини та бачив, як у дівчини впав телефон, який засвітився, а також хлопця, який відштовхнув дівчину, підняв телефон та побіг, що підтверджує також і характер вчиненого злочину, що було саме відкрите викрадення майна.

Те, що саме ОСОБА_16 вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_10 , а саме мобільного телефону «Lenovo S 60» сірого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 , повністю підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 05.02.2017 року та фото таблиць до нього, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 по формі обличчя, за зростом, одягом та взуттям впізнала чоловіка, який відкрито заволодів її речами, а саме вказала на ОСОБА_3 . Також, потерпіла весь час в ході судового розгляду вказувала на ОСОБА_3 як на особу, яка відкрито заволоділа її майном та жодного разу не змінювала свої показання в ході судового розгляду. Також зазначене підтверджується і показаннями свідків, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у присутності яких ОСОБА_3 добровільно видав із правої кишені куртки мобільний телефон «Lenovo S 60», який належить ОСОБА_10 , а також узгоджується із даними, вказаними у протоколі огляду місця події від 05.02.2017 року.
Суд до зауважень сторони захисту про те, що потерпіла ОСОБА_10 була присутньою при затриманні ОСОБА_3 , у зв`язку зі чим, під час пред`явлення особи для впізнання одразу вказала на ОСОБА_3 ставиться критично, оскільки зазначене спростовується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 відповідно до яких потерпіла ОСОБА_10 під час затримання ОСОБА_3 перебувала в автомобілі працівників поліції.

У зв`язку із чим, захисна версія обвинуваченого щодо непричетності до відкритого викрадення майна ОСОБА_10 повністю спростовується сукупністю здобутих у ході досудового розслідування та досліджених під час судового розгляду доказів, які суд визнав належними та допустимими.
Аналізуючи та оцінюючи усі, досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про те, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжували б покарання, судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання ОСОБА_16 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину та приходить до висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Однак, враховуючи вищевикладені відомості про особу ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає можливим, відповідно до вимог ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання, якщо він протягом, призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Крім того, при визначенні строку випробування ОСОБА_3 суд враховує повне невизнання останнім своєї вини у вчиненому злочині в ході всього судового розгляду, а також повне спростування його показів щодо непричетності до відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 дослідженими в ході судового розгляду доказами, що вказує на його спробу уникнення від кримінальної відповідальності за пред`явленим обвинуваченням. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_3 може в подальшому порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_3 іспитовий строк на максимальний термін, визначений ст. 75 КК України.
Крім того, в ході судового розгляду від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшло клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».
Розглянувши дане клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Статтею першою Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили.
Оскільки ОСОБА_16 визнаний винним за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не є особою, на яку поширюються вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році», та вважає за необхідне у задоволенні даного клопотання відмовити.
Цивільний позов не заявлений, судові витрати по провадженню відстутні.
Долю речових доказів вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовити.
Речові докази: мобільний телефон «Lenovo S 60» сірого кольору ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 , який передано під розписку ОСОБА_10 повернути ОСОБА_10 .

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя