Провадження № 11-кп/824/1795/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ясинувата, Донецької області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 1796 (тисяча сімсот дев`яносто шість) гривень 90 (дев`яносто) копійок за проведення криміналістичної експертизи в дохід держави.
Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 31.07.2018 р. близько 11 години 50 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «GeelyEmgrand» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись в м. Києві по вулиці Пухівській, 6, в напрямку від села Пухівка Броварського району Київської області до вулиці Крайньої в м. Києві, в порушення вимог п. 1.3, п. 2.3.б, п. 12.3 Правил дорожнього руху, не виконав вимоги Правил дорожнього руху, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував відповідним чином на її зміну, при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний виявити, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, однак цього не дотримався та допустив зіткнення із припаркованим автомобілем марки «ГАЗ-330232» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ГАЗ-330232» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого променево-зап`ясткового суглобу перелом дистального епіметафіза променевої кістки та шиловидного відростку ліктьової кістки з незначним зміщенням кісткових уламків, що відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості. Під час руху водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 1.3, п. 2.3.б, п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Порушення вимог п. 1.3, п. 2.3.б, п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
ОСОБА_7 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26.03.2019 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 9 619 грн. 80 коп. та моральну шкоду в сумі 250 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що ним до початку розгляду кримінального провадження по суті, заявлено цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином. Даний позов був прийнятий судом до розгляду, водночас наприкінці розгляду з надуманих незаконних підстав залишено без розгляду. Єдиною підставою для цього суд першої інстанції визначив: «оскільки третьою особою потерпілими зазначено ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», яка не є стороною кримінального провадження». При цьому, суд не послався на жодну норму ЦПК України, яка б закріпила таку підставу для залишення позову без розгляду, оскільки такої норми не існує.
Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив про те, що ОСОБА_7 вжив заходи для часткового відшкодування шкоди потерпілому, оскільки одна тисяча гривень, які останній надав не може вважатися достатньою та адекватною компенсацією заподіяної моральної та матеріальної шкоди.
В обґрунтування заподіяної моральної шкоди потерпілий зазначає про тяжкість життєвих змін у зв`язку із злочином: ОСОБА_9 є правшою, йому було зроблено хірургічне втручання, на праву руку було накладено гіпс, рука була знерухомлена, сильно боліла, тому на тривалий час він був позбавлений звичного способу життя, що спричинило додаткові страждання. У наслідок ДТП ОСОБА_9 отримав великий стрес та психологічну травму, так як дуже нервував, удар був несподіваним, від удару потерпілого викинуло на асфальт. Через травму правої руки, отриманої внаслідок ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_7 , потерпілий не мав можливості допомагати своїм батькам особам пенсійного похилого віку по господарству. Рідний батько ОСОБА_9 , який має статус інваліда, тяжко пережив ДТП та тривалий час перебував у комі, що призвело до значних фінансових витрат, спрямованих на лікування батька. Жодної моральної підтримки чи матеріальної допомоги від ОСОБА_7 потерпілому, з моменту вчинення ним ДТП, не надійшло. Одна тисяча гривень не відшкодовує навіть витрат на лікування. ОСОБА_7 навіть вербально не вибачився за ті страждання, які він спричинив потерпілому.

В обґрунтування заподіяної ОСОБА_9 відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 9 619 грн. 80 коп., відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 28.11.2018 медичну картку ОСОБА_9 , де зазначено призначені останньому препарати та рентгенівські знімки визнано речовими доказами та передано на відповідальне зберігання до КМКЛШМД (м. Київ, вул. Братиславська, 3). Дані витрати на лікування становлять 9 619 грн. 80 коп.

Окрім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем, на сухій трасі, за сонячної ясної погоди, за 100% видимості, але навіть за таких сприятливих умов не впорався з керуванням і спричинив ДТП, і, як наслідок середньої тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_9 . За таких обставин можна вважати, що обвинувачений або не має достатніх навичок водіння транспортного засобу, або має високий рівень злочинної самовпевненості за кермом, тому суд першої інстанції не обгрунтовано та незаконно призначив вкрай м`яке покарання за вчинений злочин.
Тобто, суд застосував покарання у вигляді незначного штрафу у сумі 3400 грн. і не застосував покарання, яке було б достатнє та законне для виправлення обвинуваченого, а саме щодо обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив задовольнити в повному обсязі його цивільний позов,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого в частині призначення додаткового покарання,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 , учасниками судового розгляду не оскаржується.
Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі, та належним чином оцінених і наведених у вироку доказів.
Відповідно до положень ст.65 КК Українисуд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої потерпілим апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, та повною мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Доводи потерпілого, викладені в апеляційній скарзі про те, що призначене ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції є вкрай м`яке, не відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченого - не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Так, при призначенні обвинуваченому покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює водієм і його дохід є єдиним для утримання його сім`ї, є інвалідом 3-ї групи, взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчинених злочинів, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Покарання за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі потерпілого.

Згідно вимог ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, зокрема: п.7) чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, а згідно ч.1 ст.129 цього Кодексу, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково.
Підстави залишення цивільного позову без розгляду визначені в ч.3 ст.129 КПК України, а саме у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст. 326 цього Кодексу, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник.
Оскільки,судом першої інстанції постановлено обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 і потерпілийбув присутній у судових засіданнях, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, залишивши без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, порушив діюче законодавство.

Висновки суду про залишення цивільного позову без розгляду з підстав невідповідності форми та змісту встановлених до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства, оскільки третьою особою потерпілим зазначено ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», яка не є стороною кримінального провадження є хибним, оскільки цивільний позов прийнятий судом до провадження, будь-яких ухвал про невідповідність цивільного позову вимогам ЦПК судове провадження містить, тому даний цивільний позов підлягає вирішенню.

Апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягають до задоволення судом апеляційної інстанції, оскільки колегія суддів позбавлена можливості вирішити цивільний позов, враховуючи те, що останній не вирішений по суті.

Враховуючи, що розгляд провадження в частині вирішення цивільного позову проведений з істотним порушенням кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції в частині вирішення зазначеного вище цивільного позову підлягає скасуванню, з призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 26 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині залишення цивільного позову без розгляду - скасувати. Призначити в цій частині новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4