УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 , за участю: слідчого ОСОБА_3 , власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві

клопотання старшого слідчого з ОВС СВ РОВКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000354 від 14 травня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.212 КК України,

В С Т А Н О В И В :

23 серпня 2019 року старший слідчий з ОВС СВ РОВКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , в якому просить накласти арешт на майно, яке було виявлене та вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Трассір УА» ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в національній валюті на суму 121 400 грн. та грошові кошти в іноземній валюті на суму 66 843 доларів США. Вказане клопотання надійшло на адресу суду, через поштове відправлення, 27 серпня 2019 року.

Слідчий вказує, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку за адресою проживання директора ТОВ «Трассір УА» ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, на які у клопотанні слідчий просить накласти арешт, не були зазначені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 13 серпня 2019 року про проведення обшуку, але вони набуті кримінально протиправним шляхом, отримані в результаті незаконної діяльності службових осіб ТОВ «Трассір УА».

У клопотанні слідчого зазначається, що орган досудового розслідування прийшов до висновку, що вказані у клопотанні грошові кошти мають значення речового доказу у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив його задовольнити. Також вказав, що під час обшуку була присутня громадянка ОСОБА_7 , та повідомила, що вилучені грошові кошти належать їй, і вони набуті в результаті продажу квартири, однак сума коштів, яка була зазначена в договорі купівлі продажу квартири була значно нижче вилученої суми коштів.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 заперечував з приводу задоволення клопотання про арешт майна, вилученого в ході проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що відсутні підстави для накладення арешту на грошові кошти, оскільки вказані кошти не належать ОСОБА_4 , та взагалі квартира, в якій було проведено обшук не є місцем проживання ОСОБА_4 .

Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання, з підстав зазначених представником, вказавши також, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та відповідно вилучені грошові кошти не є його власністю.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_7 зазначила, що саме вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що перед проведенням обшуку вона попереджала слідчого, що в квартирі знаходяться її грошові кошти, частину з яких становлять її особисті заощадження, та грошові кошти від продажу квартири.

Дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, заслухавши доводи слідчого ОСОБА_3 , власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , представника власника тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_5 , слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання, виходячи із наступного.

В провадженні слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м.Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000354 від 14 травня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.3 ст.212 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
В клопотанні слідчий наводить мету накладення арешту на вилучені в ході обшуку за адресою проживання директора ТОВ «Трассір УА» ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, отримані в результаті незаконної діяльності службових осіб ТОВ «Трассір УА», а також з метою збереження речових доказів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Проте в підтвердження клопотання слідчим не надано такого обсягу вагомих доказів, які б підтверджували, що майно, на яке планується накладення арешту, набуте кримінально-протиправним шляхом, як це визначено ст. 98 КПК України.
У зв`язку з чим, на переконання слідчого судді, вважати, що вказане майно, зазначене в клопотанні, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, відсутні підстави.
Відповідно до п.2 ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України.
Проте, в матеріалах клопотання відсутні відомості щодо набуття вищевказаного вилученого майна кримінально протиправним шляхом або отримання внаслідок вчинення кримінального правопорушення, воно не є предметом кримінального правопорушення та не використовувалось як засіб вчинення кримінального правопорушення, не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин,що встановлюються під час кримінального провадження.
У зв`язку з чим, на переконання слідчого судді, вважати, що вищевказане майно, зазначене в клопотанні, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, відсутні підстави.
Крім того, слідчим у клопотанні не зазначалось, що метою накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а слідчий суддя не має повноважень вийти за межі заявленої слідчим за погодженням з прокурором мети накладення арешту на майно, або власноручно накласти арешт з іншою метою, ніж та, що вказана у клопотанні про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС СВ РОВКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000354 від 14 травня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.3 ст.212 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1