справа № 462/3392/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000137 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тбілісі (Республіка Грузія), грузина, громадянина Грузії, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє - 10.10.2018 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту (звільнений по відбуттю строку покарання 28.12.2018 року); 01.04.2019 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.185; ч.2 ст.185 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 10.01.2019 року близько 13.00 год., перебуваючи у підсобному приміщенні магазину «Roy Robson» ТЦ «Victoria Gardens» на вул.Кульпарківська, 226А у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, повторно таємно викрав із сумки ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Iphone 6s», чим завдав потерпілій майнову шкоду в розмірі 5600 грн.
Також, 15.01.2019 року близько 13.30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні магазину №36 ТЦ «Будмаркет», що на ринку «Південний» за адресою: м Львів, вул. Щирецька, 36, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, повторно таємно викрав зі столу належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Xiomi RedmiNote 5», чим завдав потерпілому майнову шкоду в розмірі 7000 грн.
Крім цього, 04.04.2019 року близько 14.40 год. ОСОБА_5 у приміщенні магазину «Імідж» ТЦ «ВАМ», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Виговського, 100, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, повторно таємно викрав із столу належний ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Iphone 6s», чим завдав потерпілій майнову шкоду в розмірі 5600 грн.
Також, ОСОБА_5 10.04.2019 року близько 17.00 год., перебуваючи у приміщенні ТЦ «Метро» на вул. Городоцька, 300 у м.Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, повторно таємно викрав із кишені куртки ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J6», чим завдав потерпілій майнову шкоду в розмірі 8900 грн.
Окрім цього, ОСОБА_5 07.05.2019 року близько 19.05 год. у приміщенні магазину «Євротренд», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Широка,31, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, намагався викрасти із кишені ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Iphone7», однак не вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був виявлений потерпілою.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованих йому злочинах, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.185; ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання аналогічні фабулі обвинувачення, в тому числі щодо обставин, послідовності та мотивів своїх дій у кожному з епізодів. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.32 КК України вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Згідно примітки 1 ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
Обвинувачений ОСОБА_5 до вчинення 10 та 15 січня 2019 року інкримінованих йому епізодів злочинної діяльності був засуджений 10.10.2018 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.2 ст.185 КК України, а до вчинення інкримінованих йому посягань на власність 04 і 10 квітня 2019 року та 07 травня 2019 року також і вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 01.04.2019 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України, отже, в даному випадку має місце така кваліфікуюча ознака крадіжки, як повторність, пов`язана із засудженням ОСОБА_5 за раніше вчинений злочин.
Також суд враховує, що у разі вчинення винною особою декількох злочинів проти власності, одні з яких були закінченими, а інші - ні, незакінчені злочини мають бути кваліфіковані окремо з посиланням на частину першу статті 14 КК України або відповідну частину статті 15 КК України.
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, доведена повністю і ці його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України, а також, що доведеною є вина обвинуваченого у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, і такі його дії вірно кваліфіковано стороною обвинувачення за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця.
Згідно роз`яснення, наведеного у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» (далі - Постанова №7) визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, вчиненими умисно, з корисливих мотивів; особу винного, який раніше неодноразово судимий (матеріали кримінального провадження, арк.168-174, 178-181), неодружений, офіційно непрацевлаштований, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває (матеріали кримінального провадження, арк.167).

Також суд бере до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до висновків якої виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим оцінюються як високі, а небезпеки для суспільства - як середні.
Виходячи з наведеного, враховуючи позицію потерпілих, викладену в поданих кожним з них на адресу суду заявах, що при обранні виду і міри покарання вони покладаються на розсуд суду, а також те, що заподіяна потерпілим шкода ОСОБА_5 не відшкодована, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, за кожен вчинений злочин - за закінчений злочин (ч.2 ст.185 КК України) і за незакінчений замах на злочин (ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України) у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_5 ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на вчинення ним неодноразово корисливих злочинів, відсутність у кримінальному провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.
Враховуючи положення ч.1 ст.70 КК України, згідно якої при сукупності злочинів, суд призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, а також роз`яснення, дане в п.20 Постанови №7, згідно якого за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України) призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта - як готування до злочину чи замах на нього, суд дійшов висновку, що в даному випадку обвинуваченому слід призначити покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів закінченої крадіжки, вчиненої повторно, та незакінченого замаху на вчинення крадіжки повторно, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений 01.04.2019 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі. Покарання за даним вироком не відбував.

Поряд з цим, суд не погоджується і вважає хибною позицію прокурора, що обвинуваченому, після призначення покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України і ч.3 с.15. ч.2 ст.185 КК України згідно з ч.1 ст.70 КК України, слід призначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, оскільки частина епізодів таємного повторного викрадення чужого майна були скоєні обвинуваченим до ухвалення вироку Трускавецьким міським судом Львівської області від 01.04.2019 року, а частина після.
Так, відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 вчинив 4 епізоди злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК, в тому числі два епізоди від 10 і 15 січня 2019 року до ухвалення вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 01.04.2019 року та два епізоди від 04 і 10 квітня 2019 року після ухвалення вказаного вироку, а також 07.05.2019 року - злочин передбачений ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, тобто після ухвалення вироку Трускавецького міського суду Львівської області від 01.04.2019 року.
Частиною 1 статті 33 КК України визначено, що сукупністю злочинів є вчинення особою двох або більше злочинів, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жоден з яких її не було засуджено.
При повторності злочинів, передбаченій статтею 32 КК України, а саме - вчинення двох і більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, дані злочини не підлягають окремій кваліфікації за кожний епізод злочинної діяльності, відповідно, при встановленні кількох епізодів злочину, частина з яких вчинена до, а частина - після ухвалення попереднього вироку, до цього злочину застосовуються лише положення ч.1 ст.71 КК, як до злочину, вчиненого після ухвалення попереднього вироку.
Врахувавши те, що ОСОБА_5 вчинив 4 тотожних злочини (10 і 15 січня 2019 року, 04 і 10 квітня 2019 року), суд дійшов висновку про правильність кваліфікації таких його дій за ч.2 ст.185 КК України за всіма епізодами крадіжок, вчинених повторно, а не за кожен із них окремо, оскільки сукупність злочинів щодо даних злочинів відсутня, вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують.
Суд виходить з того, що за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті), які мають самостійні санкції, покарання не призначається (п.20 Постанови № 7), тобто суд призначає покарання за ч.2 ст.185 КК України за чотирьма епізодами крадіжок, а не за кожен із них окремо.
Отже, враховуючи відсутність у даному кримінальному провадженні щодо чотирьох епізодів крадіжок, вчинених повторно, сукупності злочинів та беручи до уваги, що кримінальним законом не передбачено можливості призначення покарання за окремими епізодами злочинної діяльності, відповідальність за які передбачена однією частиною статті Кримінального кодексу України, суд вважає безпідставними і такими, що не ґрунтуються на законі, доводи прокурора про необхідність застосування ч.4 ст.70 КК України при визначенні ОСОБА_5 остаточного покарання, оскільки положення цієї частини статті також встановлюють порядок призначення покарання за сукупністю злочинів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 22.05.2018 року у справі № 187/1354/15 та від 05.03.2019 року у справі № 425/1907/17.
За таких обставин у цьому кримінальному провадженні має місце лише застосування частини 1 статті 70 КК при призначенні покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України і ч.3 ст.15., ч.2 ст.185 КК України, та ст.71 КК при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків, оскільки до повного відбуття покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 01.04.2019 року ОСОБА_5 вчинив новий злочин, тому до призначеного покарання за даним вироком слід частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком суду, згідно з вимогами ст.71 КК України.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Підстав, передбачених ст.ст. 176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає, оскільки ОСОБА_5 перебуває під вартою в межах іншого кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.185; ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців;

за ч.2 ст.185 КК України у виді обмеження волі на строк один рік десять місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у виді обмеження волі на строк один рік десять місяців.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 01.04.2019 року у виді двох місяців обмеження волі та остаточно за сукупності вироків визначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі на строк два роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Речові докази:
- диски із камер відеоспостереження магазинів «Roy Robson» ТЦ «Вікторія Гарденс» (матеріали кримінального провадження, арк.29), «Імідж» ТЦ «ВАМ» (матеріали кримінального провадження, арк.77), ТЦ «Метро» (матеріали кримінального провадження, арк.103), залишити в матеріалах кримінального провадження;
- мобільний телефон марки «Iphone 7», який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_10 (матеріали кримінального провадження, арк.122), повернути останній як власнику.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: (підпис)
З оригіналом згідно.
Суддя: ОСОБА_1