Дата документу 21.10.2019 Справа № 326/210/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 326/210/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1114/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 78 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Приморського районного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року ОСОБА_7 був засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

2 квітня 2019 року до Приморського районного суду Запорізької області надійшло подання Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Подання Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області обґрунтовано тим, що протягом визначеного судом іспитового строку ОСОБА_7 зарекомендував себе задовільно, покладені на нього судом обов`язки не порушував, один раз притягався до адміністративної відповідальності, до кримінальної відповідальності не притягався, і хоча 11 липня 2017 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, обвинувальний вирок на момент звернення до суду з поданням постановлений не був.

Встановивши, що у провадженні Приморського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000377 за обвинуваченням у вчиненні 25 червня 2017 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, тобто під час іспитового строку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що подання є передчасним та задоволенню не підлягає.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про його звільнення від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він протягом трьох років суворо дотримувався всіх покладених на нього вироком обов`язків, станом на 26 квітня 2019 року не був засуджений за вчинення нового злочину, а тому є всі підстави для звільнення його від призначеного покарання.

Вважає, що факт наявності підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та розгляд обвинувального акту судом, з урахуванням вимог ст. 62 Конституції України не свідчить про його винуватість у вчиненні злочину.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суддя ОСОБА_1 вдалася до констатації того, що ОСОБА_7 в подальшому обов`язково буде визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, чим проявила свою упередженість, що свідчить про її неможливість розгляду подання органу пробації взагалі.

Звертає увагу, що на теперішній час обвинувальний вирок у відношенні ОСОБА_7 відсутній, а суд першої інстанції не врахував приписи ч. 1 ст. 62 Конституції України, у зв`язку з чим, є всі підстави для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням іспитового строку.

До судових засідань апеляційного суду 24 червня 2019 року, 4 вересня 2019 року, 23 вересня 2019 року та 21 жовтня 2019 року засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 не з`явились.

Судові повістки, надіслані засудженому ОСОБА_7 за адресою, відомою суду та яку він сам вказав в його апеляційній скарзі, були повернути з відміткою про закінчення строку їх зберігання та їх не запит.

Разом з тим засуджений ОСОБА_7 двічі звертався до апеляційного суду із заявами про відкладення розгляду апеляційних скарг у зв`язку із його хворобами. Захисник засудженого адвокат ОСОБА_9 також звертався із заявою, в якій просив відкласти проведення апеляційного розгляду через отриманням ОСОБА_7 травми.

18 жовтня 2019 року до Запорізького апеляційного суду електронною поштою надійшла заява від ОСОБА_7 , в якій він, не вказуючи причини, відкликає свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу його захисника і просить зняти їх з розгляду. Натомість від іншого апелянта у провадженні адвоката ОСОБА_8 такої заяви до апеляційного суду не надходило.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_8 до судового засідання апеляційного суду 21 жовтня 2019 року не з`явився також, але про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить його розписка від 23 вересня 2019 року.

Колегія судів вважає, що наведені обставини вказують на те, що ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 обізнані про дату, час та місце розгляду їх апеляційних скарг і їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

При цьому з огляду на зміст, форму та спосіб подання заяви засудженого ОСОБА_7 про «відкликання» апеляційних скарг, а також відсутність відомостей, проте, що така позиція ним узгоджена з іншим апелянтом адвокатом ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що відсутні підстави для закриття апеляційного провадження, а подані апеляційні скарги слід розглядати по суті.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечував, вважав, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки судом встановлено, що засудженого повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину в період іспитового строку, на цей час кримінальне провадження в суді не розглянуто, що може вказувати на те, що засуджений не виконав основну вимогу ст. 75 КК України, на підставі якої його було звільнено від відбування покарання не вчинити нового злочину, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Статтею 78 КК України регламентовано правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

З огляду на ч. 2 ст. 165 КВК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, контроль за його поведінкою припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, є комплекс елементів, дотримання яких в цілому свідчить про дотримання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього ст. 78 КК України.

Зокрема, такими елементами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, визначених в ч. 2 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, визначених в ст. 76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового злочину.

Недотримання будь-якої із вищезазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України щодо звільнення його при ухваленні вироку від відбування покарання з випробуванням та не дає підстав для застосування ст. 78 КК України навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.

Обставини, на які посилається начальник ОСОБА_10 філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області у своєму поданні та доводи апеляційних скарг про те, що протягом визначеного іспитового строку засуджений виконав покладені на нього обов`язки і тому після закінчення іспитового строку суд має звільнити його від відбування призначеного покарання, не узгоджується із згаданими вимогами кримінального закону, а також з вимогами ч. 3 ст. 75 КК України про те, що суд приймає рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання лише у разі, якщо засуджений протягом визначеного іспитового строку не тільки виконає покладені на нього обов`язки, а й насамперед не вчинить нового злочину.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді Приморського районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000377 від 25 червня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, яке згідно повідомленої ОСОБА_7 підозри він вчинив 25 червня 2017 року, тобто в період дії іспитового строку (а.с. 95-100, 110-111, 134).

За таких обставин, вирішення питання про звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Приморського районного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року до вирішення по суті нового кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, є передчасним, оскільки це має вирішальне правове значення щодо можливості застосування положень ст. 78 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу порушення судом першої інстанції принципу презумпції невинуватості, то з ними колегія суддів не погоджується також з огляду на те, що відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції жодним чином не висловлювався відносно наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, доведення його вини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає ухвалу законною і обґрунтованою, та не вбачає істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні подання Приморського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_3