УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
28 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 686/4116/19
провадження № 51-4174 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2019 року,
встановив:
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2019 року відмовлено в задоволенні скарги засудженого ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури Хмельницької області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2019 року.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується із ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2019 року та ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2019 року, просить їх скасувати та прийняти нове рішення.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Зі змісту частини 2 статті 21 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) убачається, що ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою і не може бути переглянута, крім як у передбаченому законом порядку та з передбачених законом підстав.
Системний аналіз норм КПК, зокрема статті 310, дозволяє зробити висновок про те, що ухвали слідчого судді можуть бути оскаржені лише в апеляційному порядку і лише у випадках прямо передбачених законом.
Згідно з частиною 3 статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини 1статті 284 КПК, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру. Положення статті 309 КПК містять вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування. Оскільки до цього переліку не входить рішення слідчого судді про відмову у задоволенні скарги особи на бездіяльність прокурора про невнесення відомостей до ЄРДР, відповідно, воно не може бути предметом оскарження. Іншими нормами КПК можливість оскарження зазначеної ухвали слідчого судді також не передбачена.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Щодо відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , Суд зазначає, що згідно з частиною 6 статті 399 КПК ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку. Отже, ухвала Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження є предметом касаційного перегляду.

Проте, Суд, перевіривши доводи особи, яка подала касаційну скаргу, дійшов висновку, що вимога щодо скасування зазначеної вище ухвали не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини 4 статті 399 КПК, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Хмельницький апеляційний суд, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, діяв відповідно до вимог КПК та законно відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 .
Суд звертає увагу на те, що в ухвалі апеляційного суду зазначено, що при розгляді скарги ОСОБА_4 слідчим суддею вирішувалось лише питання невнесення відомостей до ЄРДР. Інші питання, викладені в скарзі, не були предметом розгляду, відповідно, засуджений не був позбавлений права повторно звернутись до слідчого судді для вирішення питань, зазначених в скарзі.
Згідно пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК , суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прийняте судом рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
Суд зауважує на тому факті, що реалізувати своє право на отримання безоплатної правової допомоги особи, які відбувають покарання, можуть шляхом подання відповідного звернення в порядку, передбаченому Законом України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року. Так, відповідно до пункту 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», право на безоплатну вторинну правову допомогу (на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 Закону) мають, зокрема, особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі.
Керуючись статтею 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 липня 2019 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3