УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора та постанову слідчої в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 від 30 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження №0000272 від 19 липня 2018 року за ч. 3 ст. 371 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність прокурора та постанову слідчої в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 від 30.11.2018 року про закриття кримінального провадження №0000272 від 19.07.2018 року за ч. 3 ст. 371 КК України.

В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні СВ Прокуратури Запорізької області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000272 від 19.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.371 КК України. Вказане досудове розслідування вів слідчий в ОВС СВ прокуратури Запорізької області ОСОБА_5

30.11.2018 року слідчим винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження. Про вказану постанову він дізнався 22.04.2019 року.

24.04.2019 року вказану постанову він оскаржив до прокуратури Запорізької області.

08.05.2019 року за №15-5784-11 йому була направлена відповідь за підписом начальника відділу прокуратури області ОСОБА_6 про розгляд вказаної скарги, однак процесуального рішенні по скарзі прийнято не було, в супереч вимогам п.7 ч.2 ст.36 КПК України, а саме прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідування, уповноважений: скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих.

Начальником відділу прокуратури області його скарга не була розглянута належним чином, та не було прийнято відповідного процесуального рішення, що є бездіяльністю прокурора.

Доводи зазначені в постанові про закриття кримінального провадження є незаконними, необґрунтованими та такими, що ґрунтуються лише на особистій думці слідчого, а отже ця постанова підлягає скасування.

На підставі викладеного заявник просить:

1. Визнати бездіяльність начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 , яка полягає у невиконанні вимог норм КПК України, щодо розгляду скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження незаконною;

2. Скасувати постанову від 30.11.2018 року слідчого в ОВС СВ прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000272 від 19.07.2018 року

У судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 підтримала доводи скарги та просила скаргу задовольнити.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду скарги повідомлялися у встановленому законом порядку. Прокурором надано заяву про розгляд справи за його відсутністю, а скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заслухавши доводи представника заявника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000272 від 19.07.2018 року, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до вимог статті 284 КПК України закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За приписами частини 2 статті 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження. А тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки слідчим, прокурором доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

Крім того, відповідно до вимог статті 110 КПК України постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі постановлені нею питання, які виключають провадження в справі й обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Судовим розглядом встановлено, що постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 від 30.11.2018 року про закриття кримінального провадження №0000272 від 19.07.2018 року за ч. 3 ст. 371 КК України щодо незаконного утримання ОСОБА_4 в Запорізькому слідчому ізоляторі з 01.04.2011 по 14.04.2011 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, встановлено відсутність в діях посадових осіб вказаної установи складу кримінального правопорушення.

Під час розгляду скарги ОСОБА_4 слідчим суддею встановлено відповідність постанови слідчого про закриття кримінального провадження наведеним вище вимогам закону.

Так, дослідженням матеріалів кримінального провадження №0000272 встановлено, що 19.07.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2018 року було внесено відомості до ЄРДР за №0000272 за заявою ОСОБА_4 від 18.06.2018 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 371 КК України.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 вказував, що 03.05.2018 року Європейським судом з прав людини було винесено рішення про справі „Красюков та інші проти України, яким визнано факт його незаконного утримання та надмірного утримання під вартою у період з 01.04.2010 року по 14.04.2010 року.

В межах проведення досудового розслідування, слідчим було допитано потерпілого ОСОБА_4 , витребувано та досліджено матеріали особової справи ув`язненого ОСОБА_4 , у якій містяться документи, на підставі яких останній утримувався під вартою, досліджено рішення Європейського суду з прав людини у справі про справі „Красюков та інші проти України від 03.05.2018 року, а також інші матеріали, які мають значення для встановлення об`єктивної істини під час досудового розслідування.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження №0000272, ОСОБА_4 було затримано 01.07.2010 року на підставі ст.115 КПК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження №4081001 за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст15, ч.4 ст.190 КК України.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2010 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.07.2010 року ОСОБА_4 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО №10.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2010 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до чотирьох місяців.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03.09.2010 року, постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.08.2010 року змінено, строк тримання ОСОБА_4 продовжено до трьох місяців.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2010 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до чотирьох місяців до 01.11.2010 року.

Постановами апеляційного суду Запорізької області від 28.10.2010 року та 03.12.2010 року, ОСОБА_4 продовжено строки тримання під вартою відповідно до шести місяців, тобто до 01.01.2011 року та до дев`яти місяців до 01.04.2011 року.

Як убачається з супровідного листа за підписом першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , від 11.03.2011 №04/3-1306-11, 12.03.2011 року кримінальне провадження №4081001 надійшло до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті та судом призначено підготовче засідання на 14.04.2011 року.

Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого про те, що продовження строку тримання під вартою під час судового розгляду, тобто після перерахування обвинуваченої особи за судом, КПК України в редакції 1960 року не передбачалось.

Слідчим також надана правильна оцінка рішенню Європейського суду з прав людини у справі „Красюков та інші проти України від 03.05.2018 року, яким визнано тримання ОСОБА_4 під вартою в період з 01 по 14 квітня 2011 року процесуальним недоліком і не констатовано факт незаконного тримання заявника під вартою у вказаний період.

Проаналізувавши вищезазначені матеріали кримінального провадження в їх сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим правомірно було закрито кримінальне провадження №0000272 від 19.07.2018 року, оскільки зібрані слідчим матеріали дають можливість достатньо повно встановити обставини кримінального провадження та зробити обґрунтований висновок про відсутність складу кримінального правопорушення в діях посадових осіб Запорізького слідчого ізолятора.

Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 в частині скасування постанови про закриття кримінального провадження, а тому скаргу в цій частині належить залишити без задоволення.

На підлягають задоволенню і вимоги заявника про визнання бездіяльності начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 , яка полягає у невиконанні вимог норм КПК України, щодо розгляду скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження незаконною, виходячи з наступного.

Главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.
Частиною 1 ст.303 КПК України передбачено які саме рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо).
Встановлений ч.1 ст.303 КПК перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування є вичерпним.
Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що рішення дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, перелік яких встановлений в ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути оскаржені слідчому судді лише під час досудового розслідування по кримінальному провадженню.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направлення до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Судовим розглядом встановлено, що досудове розслідування вищезазначеного кримінального провадження, на час звернення ОСОБА_4 зі скаргою, закінчено.
Частина 3 ст.26 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадження вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 303 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора та постанову слідчої в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 від 30 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження №0000272 від 19 липня 2018 року за ч. 3 ст. 371 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1