ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5852/19
Провадження № 1-кс/362/2043/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 жовтня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000107 від 13.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
в с т а н о в и в:
До Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000107 від 13.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.08.2019 року по справі № 362/4680/19 задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Києво Святошинської прокуратури у кримінальному провадженні № 0000107 від 13.02.2019 року та накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :07:006:0006, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 не погоджується із таким висновком слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області та вважає, що арешт майна має бути скасовано у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки дана земельна ділянка не є речовим доказом у кримінальному провадженні, та не може бути об`єктом,до якого можливо застосувати п. 2, 3, 4 ст. 170 КПК України та набута ним за цивільно-правовою угодою, шляхом укладення договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 03.04.2018 року за № 657.

У судовому засіданні заявник клопотання підтримав та просив його задовольнити з викладених в ньому підстав, також зазначив, що йому підозра не повідомлялася, цивільний позов до нього не пред`являвся.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Заслухавши заявника, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, матеріали кримінального провадження № 0000107 від13.02.2019 року, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Статтею 22 КПК Українипередбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні СВ Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції України в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 ККУкраїни, а саме: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Санкція статті, яка не передбачає конфіскацію майна.
Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області у справі № 362/4680/19, задоволено клопотання прокурора Васильківського відділу Києво Святошинської прокуратури у кримінальному провадженні № 0000107 від 13.02.2019 року та накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :07:006:0006, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Згідно договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 03.04.2018 року за № 657, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :07:006:0006, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали наявність підстав для арешту майна слідчий суддя зазначив, що майно, на яке прокурор просив накласти арешт, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000107 від 13.02.2019 року, та воно є об`єктом кримінально протиправних дій, з врахуванням чого слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.
Відповідно до ст. 50 КК України, конфіскація майна, як вид покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Арешт майна особи, щодо якої не здійснюється досудове розслідування, не зможе забезпечити подальшої конфіскації майна будь-якої фізичної особи, що може бути притягнута до кримінальної відповідальності у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК Українивстановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Між тим, статтею 28 КПК Українипередбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває, жодній особі про підозру у вчиненні злочину не оголошено, версія органу досудового розслідування про те, що вилучене майно є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Враховуючи, що у матеріалах клопотання відсутні достатні докази вчинення злочину за участю ОСОБА_3 наявність підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_3 належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись статтями 98, 167, 170, 171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою від 13 серпня 2019 року слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області, а саме: на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :07:006:0006, яка розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.
Повний текст ухвали проголошено 11.10.2019 року о 16 год. 10 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_6