Справа № 461/7212/19
Провадження № 1-кс/461/8288/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2019 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора,

встановив:

Скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора.

Обґрунтовуючи скаргу, покликається на те, що ним здійснюється захист ОСОБА_4 в межах кримінального провадження №0000650 від 18.07.2018 року. 04 вересня 2019 року ним, на підставі відповідних положень КПК України, керівнику групи процесуальних прокурорів було подане клопотання про закриття кримінального провадження. 17.09.2019 року ним було отримано повідомлення та постанову прокурора від 09.09.2019 року про відмову в задоволенні клопотання. Вважає дії (бездіяльність) прокурора протиправними та такими, що суперечать положенням КПК України, просить наведену постанову скасувати та зобов`язати уповноваженого прокурора прийняти процесуальне рішення про закриття кримінального провадження.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав наведених у ній та просив її задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення скаржника, приходжу до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до положень ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Відповідно до ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Згідно статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частинами 1,2 ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст.20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до частин 1,2,6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно п.п.1, 9-1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а також рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.
Встановлено, що 04 вересня 2019 року скаржником, з посиланням на відповідні положення КПК України, керівнику групи процесуальних прокурорів було подане клопотання про закриття кримінального провадження.

З аналізу даного документа видно, що таке оформлене у виді клопотання та його резолютивна частина містить прохання про вчинення у найкоротший строк дій, визначених ч.1 ст.283, п.1 ч.2 ст.283, п.2 ч. 1, ч.4 ст. 284 КПК України стосовно прийняття рішення про закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Таким чином, вказане клопотання фактично подане стороною захисту в порядку ст. 220 КПК України і за своєю суттю та змістом таким і являється. Водночас скаржник, подаючи скаргу до слідчого судді посилається на п.9-1 ч.1 ст. 303 КПК України. Разом з тим, з дослідженого клопотання вбачається, що воно не являється скаргою на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування, оскільки де факто подане і оформлене як клопотання в порядку ст.220 КПК України.
Зважаючи на наведене, подана скарга прийнятна до розгляду слідчим суддею виключно в контексті оскарження бездіяльності прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, тобто оскарження бездіяльності в порядку визначеному п.1 ч.1 ст. 303 КПК України.
Зі змісту скарги вбачається, що скаржник вважає такою бездіяльністю не прийняття прокурором рішення про закриття кримінального провадження, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Положення ст. 36 КПК України встановлюють, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.
Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, серед іншого, приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Як вже зазначалось, згідно ст.220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Таким чином, законодавець прямо передбачив обов`язок прокурора належним чином мотивувати своє процесуальне рішення(постанову), у разі відмови в задоволенні клопотання. При цьому така мотивація повинна містити доводи щодо кожного мотиву чи підстави наведеного автором клопотання.
З дослідженої в ході розгляду справи постанови прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 від 04.09.2019 року про закриття кримінального провадження №0000650 від 18.08.2017 року вбачається, що така постанова наведеним вимогам закону не відповідає.

Так, зокрема з дослідженого в ході розгляду скарги клопотання вбачається, що скаржник вказує на ігнорування органом досудового розслідування ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.03.2019 року щодо необхідності вчинення дій на вручення повідомлення про підозру. Натомість прокурор у своїй постанові обмежився формальним зазначення дати скерування повідомлення про підозру, при цьому вказана дата стосується подій, які мали місце ще до винесення вищевказаної ухвали слідчого судді.

Доводи скаржника стосовно наявності чи відсутності належних доказів на підтвердження чи спростування наявності або відсутності в діях особи складу кримінального правопорушення на етапі досудового розслідування відносяться до виключної компетенції слідчого чи прокурора. Відтак, прокурор в своїй постанові навів докази на яких ґрунтується його позиція стосовно обґрунтованості підозри. При цьому, прокурор навів докази в контексті достатності, на його думку, даних для встановлення факту наявності в діях особи складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, з проаналізованого в судовому засіданні клопотання вбачається, що автор клопотання навів детальний аналіз розрахунку ним строку проведення досудового розслідування з посиланням на відповідні дати та події.

У свою чергу, прокурор при винесенні оскаржуваної постанови формально поставився до необхідності належним чином мотивувати відхилення доводів сторони захисту. Так, з тексту постанови вбачається, що прокурор у ній вказав дати та зміст процесуальних рішень щодо зупинення чи продовження строків досудового розслідування, однак фактично не навів норм процесуального закону, які він враховував при обрахунку даного строку, а також взагалі не навів самого розрахунку даного строку не навівши, які періоди ним враховані у такій, а які ні.

Такий формальний підхід при розгляді клопотання з боку прокурора, в контексті детального аналізу цього питання (строк досудового розслідування) стороною захисту свідчить про недотримання ним положень ст. 220 КПК України щодо його обов`язку належним чином мотивувати своє рішення.

Прокурор в судове засідання не з`явився та не спростував вищенаведених доводів та обставин, а відтак така постанова підлягає скасуванню. За наведених обставин, з врахуванням положень ст.36 КПК України щодо наявності в прокурора повноважень на прийняття рішення про закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування слід зобов`язати прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 від 04.09.2019 року про закриття кримінального провадження №0000650 та повідомити останнього про прийняте рішення.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Даний перелік є вичерпним, тому скарга в частині визнання протиправною бездіяльності прокурора виходить за межі компетенції слідчого судді, яка визначена чинним КПК України.

Таким чином, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

постановив:

Скаргу задовольнити частково.

Постанову прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 від 04.09.2019 року про закриття кримінального провадження №0000650 від 18.08.2017 року скасувати.

Зобов`язати прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_5 повторно розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 від 04.09.2019 року про закриття кримінального провадження №0000650 та повідомити останнього про прийняте рішення.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6