судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-8936км18 за касаційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 вересня 2018 року.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 11 червня 2019 року постановлено передати матеріали провадження за касаційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області молодшого радника юстиції ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 вересня 2018 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скарго на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2018 року на розгляд Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.
Підставами для передачі матеріалів провадження на розгляд Об`єднаної палати в ухвалі зазначені:
- наявність різних правових позицій стосовно застосування норм кримінального процесуального закону при перегляді в касаційному порядку ухвал суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження за апеляційними скаргами на судові рішення, постановлені за заявою про роз`яснення судового рішення судом першої інстанції;
- необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду
від 15 листопада 2018 року (провадження № 51-4983км18);
- необхідність забезпечення єдиної правозастосовчої практики та формування висновку щодо застосування норми права, яка міститься у ст. 380 КПК.
Так, постановою від 15 листопада 2018 року (провадження № 51-4983км18) колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду скасувала ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження та призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 лютого 2018 року, якою відмовлено в задоволенні заяви про роз`яснення ухвали слідчого судді, постановленої під час досудового розслідування. Своє рішення Суд мотивував тим, що ухвала апеляційного суду постановлена без урахування вимог ст. 380 КПК, оскільки будь-яких застережень щодо неможливості вирішення питання про роз`яснення судового рішення у порядку, визначеному зазначеною статтею, кримінальний процесуальний закон не містить.
Натомість, колегія суддів поділяє позицію, за якою з огляду на системне тлумачення положень ст. 380 КПК роз`яснено може бути рішення, постановлене лише по суті кримінального провадження (ухвала колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 28 травня 2019 року (провадження № 51-2600ск19)).
У цілому підтримуючи необхідність передачі матеріалів провадження на розгляд Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду для забезпечення єдиної правозастосовчої практики та формування висновку щодо застосування норми права, яка міститься у ст. 380 КПК, не погоджуюсь із позицію, за якою може бути роз`яснено лише рішення, постановлене по суті кримінального провадження, та не підтримую відступ від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду
від 15 листопада 2018 року (провадження № 51-4983км18).
Відповідно до ст. 380 КПК, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст (ч. 1); ухвалу про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржено в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасниками судового провадження (ч. 4).
А згідно з ч. 1 ст. 306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
При цьому у ст. 309 КПК, якою визначаються ухвали слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, відсутня вказівка на можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про роз`яснення або відмову у роз`ясненні рішення. А у ч. 3 цієї статті зазначено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Підтримуючи позицію щодо можливості роз`яснення лише рішень, постановлених по суті кримінального провадження, колегія суддів розширено тлумачить положення ч. 1 ст. 306 КПК «з урахуванням положень цієї глави».
Водночас, зазначене положення ч. 1 ст. 306 КПК не дає чіткої відповіді на питання, чи підлягають самостійному апеляційному оскарженню ухвали слідчого судді про роз`яснення або відмову у роз`ясненні рішення за наявної конкуренції норм кримінального процесуального закону, а саме: з одного боку, за загальним правилом, у ч. 3 ст. 309 КПК встановлено заборону на оскарження в апеляційному порядку інших (не зазначених у цій статті) ухвал слідчого судді; а з іншого ч. 4 ст. 380 КПК, яка є спеціальною нормою, закріплює можливість оскарження ухвали про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні.
А тому, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК, у цьому випадку мають застосовуватися загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Засадничі ж положення, які складають зміст принципів верховенства права, забезпечення права на захист, доступу до правосуддя та обов`язковості судових рішень, змагальності сторін, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності та диспозитивності, вказують на необхідність тлумачення положення ч. 1 ст. 306 КПК «з урахуванням положень цієї глави» саме на користь забезпечення прав учасників кримінального провадження.
І лише такий підхід буде відповідати спеціально-дозвільному типу правового регулювання, а саме базовому принципу «заборонено все, що прямо не дозволено законом» або «дозволено лише те, що прямо передбачено законом», який поширює свій нормативний вплив на органи державної влади, їх посадових і службових осіб та створює суттєві обмеження у виборі цими суб`єктами допустимих варіантів своєї поведінки (дій та рішень).
Враховуючи наведене, вважаю за доцільне зазначити у висновку щодо застосування ч. 1 ст. 306 та ч. 4 ст. 380 КПК, що ухвали слідчого судді про роз`яснення або відмову у роз`ясненні рішення підлягають самостійному оскарженню в апеляційному порядку.
Суддя ОСОБА_1