печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000316 від 25.05.2018 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

22.07.2019 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000316 від 25.05.2018 про накладення арешту на майно, підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

29 листопада 2018 року, до початку розгляду клопотання, стороною кримінального провадження, слідчим через канцелярію суду подане клопотання про розгляд клопотання у його відсутність, також, прокурором у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить слідчого суддю задовольнити вказане клопотання.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.

Обґрунтовуючи вказане клопотання прокурор вважає, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000316, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 2016 року, на території України діє злочинна організація члени якої діючи умисно та з корисливих мотивів, займаються незаконним придбанням, перевезенням, зберіганням, пересиланням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, у великих та особливо великих розмірах.

Так, вказану злочинну організацію було створено ОСОБА_4 який керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, маючи надійний канал поставки наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин, створив та очолив стійке ієрархічне об`єднання злочинну організацію, з метою протиправного особистого збагачення, шляхом вчинення систематичного незаконного придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин у великих та особливо великих розмірах по всій території України.

Розуміючи, що вказана діяльність є протиправною, має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлена тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення в цілому, та вимагає чітких та узгоджених дій значної кількості людей, ОСОБА_4 залучив до вказаної протиправної злочинної діяльності наступних осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших невстановлених на даний час досудовим розслідуванням осіб, які діяли згідно відведеним їм злочинним ролям.

Для досягнення свого злочинного наміру ОСОБА_4 , було створено «Веб-сайт», на якому розміщувалася інформації про наркотичні засоби та психотропні речовин, а саме: «MTD», «AFS», «CRYSTAL», «ADF», «MG-22», «SPD», «AFS (синий)», «MGFX-2», «AFS(красний)», «AFS LIGHT» та через який здійснювалося їх замовлення невстановленими особами (кінцевими споживачами).

В подальшому учасники злочинної організації здійснювали фасування наркотичних засобів та пристроєних речовин шляхом приховування їх в різні носильні речі «секонд-хенд» та надсилали їх замовнику почтовими переказами ТОВ «Нова Пошта», за що отримували грошову винагороду.

Отже, у слідства є достатньо підстав вважати, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження вище вказаного, органом досудового розслідування на підставі ухвал Печерського районного суду м. Києва, 13.07.2019 проведено ряд обшуків, за місцями здійснення злочинної діяльності та за адресами проживання членів злочинної організації, за результатами яких, було виявлено та вилучено: наркотичні засоби, психотропні речовини, мобільні телефони, банківські картки та інші речі, предмети та документи які підтверджують їх злочинну діяльність.

13.07.2019 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку ст. 208 КПК України було затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до санкції ч. 3 ст. 307 КК України, за вчинення вказаного злочину, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років, з конфіскацією майна.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 19.04.2019 між ОСОБА_4 та ТОВ «Еліт-Фасад» було укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, є достатньо підстав вважати, що вказане майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_4 , за кошти отримані в наслідок здійснення ним злочинної діяльності.

Прокурор вказує, з метою забезпечення конфіскації майна як можливого виду покарання, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яку придбав ОСОБА_4 , із забороною користування та розпорядження..

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна як виду покарання або доходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Також санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачена конфіскація майна одержаного злочинним шляхом.
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою конфіскації майна, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 170173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000316 від 25.05.2018 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1