Провадження № 1-в/127/444/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_4 просить суд на підставі ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини замінити невідбуту частину призначеного вироком Вінницького обласного суду від 17.04.2001 року покарання більш м`яким.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 , який приймав участь в режимі відео конференції, клопотання підтримав з підстав викладених в ньому та просив суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала клопотання свого підзахисного та просила суд його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши думку засудженого, захисника та прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи на засудженого ОСОБА_4 , суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджено вироком Вінницького обласного суду від 17.04.2001 року за ст. 69, ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «з», «і», ст.17 ч. 2, ст. 93 п.п. «г», «ж», «з», «і», ст. 222 ч.1, ст. 223 ч.2, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю з відбуванням покарання в тюрмі суворого режиму.

Ухвалою Верховного Суду України від 15.11.2001 року вказаний вирок щодо засудженого ОСОБА_4 змінено, вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 22, ч. 2 ст. 223, ч. 3 ст. 142 і п.п. «а,г,е,з,і» ст.. 93, ч. 2 ст. 17 і п.п. «г,ж,з,і» ст. 93 КК України (в ред. 1960 року), на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна. В решті вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Відповідно до розпорядження Вінницького обласного суду про виконання вироку, що вступив в законну силу, що міститься в матеріалах особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що вирок Вінницького обласного суду від 17.04.2001 року набрав законної сили 15.11.2001 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.12.2017 року ОСОБА_4 зараховано в строк покарання, призначеного вироком Вінницького обласного суду від 17.04.2001 року, строк попереднього ув`язнення з 30.08.1999 року до 15.11.2001 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6,7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1,14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

При цьому, відповідно до положень ст. 51 КК України «позбавлення волі на певний строк» та «довічне позбавлення волі» є різними видами покарань.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч. 1 ст. 82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна до призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду.

Посилання засудженого та його захисника на порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, суд вважає недоцільним, оскільки в такому випадку на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести зміни до законодавства на усунення встановлених судом порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушених в клопотанні засудженого питань законодавчо не передбачено.

При розгляді справи «Вінтер і інші проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено заміни невідбутої частини покарання більш м`яким при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.

В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.

Таке право на помилування в Україні передбачено ст. 87 КК України.

Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.

Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_4 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , не має, а тому в його задоволені слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 51, 82 КК України, ст.ст. 367, 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, а для засудженого, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя :