пр. № 1-кп/336/246/2019
№ 336/6525/18
ВИРОК
Іменем України
30 вересня 2019 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_4
захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_7
представника потерпілої та цивільного позивача адвоката ОСОБА_8
представника цивільного відповідача ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_2 , одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
13 вересня 2018 року приблизно о 18.20 годині водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Іванова зі сторони вул. Магістральної в напрямку пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя. В цей же час на регульованому пішохідному переході в районі ЛЕП № 43 на зелений сигнал світлофору вийшла пішохід ОСОБА_7 та почала перетинати проїзну частину вул. Іванова справа-наліво по ходу руху автомобілю ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час суху водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну можливість бачити червоний для свого напрямку сигнал світлофору та зупинити керований ним автомобіль перед стоп-лінією шляхом своєчасного застосування мір гальмування, діючи в порушення вимог п. 8.7.3 е та розділу 24 Дорожня розмітка (горизонтальна розмітка 1.12 стоп-лінія) Правил дорожнього руху, які вказують, що червоний сигнал світлофору забороняє рух, а дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) позначає місце, де водій повинен зупинитись за наявності знаку 2.2 або при сигналі світлофору чи регулювальника, що забороняє рух, виїхав на регульований пішохідний перехід на червоний сигнал світлофору, в результаті чого передньою частиною кузову керованого автомобілю скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому верхньої вітки лонних кісток з обох сторін зі зміщенням кісткових уламків, переломи обох сідничних кісткових фрагментів, багатоуламкові переломи шийки та великого вертела лівого стегна зі зміщенням кісткових фрагментів і ротацією (перекрученням) стегна по годинниковій стрілці, набряк м?яких тканин в області таза та лівого тазостегнового суглобу, відкритий уламковий перелом проксимального метаепіфіза лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, уламковий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, рану в верхній третині лівої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, набряк м?яких тканин в верхній третині лівої гомілки, закритий уламковий перелом верхньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення кісткових фрагментів, синець та набряк м?яких тканин в області лівого ліктьового суглобу, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав повністю, про обставини дорожньо-транспортної пригоди пояснив, що 13.09.2018 року після 18.00 години він їхав по вул. Іванова з Авіаційного коледжу на автомобілі ВАЗ 21093 зі швидкістю приблизно 30 км/годину. Наближаючись до світлофору та пішохідного переходу, він відволікся, оскільки засліпило сонце, та виїхав на пішохідний перехід на забороняючий для себе червоний сигнал світлофору. Потерпілу він не побачив, помітив лише як промайнула якась тінь, після чого відчув удар та загальмував. Далі ОСОБА_4 вийшов з автомобілю, якийсь перехожий викликав медичну допомогу, а обвинувачений зателефонував до поліції. Наступного дня він приїздив до лікарні, де перебувала потерпіла та придбавав для неї потрібні ліки, а потім на картку їй перерахував 4000 гривень, більше матеріальної допомоги потерпілій не надавав.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 13.09.2018 року ввечері йшла до додому, на зелений сигнал світлофору перетинала проїзну частину по пішохідному переходу, але тільки зробила крок на дорогу, як в цей же момент її збив автомобіль під керуванням ОСОБА_4 . Від удару потерпіла втратила свідомість та прийшла до тями вже лежачі на асфальті. Через отримані травми була вимушена три місяці лікуватись стаціонарно, а потім ще три місяці вдома, при цьому весь цей час вона вимушена була провести виключно лежачи. Їй було зроблено чотири операції, однак, наразі лікування не завершено, вона потребує проведення ще однієї операції, а потім тривалий час має проходити реабілітацію. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_10 стала інвалідом першої групи та втратила роботу через неможливість за станом здоров?я її виконувати. Наразі вона потребує продовження лікування та тривалої реабілітації. Обвинувачений після ДТП лише раз перерахував на її картку 3000 гривень.
Також судом досліджені висновки експертиз, надані стороною обвинувачення.
Відповідно до висновку експертизи № 9-625 від 28.09.2018 року (а.с. 64) водій автомобіля ВАЗ 21093 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 8.7.3е та розділу 34 Дорожня розмітка (горизонтальна розмітка 1.12 (стоп-лінія) Правил дорожнього руху. У діях водія ОСОБА_4 є невідповідності вимогам п. 8.7.3 е та розділу 34 Дорожня розмітка (горизонтальна розмітка 1.12 (стоп-лінія) Правил дорожнього руху. Невідповідність у діях водія ОСОБА_4 вимогам п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість у водія ОСОБА_4 запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_7 залежала від виконання ним вимог п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху.
Згідно з висновком судової медичної експертизи (а.с. 70) у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді уламкового перелому верхньої вітки лонних кісток з обох сторін зі зміщенням кісткових уламків, переломи обох сідничних кісткових фрагментів, багатоуламкові переломи шийки та великого вертела лівого стегна зі зміщенням кісткових фрагментів і ротацією (перекрученням) стегна по годинниковій стрілці, набряк м?яких тканин в області таза та лівого тазостегнового суглобу, відкритий уламковий перелом проксимального метаепіфіза лівої великогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, уламковий перелом верхньої третини лівої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, рани в верхній третині лівої гомілки по передньо-внутрішній поверхні, набряк м?яких тканин в верхній третині лівої гомілки, закритий уламковий перелом верхньої третини лівої ліктьової кістки без зміщення кісткових фрагментів, синець та набряк м?яких тканин в області лівого ліктьового суглобу, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день.
Дані ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли утворитись в результаті ударів виступаючими частинами автомобілю, що рухається, в умовах дорожньо-транспортної пригоди.
Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку 13.09.2018 року.
Інших доказів учасниками провадження не надавалось, прокурор вважав, що досліджених судом доказів достатньо для встановлення обставин скоєння злочину та доведеності вини обвинуваченого, з чим погодились представник потерпілої, обвинувачений та його захисник.
Обвинувачений вказав, що вину у скоєнні злочину повністю визнає, з обставинами, зазначеними в обвинувальному акті погоджується, адже вони відповідають дійсності, кваліфікацію своїх дій вважає вірною.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує як необережне порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ст. 286 ч. 1 КК України.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини у скоєнні злочину, щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди.
При призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, має захворювання, яке потребує постійного нагляду лікарів (а.с. 85), має постійне місце проживання, одружений та є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Санкцією статті 286 ч. 1 КК України передбачено можливість призначення покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
При обранні виду та розміру покарання, яке слід призначити ОСОБА_4 , та яке має досягти мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, а саме кари та виправлення, а рівно і запобігання скоєнню інших злочинів, суд виходить з наступного.
ОСОБА_4 не працевлаштований та не повідомив суду про наявність у нього офіційних джерел доходів.
З урахуванням цього, наявності у обвинуваченого обов`язку з утримання двох дітей, заявлених до нього позовних вимог, а також і ситуації, яка складалась в Україні з виконанням покарань у вигляді штрафів, суд вважає недоцільним призначати покарання у вигляді штрафу, враховуючи сумнівну можливість фактичного його виконання в установлений чинним законодавством строк.
Оскільки ОСОБА_4 не працює, тож не виявляється можливим призначення йому покарання у виді виправних робіт.
За таких обставин суд вважає, що єдиним покаранням, яке є можливим та доцільним призначити ОСОБА_4 є обмеження волі.
Також суд з урахуванням відомостей про особистість ОСОБА_4 дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без фактичного відбування основного покарання та наявність підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням у відповідності до положень ст. 75 КК України.
Визначаючи необхідність призначення також і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з того, що порушення Правил дорожнього руху, допущене ОСОБА_4 носило грубий характер, адже наїзд на пішохода ОСОБА_7 він скоїв на пішохідному переході та рухався при цьому на забороняючий сигнал світлофору, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла зазнала тяжких травм.
Враховуючи таке, а також відсутність у суду підтверджених відомостей про те, що наявність права керування ОСОБА_4 автомобілем є життєво для нього чи його родини необхідним чи приносить йому якийсь прибуток, суд вважає необхідним призначити і додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
У підготовчому судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_7 заявила позов до ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 , в якому просила з ПАТ «НАСК «Оранта» стягнути матеріальну шкоду в сумі 74987,25 гривень, а з ОСОБА_4 просила стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 200000 гривень.
В подальшому ОСОБА_7 неодноразово уточнювала та збільшувала позовні вимоги до обох відповідачів.
Внаслідок укладення угоди між ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК «Оранта» та виплати страховою компанією страхового відшкодування ОСОБА_7 цивільний позивач просила залишити її позов до ПАТ «НАСК «Оранта» без розгляду.
В уточненій позовній заяві від 27.08.2019 року до ОСОБА_4 . ОСОБА_7 просила стягнути на свою користь на відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.
В обґрунтування заявлених вимог цивільний позивач в судовому засіданні вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала численні переломи та травми, які тривалий час завдають їй страждань та болю, вона була півроку прикута до ліжка, не могла обслуговувати себе сама та внаслідок цього зазнала значного психологічного дискомфорту, до цього часу потерпіла не здатна працювати та залишається інвалідом, крім того, події завдали їй значної психологічної травми, яка призвела до страху перед вільним пересуванням вулицями міста.
Цивільний відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечив повністю, вказуючи, що страховою компанією вже була сплачена ОСОБА_7 значна сума коштів, заявлену суму відшкодування моральної шкоди він вважає необґрунтованою та безпідставною, тож просив у позові відмовити.
При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.
Оскільки діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки, як то зазначає ст. 1187 ч. 1 ЦК України, відповідно до ч. 2, 5 тієї ж статті ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтями 1167 та 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до копії висновку МСЕК ОСОБА_7 04.01.2019 року було встановлено першу групу інвалідності строком до 04.01.2020 року з зазначенням того, що ОСОБА_7 потребує стороннього догляду.
Як вказано у висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнала множинних травм, які тривалий час обмежували її у русі.
З пояснень самої ОСОБА_7 та наданих нею документів вбачається, що потерпіла після дорожньо-транспортної пригоди була вимушена кілька місяців провести прикутою до ліжка, страждала від болю, до цього часу обмежена у свободі пересування, залишається інвалідом першої групи, потребує сторонньої допомоги, тривалих лікування та реабілітації, була звільнена з роботи та позбавлена можливості працевлаштуватись зараз.
Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 безумовно зазнала дуже значних фізичних та моральних страждань, була позбавлена можливості будь-якого пересування кілька місяців, перенесла численні операції та тривале лікування, а наразі продовжує залишатись обмеженою у своїх можливостях вести звичний спосіб життя, потребує стороннього догляду та реабілітації.
При цьому суд враховує і те, що принаймні до січня 2020 року, тобто протягом 15 місяців з моменту ДТП, за оцінками медико-соціальної комісії, ОСОБА_7 залишатиметься інвалідом першої групи, подальша можливість повного відновлення нею здоров`я невідома, а враховуючи тяжкість отриманих травм, безумовно, їх наслідки тією чи іншою мірою супроводжуватимуть потерпілу протягом всього життя.
Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди повністю, оскільки заявлена нею сума, на думку суду, не є безпідставно завищеною та відповідає обсягу перенесених страждань, а також вимушених змін в її житті.
Сплачена ОСОБА_4 сума при визначенні остаточного розміру відшкодування не враховується, адже не зрозуміло на що саме вона була витрачена та чи може бути врахована саме на відшкодування моральної шкоди, а крім того, за відсутності документального підтвердження її перерахування та розбіжностей в показаннях обвинуваченого та потерпілої щодо самої суми, суд позбавлений можливості встановити її точно.
Також судом вирішуються питання щодо витрат на залучення експертів у відповідності до положень ст. 124 КПК України.
Оскільки суду стороною обвинувачення не надано постанови щодо визнання автомобілю ОСОБА_4 речовим доказом у кримінальному провадженні, а також і документів щодо його фактичного місця перебування, тож суд позбавлений можливості вирішити питання щодо розпорядження речовими доказами у кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 75, 76, 286 ч. 1 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.
Призначити ОСОБА_4 за ст. 286 ч. 1 КК України покарання у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керування транспортними засобами терміном на два роки.
В порядку ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням строком на один рік.
Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом строку випробування обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 1144 гривні (одна тисяча сто сорок чотири гривні).
Цивільний позов ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 300000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Скасувати арешт автомобілю ВАЗ 21093, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2018 року.
Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1