Ухвала
Іменем України
31 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 200/7261/18

провадження № 51-5385 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року,
встановив:
Вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 червня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК приєднано частково не відбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року та призначено покарання за сукупністю вироків у виді 6 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 2 618 (дві тисячі шістсот вісімнадцять) гривень та моральну шкоду у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Вирішена доля речових доказів
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 05 січня 2018 року, близько 23 год., перебуваючи біля супермаркету «Варус», розташованого за адресою: місто Дніпро, Європейська площа, 1д в процесі сварки з раніше незнайомою потерпілою ОСОБА_6 , реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, розбив знайдену на місці пляшку та розбитим фрагментом вказаної пляшки умисно наніс потерпілій ОСОБА_6 один удар у ліве око. В результаті умисних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження, що спричинило втрату функції органу зору, поєднані зі стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину (не менше 33%).
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі особу засудженого, всі обставини, що пом`якшують покарання та знижують суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, а саме: відсутність негативних характеристик, добровільне відшкодування шкоди. Крім того, захисник вказує, що судом не враховано фізичний стан засудженого, його розумові відхилення, що впливає на його можливості висловлюватися, доводити свою думку. Крім того, стан здоров`я засудженого ОСОБА_5 , який відбуває покарання в Жовтоводській виховній колонії Дніпропетровської області, значно погіршився, він потребує постійного лікування та консультацій спеціалістів. Таким чином, захисник просить пом`якшити покарання засудженому ОСОБА_5 на підставі ст. 69 КК.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, виходив з того, що засуджений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, раніше судимий, злочин вчинив у період іспитового строку, не відбувши покарання за попереднім вироком суду, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем проживання та місцем навчання, а також врахував пом`якшуючу покарання обставину - часткове відшкодування завданої шкоди.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, а також пом`якшуючу обставину суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК строком п`ять років шість місяців, тобто наближене до мінімальної розміру покарання, на підставі ст. 71 КК приєднав частково невідбуте покарання за вироком Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2017 року та остаточно призначив покарання у виді шести років позбавлення волі. Підстав для застосування положень ст. 69 КК суд не вбачав, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, Суд вважає, що призначене засудженому покарання відповідає вимогам 65 КК.
Оскільки обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 05 червня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 02 серпня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3