Дата документу 06.08.2019 Справа № 336/4420/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1400/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/4420/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2019 року задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно.

Продовжено ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22.00 години до 07.00 години ранку строком на 60 днів без застосування електронного засобу контролю, тобто до 10 вересня 2019 року включно. Покладено на підозрюваного ОСОБА_17 обов`язки: не залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_1 з 22.00 години по 07.00 годину ранку без дозволу суду, прибувати до суду за викликом усним чи письмовим, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Продовжено ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22.00 години до 07.00 години ранку строком на 60 днів без застосування електронного засобу контролю, тобто до 10 вересня 2019 року включно. Покладено на підозрюваного ОСОБА_18 обов`язки: не залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 з 22.00 години по 07.00 годину ранку без дозволу суду, прибувати до суду за викликом усним чи письмовим, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Згідно зі змістом судового рішення, 13.06.2019 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя на підставі ухвали Запорізького апеляційного суду від 13.06.2019 року надійшли матеріали даного кримінального провадження.

Ухвалою колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_19 та ОСОБА_20 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

По даному кримінальному провадженню відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строю дії якого продовжено на підставі ухвали колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2019 року до 13 серпня 2019 року включно; відносно обвинувачених - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строю дії якого продовжено на підставі ухвали колегії суддів Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2019 року до 13 серпня 2019 року включно.

У підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу - тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , який закінчується 13.08.2019 року, терміном на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що при обранні відносно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом були враховані як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів, у складі банди, так і ризики, що обвинувачені, перебуваючи на волі, отримають можливість продовжити злочинну діяльність, незаконно впливати на потерпілих та свідків,перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, існує ризик переховування від суду. На час судового розгляду кримінального провадження вказані ризики не відпали, тримання обвинувачених під вартою є необхідним, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

Також заявив клопотання про обрання запобіжного заходу - домашнього арешту щодо обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 терміном на 60 днів, з урахуванням обґрунтованості пред`явленої їм підозри та обставин вчинених злочинів, даних про особи обвинувачених та наявність ризиків можливого продовження злочинної діяльності, переховування від суду та впливу на потерпілих і свідків.

Задовольняючи клопотання прокурора, колегія суддів врахувала дані про особу кожного обвинуваченого щодо наявності соціальних зв`язків, постійного місця проживання та стану здоров`я, однак ці обставини не спростовують висновки суду про можливе продовження обвинуваченими злочинної діяльності та вплив на потерпілих і свідків, а наявність у обвинувачених дружин та дітей не була дієвим запобіжником, який би утримав їх від вчинення тих дій, що ставляться їм за провину. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, колегія суддів продовжила відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 днів, оскільки саме цей запобіжний захід є найбільш дієвим та доцільним заходом забезпечення кримінального провадження щодо вказаних осіб.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вказує на незаконність ухвали суду. В обґрунтування доводів зазначає, що він вже тривалий час знаходиться під вартою та за цей період органом досудового розслідування не проводились майже ніякі слідчі дії, а тому ризики, на які посилається прокурор взагалі відсутні. А навіть якщо припустити, що вони існують, то запобігти зазначеним ризикам можливо і застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також зазначає, що судом першої інстанції не було враховано дані про його особу, який має постійне місце проживання у м. Одесі, де проживає разом з дружиною, має на утриманні двох малолітніх дітей та батьків похилого віку, тобто має міцні соціальні зв`язки.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_9 вже тривалий час тримається під вартою. Посилання прокурора на те, що на даний час продовжують існувати обставини, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу виді тримання під вартою, оскільки є наявні ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків, є припущенням. У клопотанні прокурор не вказує які конкретно існують ризики, якщо справа з доказами знаходиться у суді. Також прокурор посилається на ризик вчинення ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення, але з цім погодитися неможливо, оскільки ОСОБА_9 раніше не судимий, провини в скоєні кримінальних правопорушень не визнає, так як він цього не робив, а тому ризиків вчинення ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення немає.

Вказує, що ОСОБА_9 немає на меті ухилятися від суду, оскільки прагне довести свою непричетність до вчинених злочинів.

Крім того, ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, родину, постійне місце проживання, а тому ризиків, на які звертав у клопотанні прокурор, немає.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, звільнити останнього з-під варти в залі суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує на незаконність ухвали суду, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначає, що всупереч ст.199 КПК України, клопотання про продовження запобіжного заходу прокурором обвинуваченому ОСОБА_10 не вручено та не надано час для підготовки до захисту, що не відповідає правилам глави 18 КПК України та порушує право на захист обвинуваченого.

Вважає, що ризики, на які посилається прокурор відсутні. Припущення сторони обвинувачення не може свідчити про наявність ризиків. В даному випадку, в клопотанні про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 дані, на які посилається прокурор щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є уявними та припустимими, які не підтверджуються жодним доказ доданим до клопотання. Відсутні законні підстави вважати, що обвинувачений буде впливати на свідків та вчиняти аналогічні злочини. Ризик незаконно впливати на свідків не підтверджений належними доказами, а базується тільки на припущеннях. У сторони обвинувачення відсутня будь-яка інформації, що ОСОБА_10 якимось чином намагався вплинути на свідків у кримінальному провадженні як під час здійснення досудового слідства, так і під час судового розгляду. Будь-які заяви, які б надійшли від свідків чи інших учасників кримінального провадження відсутні. Крім того, зазначений ризик, може бути забезпечений покладеним на обвинуваченого обов`язком, як утримуватися від спілкування зі свідками.

Також вважає, що ризик вчиняти в подальшому злочини не підтверджений достатніми доказами, оскільки ОСОБА_10 є особою раніше не судимою, а те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, його роль та наслідки кримінального правопорушенні, не можуть бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, оскільки його вину у вчинені даного діяння не доведено у встановленому законодавством України порядку.

Хоча ОСОБА_10 і обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, однак є особою раніше не судимою, до затримання мав постійне місце проживання у м. Одесі, має на утриманні літніх батьків. Також в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про те, що ОСОБА_10 переховувався від органів досудового розслідування чи суду.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, звільнити ОСОБА_10 з-під варти в залі суду.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинувачених та їх захисників на підтримання апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

За змістом ст.199 КПК України, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Ухвала слідчого судді відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 в апеляційному порядку оскаржена не була, а тому підстави для перегляду апеляційним судом ухвали в цій частині відсутні.

Зі змісту ухвали суду випливає, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виконані вимоги ст.199 КПК України. Вирішуючи питання про продовження виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, суд першої інстанції встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обставин, про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому, не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційних скарг, оскільки, на переконання колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та захисників є необґрунтованими.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинувачених, вислухана думка прокурора, захисників, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

На думку колегії суддів, наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інкримінованих їм злочинів, достовірність встановлених фактичних обставин буде перевірятись в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики не зменшились та існують на даний час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, на яке послався слідчий суддя, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Слідчий суддя перевірив доводи клопотання прокурора щодо існування обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на даний час обвинувачуються у вчиненні низки злочинів, у тому числі і у вчиненні особливо тяжких злочинів, що в свою чергу вказує на наявність ризику переховування від суду, продовження злочинної діяльності, незаконного впливу на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також на обвинувачених ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які співпрацювали зі слідством. Крім того, стороною обвинувачення доведена об`єктивна необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував дані про особу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , стан їх здоров`я, міцність соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, які дають підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що посилання обвинуваченого та захисників на відсутність заявлених ризиків не відповідає дійсності, оскільки існування цих ризиків перевірялося і під час обрання обвинуваченим вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, які на теперішній час не зменшились і не перестали існувати.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційних скарг і соціальні зв`язки обвинувачених, оскільки їх наявність та міцність, а також і дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляційних скаргах, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Також є необґрунтованими посилання захисників щодо відсутності ризику незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження. Враховуючи тяжкість вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень та покарання, яке їм загрожує у разі визнання їх винуватими, які свідчать про можливий незаконний вплив на учасників кримінального провадження, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді, тому на цей час ризик існує.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачені матиме можливість впливати на потерпілих та свідків, спілкуватися з іншими підозрюваними та особами, причетними до скоєння цих злочинів, що може суттєво ускладнити або взагалі унеможливити встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 про те, що клопотання прокурора не було вручено обвинуваченому ОСОБА_10 , що призвело до порушення його права на захист, колегія суддів вважає безпідставними через наступне.

Дійсно в матеріалах провадження відсутні відомості про вручення обвинуваченому ОСОБА_10 копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, проте з зазначеним клопотанням прокурор звернувся безпосередньо у підготовчому судовому засіданні та відповідно до вимог ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Тобто, прокурор мав право у підготовчому судовому засіданні звернутися до суду з вищезазначеним клопотанням, а відповідно і суд мав право продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою.

Більш того, рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті та зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Але на теперішній час будь-яких змін до КПК України внесено не було, а глава 18 КПК України, на яку посилається захисник, в більшій мірі стосується стадії досудового розслідування.

Крім того, невручення копії клопотання обвинуваченому не може бути підставою для скасування належним чином обґрунтованого рішення суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що суд першої інстанції в цілому обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , даних про особу обвинувачених, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання їх під вартою, тому апеляційні скарги захисників не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2019 року в частині, якою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 та продовжено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.262, ч.1 ст.14, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 10 вересня 2019 року включно, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4