ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2064/19 Справа № 205/3185/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року, якою залишено без задоволення подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року подання адміністрації ДУ "Дніпровська виправна колонія (№ 89)" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд, надавши оцінку даним про особу засудженого, який за час відбування покарання характеризується позитивно, непрацевлаштований з невідомих причин, має 4 заохочення та 4 стягнення, врахувавши наявність у ОСОБА_5 судимостей та тяжкість злочину, за вчинення якого він відбуває покарання, дійшов висновку, що засуджений не довів своє виправлення, у зв`язку з чим вважав за необхідне відмовити у задоволенні подання установи.
В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він відбув більше 2/3 призначеного йому покарання, двічі хворів на туберкульоз, у зв`язку з чим перебуває на обліку, працевлаштований, працює на виробництві установі, приймає активну участь у суспільно-корисній праці установи, став на шлях виправлення. Окрім цього, поза увагою суд залишив й те, що він має 4 заохочення, а 4 стягнення погашені у встановленому законом порядку.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
Так, згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом враховано, що ОСОБА_5 , який засуджений вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2014 року за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Станом на 24 травня 2019 року засуджений відбув більше 2/3 строку покарання, за час відбування покарання характеризується позитивно, непрацевлаштований з невідомих причин, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі мав 4 дисциплінарних заохочення та 4 стягнення.

Поряд із цим, судом взято до уваги те, що ОСОБА_5 раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі і середньої тяжкості злочини, однак належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінював, і маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив умисний тяжкий злочин, за який на цей час і відбуває покарання.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженої та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, який відносяться до категорії тяжкого, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки його особі, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.
Колегія суддів звертає увагу й на те, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, раніше вчиняв злочини проти власності та звільнявся умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 за весь час відбування покарання має лише 4 заохочення, що у сукупності вказує на недоведення ним свого виправлення ставленням до праці та не свідчить про те, що його поведінка зазнала позитивних змін.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2019 року, якою залишено без задоволення подання установи виконання покарань про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4