Справа № 333/5136/19
Пр. № 1-кп/333/638/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

потерпілої : ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Свердловськ, Луганської області, українця, громадянина України, має середню загальну освіту, одруженого, має на утриманні трьох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого на посаді бетоняра ТОВ «Брукхаус», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

Судовим слідством, суд -

ВСТАНОВИВ:
24 серпня 2019 року приблизно о 13 годині 10 хвилин ОСОБА_9 , знаходячись у магазині «Аврора» за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 4Б, на стелажі із канцелярським приладдям виявив мобільний телефон «Honor 8 X», вартістю 8000, у прозорому силіконовому чохлі, в якому були встановлені сім - карти операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «Водафон», які майнової цінності не становлять та картка пам`яті, ємністю 64 Гб, вартістю 550 гривень, що належали ОСОБА_5 .
В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, у зв`язку з чим останній, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, достовірно розуміючи, що вказане майно перебуває у власності іншої особи і він не має на вказане майно ні дійсного, ні гаданого права, яке не вийшло з володіння власниці, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому потерпілій місці, розуміючи, що потерпіла може повернутися за ним, впевнившись, що поруч немає сторонніх осіб, взяв вказаний мобільний телефон та поклав його собі у кишеню, після чого покинув приміщення вказаного магазину
В подальшому, викрадене майно ОСОБА_4 залишив собі, тим самим розпорядився ним на власний розсуд.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 було завдано майнової шкоди на загальну суму 8550 гривень.
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов 05.09.2019 року, відповідно до якого останній обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).
25.09.2019 року у судовому засіданні потрерпіла ОСОБА_5 повідомила, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла уклали угоду про примирення. Згідно вказаної угоди, 30 серпня 2019 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002880, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.08.2019 року у порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 471 КПК України за спільною ініціативою та обопільною згодою укладено угоду про примирення.
Відповідно до умов зазначеної угоди ОСОБА_5 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.1 ст.185 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повиннен понести обвинувачений. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч.1 ст.185 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Матеріальних та моральних претензій сторони одна до одної не мають і цивільний позов по справі не був заявлений.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.
У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою, матеріальні збитки він потерпілій відшкодував. ОСОБА_5 підтвердила вказану інформацію, зазначивши, що жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили суду, що угода про примирення між ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення.
На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши потерпілу, обвинуваченого, думку прокурора, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».
Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішенні в справі «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).
Пунктом 1 частини 1 статті 468 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно з ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Зі змісту угоди про примирення від 30 серпня 2019 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, ОСОБА_4 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Для з`ясування добровільності укладення угоди прокурором надані матеріали провадження №0002880, які судом вивчені на предмет наявності скарг обвинуваченого та потерпілого під час досудового розслідування, але останні відсутні.
Також, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а потерпіла розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п.2 ч.1 ст.473 КПК України.
Судом встановлено, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, обвинувачений може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, і обставини, що пом`якшують його покарання, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.
Цивільний позов, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Встановлено, що слідчий своєю постановою від 25.08.2019 року визнав речовим доказом лазерний диск із відеозаписом з камери внутрішнього спостереження магазину «Аврора» .
Відповідно до п.1 ч.2 ст.99 КПК України, до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Згідно вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Отже, враховуючи, що на лазерному диску міститься інформація, що стосується скоєного злочину, тому він є документом, який необхідно зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 99, 100, 370, 373, 374, 468, 469, 471, 473 - 476 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення від 30.08.2019 року у кримінальному провадженні №0002880, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.08.2019 року, укладену між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 ..
ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню не обирався.
Речові докази:
-лазерний диск із відеозаписом з камери внутрішнього спостереження магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити у кримінальному провадженні;
-мобільний телефон «Honor 8 X», у корпусі темно- синього кольору, у прозорому силіконовому чохлі, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили залишити останній за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 5-7 ст. 474 КПК України, у тому числі, не роз`яснення їйому наслідків укладення угоди;
- потерпілою, виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; не роз`яснення їй наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 6-7 ст. 474 КПК України,
- прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1