Ухвала

Іменем України
29 липня 2019 року

м. Київ
справа № 623/3104/17

провадження № 51-3673ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в кримінальному провадженні № 0000152 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Балаклія Харківської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньою професійно-технічною освітою, раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінальнихправопорушень,передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.263 КК України,
встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст. 263 КК України та призначено покарання:
за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі;
за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;
за ч.1 ст.187 КК України 4 років позбавлення волі;
за ч.2 ст.263 КК України 2 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання ОСОБА_5 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України, частково приєднано до призначеного покарання невідбуту частину покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 30 березня 2011 у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
За вироком суду, ОСОБА_5 в 20-х числах січня 2014 року близько 18:00, діючи за попередньою змовою разом з особою, засудженою вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 10 грудня 2014 року, перебуваючи на полях фільтрації, які розташовані на відстані одного кілометра від ТОВ «АПК Савинська», яке знаходиться по вул. Савинське шосе, 1, в селищі Савинці Балаклійського району, шляхом вільного доступу, зайшов в приміщення перекачної станції та повторно викрав майно ТОВ «АПК Савинська», чим завдав матеріальної шкоди на загальну суму 8676, 00 грн.
30 січня 2014 року близько 22:00 у селищі Савинці Балаклійського району Харківської області ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, за попередньою змовою, шляхом розбиття скла проник в середину приміщення кафе ФОП « ОСОБА_6 », що на АДРЕСА_2 , та викрав товар на загальну суму 15808, 80 грн, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.
17 лютого 2014 року близько 22:00 ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою, підійшов до сараїв, які розташовані в АДРЕСА_3 , де відчинив двері в сарай, який належить ОСОБА_8 та таємно викрав продукти харчування, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1465, 90 грн.
25 лютого 2014 року близько 07:30 у селищі Савинці Балаклійського району ОСОБА_5 , вдягнувши на голову протигаз, а також накинувши на нього капюшон з куртки, а також взявши у праву руку мисливський ніж, шляхом вільного доступу, через відчинені двері, зайшов у середину магазину «Продукти», який розташований по вул. Кірова, 1 і належить ОСОБА_9 , де із застосуванням погрози насильства небезпечного для життя та здоров`я громадян, відкрито заволодів грошима в сумі 600 грн, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
В квітні 2011 року (більш точної дати в ході судового слідства не встановлено) ОСОБА_5 , при відбутті покарання в місцях позбавлення волі, а саме в Холодногірській виправній колонії Харківської області № 18, придбав ніж і перевіз його за місцем свого мешкання. Після чого, не маючи спеціального дозволу, продовжував періодично незаконно носити при собі для особистих потреб, а також 25 лютого 2014 року використав даний ніж для скоєння розбійного нападу в магазині по АДРЕСА_4 , що належить ФОП « ОСОБА_10 », який 25 лютого 2014 року при особистому огляді речей ОСОБА_5 було виявлено та вилучено співробітниками міліції.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, задовольняючи частково апеляційну скаргу захисника засудженого, а апеляційну скаргу прокурора залишаючи без задоволення, вирок місцевого суду змінено. На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 08 липня 2017 року до 14 травня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_5 , через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, не врахував те, що ОСОБА_5 , будучи двічі судимим, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив злочини в період умовно-дострокового звільнення.
Мотиви суду.
Перевіривши дотримання прокурором порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Так, суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч. 2 ст.263 КК України і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Твердження сторони обвинувачення щодо невідповідності призначеного засудженому судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Як вбачається з наданих копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, який раніше судимий, після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, у період невідбутого покарання за попереднім вироком, знову вчинив нові злочини, посередню характеристику за місцем проживання, перебування на диспансерному обліку у лікаря-психіатра, у лікаря-нарколога на обліку не перебуває, обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілих, які просили призначити покарання на розсуд суду та призначив покарання за кожен із злочинів у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч. 2 ст.263 КК України.
Апеляційний суд, переглядаючи справу, в тому числі і за апеляційною скаргою прокурора, який не оспорював призначені покарання за кожен із злочинів, а лише просив визначити більш суворе остаточне покарання з врахуванням положень ст.ст.70,71 КК України, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.
Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали, погоджуючись із вироком місцевого суду, суд апеляційної інстанції зазначив, що вимоги ст. ст. 50, 65 КК України дотримано, призначене ОСОБА_5 остаточне покарання за розміром є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання та попередження вчиненню нових злочинів. Правових підстав вважати, що призначене останньому остаточне покарання є явно несправедливим через м`якість, у зв`язку з неналежним врахуванням судами першої та апеляційної інстанції всіх обставин кримінального провадження немає та в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої м`якості призначеного ОСОБА_5 покарання.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що, зважаючи на приписи п.2 ч.2 ст.428 КПК України, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд,
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 травня 2019 року в кримінальному провадженні №0000152 щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3