Дата документу 11.06.2019 Справа № 314/4040/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/708/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/4040/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні подання ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до Вільнянського районного суду з державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» надійшло клопотання, погоджене зі спостережною комісією при Вільнянській районній державній адміністрації Запорізької області, про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи в задоволенні подання, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для його задоволення, оскільки поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь час відбування ним покарання у виді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що останній довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з рішенням суду, оскільки відбуваючи покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі з 07.07.2016 року він не мав дисциплінарних стягнень. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 3 заохочення; приймав активну участь у ремонті гуртожитків та був працевлаштований днювальним відділення. Також зазначає, що підтримує зв`язок з рідними, з матір`ю ОСОБА_8 , 1964 року народження, та батьком ОСОБА_9 , 1965 року народження; у відносинах із засудженими не конфліктний; вину у скоєному визнає та щиросердно розкаюється. На підставі викладеного, просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання на невідбутий строк покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2016 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання знаходження ОСОБА_7 під вартою з 07.07.2016 року по 20.10.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.02.2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 20.06.2016 року по 13.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05.04.2017 року виправлені технічні описки, допущені в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 13.02.2017 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 20.10.2016 року по 13.02.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.

Як було встановлено судом, ОСОБА_7 з 16.03.2017 року відбуває покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)». За час відбування покарання засуджений характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання не порушує; за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання трудового розпорядку та вимог безпеки праці 2 рази був заохочений правами начальника відділення СПС; мав 2 стягнення, накладені до вступу вироку в законну силу. Працевикористовується днювальним відділення СПС. У взаємовідносинах з іншими засудженими завжди підтримує доброзичливі стосунки. Завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній запас навичок. Приймає участь у роботах із благоустрою установи. Приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Відповідно до ст. 123 КВК України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», «Підготовка до звільнення». Відповідно до ст. 126 КВК України підвищує свій загальноосвітній рівень шляхом самоосвіти. Відповідно до ст. 127 КВК України приймає участь у роботі самодіяльних організацій.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що під час відбування покарання у державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» засуджений ОСОБА_7 протягом всього часу відбування покарання у період 2017-2018 роки працевлаштований лише протягом одного місяця 2017 року, що є дуже незначним. У 2018 році не працював взагалі. Згідно медичної довідки, наданої установою виконання покарань щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_7 , останній є здоровим.

Отже, поведінка засудженого ОСОБА_7 , як це слушно було зазначено судом, за весь час відбування ним покарання у виді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що він довів своє виправлення та перевиховання, оскільки протягом 2017 2018 років не працював, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Судова колегія звертає увагу на те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен безсумнівно довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є саме доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, тощо.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не навів жодних достатньо вагомих аргументів на підтвердження того, що він довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці та заслуговує на застосування до нього заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи засудженого про те, що він має 3 заохочення нічим не підтверджуються, оскільки в матеріалах провадження наявна довідка про заохочення і стягнення, відповідно до якої ОСОБА_7 мав лише 2 заохочення.

Доводи засудженого про те, що він підтримує зв`язок з рідними; у відносинах із засудженими не конфліктний; вину у скоєному визнає та щиросердно розкаюється, були враховані районним судом при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення.

Твердження засудженого ОСОБА_7 про те, що він був працевлаштований днювальним відділення, є неспроможними, оскільки, відповідно до довідки про працевлаштування засудженого ОСОБА_7 за 2017 2018 роки, останній був працевлаштований лише у квітні 2017 року, тобто засуджений майже не працював, що свідчить про небажання засудженого ставати на шлях виправлення.

Посилання засудженого в своїй апеляційній скарзі на те, що він бере участь у ремонті гуртожитків, також не може бути підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки в сукупності з іншими даними ця обставина не свідчить про його виправлення та перевиховання. До того ж ці твердження засудженого ніякими доказами не підтверджуються.

Висновок районного суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні переконливі дані, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні подання ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)» щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4