КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурорів ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження №0000676 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року продовжено ОСОБА_8 строк дії раніше застосованого до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - до 19 жовтня 2019 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 обвинувачуються у спільному вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, а також у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні, яке щодо них розглядається Вишгородським районним судом Київської області, розцінивши таку інформацію не як доказ винуватості осіб, а як інформацію, яка їх характеризує та вказує на ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення у разі перебування його на волі, оскільки у ___________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2367/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10
Категорія: ч. 2 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_1
даному випадку ризик є характеристикою ситуації, що має невизначеність результату при можливій наявності несприятливих наслідків, а тому на даний час існує і загроза переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню, оскільки дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, як не завершено і з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірка їх доказами, тобто не виконано вимоги ст. 363 КПК України, і тому інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, просить скасувати ухвалу суду від 21.08.2019 року стосовно ОСОБА_8 та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам та не підтверджуються жодними реальними доказами, адже в матеріалах кримінального провадження відсутні покази свідків, що ОСОБА_8 має наміри не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, відсутні будь-які відомості, що він має наміри незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також переховуватись від судового слідства чи вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Крім того, перебування ОСОБА_8 чотири дні на волі під час розгляду даного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строку дії ухвали про продовження строку його тримання під вартою до постановлення ухвали про повторне безпідставне застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та явка його до суду при першому ж його виклику і є вагомими доказами, що ОСОБА_8 не має жодних намірів переховуватись від суду та про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Також не може бути законною підставою для продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою у даному провадженні і наявність іншого кримінального провадження відносно нього в іншому суді.
До того ж жоден, із передбачених ст. 177 КПК України, ризиків не знаходить свого підтвердження у даному кримінальному провадженні, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, продовжувати злочинну діяльність, при цьому знищувати, ховати або спотворювати речі та документи, що мають доказове значення у кримінальному провадженні та вчиняти тиск на учасників кримінального провадження, в тому числі через своїх прибічників. Жодна особа не вказала на те, що ОСОБА_8 радив, вказував чи вмовляв знищити, приховати чи спотворити будь-що з речей чи документів, що має істотне значення для справи, а тим більше з використанням співучасників впливати на свідків.
Таким чином, матеріали даного кримінального провадження не містять жодного доказу того, що є реальна загроза, що ОСОБА_8 , який утримується під вартою вже 31 місяць, буде ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі та/чи продовжувати злочинну діяльність, залишаючись на свободі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурорів щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів з кримінального провадження, у провадженні Оболонського районного суду м. Києва з 13 березня 2017 року перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000676 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.
Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_8 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 21 серпня 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - до 19 жовтня 2019 року включно.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставитьсяОСОБА_8 у вину, та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може вчиняти тиск на потерпілу та свідків, може вчиняти інші незаконні протиправні дії, з огляду на ту обставину, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні, яке щодо нього наразі розглядається Вишгородським районним судом Київської області, що розцінюється не як доказ винуватості особи, а як інформація, яка його характеризує та створює ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення у разі перебування його на волі та переховування від суду, та враховуючи те, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника про недоречність тримання ОСОБА_8 під вартою, з огляду на те, що жоден з наведених стороною обвинувачення ризиків не доведений, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції в даному випадку прийняв рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочину, наявність щодо ОСОБА_8 ще одного кримінального провадження, у якому він обвинувачується у вчиненні спільно з ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, яке перебуває на розгляді у Вишгородському районному суді Київської області, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 спробує незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, може вчинити інше кримінальне провадження та переховуватися від суду, тобто заявлені у клопотанні прокурора та встановлені суддею ризики є реальними, у зв`язку з цим суддя обґрунтовано вказав, що більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти зазначеним ризикам.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 21 серпня 2019 року, якою продовжено ОСОБА_8 строк дії раніше застосованого до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів - до 19 жовтня 2019 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3