Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

08 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 та представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2019 року у кримінальному провадженні №0000994 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі п.в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 45050 гривень на відшкодування матеріальної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв`язку з не доведенням позовних вимог.

Також судом вирішено питання щодо процесуальних витрат у даному провадженні.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 27 липня 2014 року приблизно о 20 год., в світлу пору доби, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», д.н.з. НОМЕР_1 , та, рухаючись по вул. Першотравневій, с. Велике Вербче, Сарненського району, Рівненської області, зі сторони вул. Набережної в напрямку нерегульованого перехрестя вулиць Першотравневої-Нової даного населеного пункту, мав намір виконати маневр повороту ліворуч з подальшим заїздом до вул. Нової.

Одночасно ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керував без мотошолома незареєстрованим в установленому законом порядку мотоциклом марки «VIPER 150», з одним пасажиром потерпілим ОСОБА_6 , котрий також був без мотошолома, рухався вулицею Новою, с. Велике Вербче, Сарненського району, Рівненської області в напрямку вищевказаного нерегульованого перехрестя.

ОСОБА_4 , перед початком виконання даного маневру, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, не надав дорогу мотоциклу марки «VIPER 150», без реєстраційного номерного знаку, який рухався в зустрічному напрямку прямо, раптово виїхав на смугу його руху, де допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом, водій якого був позбавлений можливості його уникнути по незалежних від нього технічних причинах.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «VIPER 150», без реєстраційного номерного знаку, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які за критерієм тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

У прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і шкідливими наслідками, що настали, перебуває грубе порушення ОСОБА_4 п.1.5, п.10.5., Правил дорожнього руху України, які вимагають.

Також ОСОБА_4 порушив п.2.3. Правил дорожнього руху України.

В поданій на вирок суду апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду змінити та ухвалити стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 34 500 грн. матеріальних збитків та 10 000 грн. моральної шкоди, решту позовних вимог залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції при ухваленні вироку об`єктивно та повно не дослідив обставини справи, не з`ясував чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних та/чи фізичних страждань, а також не дослідив під ставність стягнення витрат немайнового характеру, характер і розмір шкоди та інші обставини. Що мають значення для вирішення спору. Додає, що судом не враховано, що позивач не надав жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди, не підтвердив стан моральних страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих та соціальних стосунках.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Цивільний позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 200 000 грн. моральної шкоди та 130 000 грн. майнової шкоди. Вказує, що місцевий суд безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_4 від покарання згідно Закону України «Про амністію у 2016 році». Додає, що зважаючи на тривалий час, що пройшов з дня ДТП, ОСОБА_4 не тільки не компенсував спричиненої майнової та моральної шкоди, а навіть не намагався цього зробити.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілого ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 , які частково підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про задоволення їх апеляційної скарги, міркування прокурора щодо залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України є вірною та в поданих апеляційних скаргах не оспорюється.

Згідно ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом першої інстанції врахована особа обвинуваченого, його характеристика, обставини справи та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання наявність на утриманні малолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку при призначенні ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Питання про застосування амністії суд вирішує відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за умисні злочини, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, у вчиненні якого визнано винним ОСОБА_4 , є тяжким злочином, і підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року.

Особа щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_4 подав письмову заяву, в якій просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році». Крім того, він не позбавлений батьківських прав, який на день набрання чинності цим Законом та має дитину дочку ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій не виповнилося 18 років.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 подано довідку №15/01/15-583 від 07 серпня 2019 року, згідно якої ОСОБА_4 не був позбавлений батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_4 закону України «Про амністію у 2016 році».

Згідно ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Місцевий суд дійшов вірного висновку про обов`язок ОСОБА_4 відповідати за шкоду, завдану ним та обґрунтовано стягнув з ОСОБА_4 на користь потерпілого майнову та моральну шкоду.

Висновок суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 та стягнення матеріальної шкоди в сумі 45050 грн. і 200000 грн. моральної шкоди є обґрунтованим, оскільки вказані витрати понесені потерпілим документально та фактично підтверджені дослідженими судом першої інстанції доказами, та, виходячи з засад розумності, виваженості справедливості, суд прийшов до правильного висновку про стягнення вказаного відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому.

За наведеного доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог сторін не вбачається.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
ухвалила:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2019 року ОСОБА_4 залишити без зміни, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3