ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5525/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/877/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч. 4 ст. 187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвокатів: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0006310 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2019 року, відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Херсона, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 12 жовтня 2019 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, звільнити його з-під варти із зали суду. Покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: цілодобово заборонити залишати місце його постійного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , прибувати до суду за першим викликом; не виїжджати за межі місця мешкання без дозволу суду; повідомляти про зміну місця мешкання; носити електронний засіб контролю.

Стверджує, що суд постановив ухвалу із істотним порушенням вимог КПК та прав обвинуваченого.

Судове засідання, під час якого було продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 відбувалося в режимі відео конференції зі слідчим ізолятором, однак відповідні відомості відсутні в ухвалі суду.

В ході судового засідання у обвинуваченого не з`ясовувалася згода на проведення розгляду кримінального провадження за його участі в режимі відео конференції з приміщення слідчого ізолятору, пам`ятка про права та обов`язки ОСОБА_9 не вручалася, а тому на переконання захисника, вбачається порушення права на захист, з огляду на перебування обвинуваченого в слідчому ізоляторі, а захисників у судовому засіданні.

Зазначає, що оскаржувана ухвала, не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, так як в ній не відображено строк та порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Під час судового засідання, прокурор формально посилався на те, що підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 є продовження існування ризиків, які були підставою для їх обрання, однак державний обвинувач конкретизовано не зазначив, які саме ризики були судом враховані та продовжують існувати на теперішній час.

На переконання адвоката, висновок суду про те, що ОСОБА_9 може вчинити інші кримінальні правопорушення є необґрунтованим, зроблений на припущенні, так як сторона обвинувачення не зазначала про вказаний ризик, та він не був підставою для обрання запобіжного заходу.

Вважає, що суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання під вартою.

Станом на теперішній час, враховуючи сталі зв`язки ОСОБА_9 та наданих на підтвердження цього доказів та його тривалим перебуванням під вартою мінімізований, що на думку захисника, дає підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Під час судового розгляду, сторона захисту посилалася на матеріали, що характеризують особу ОСОБА_9 , який має міцні соціальні зв`язки, батьків пенсійного віку, офіційне місце роботи в якості експедитора ТОВ «УКРКАПТІАЛ», позитивно характеризується за місцем працевлаштування та проживання, має неповнолітню дитину, що свідчить про відсутність підстав для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та зазначені відомості достатньо обґрунтовують необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації.

Зазначає, що кримінальне провадження розглядається протягом тривалого строку, а саме з 06.04.2017 року, та на теперішній час визначено лише обсяг та порядок дослідження доказів.

Тривалість знаходження ОСОБА_9 під вартою з 21.11.2016 року, наявність постійного місця проживання, сталих соціальних зв`язків, на думку адвоката вказують на неможливість збереження застосованого запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
В ході апеляційного розгляду адвокати ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.
Прокурор та представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги адвоката.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

В суді першої інстанції триває судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України , а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.

Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24 листопада 2016 року відносно ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.01.2017 року, з метою запобігання ризику переховатися від органів досудового слідства та суду.

Ухвалою суду першої інстанції від 11.07.2019 року строк тримання ОСОБА_9 під вартою продовжено до 10.09.2019 року, при цьому суд встановив, що на стадії судового розгляду існують ризики переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Ухвалою суду від 13.08.2019 року на стадії судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 12 жовтня 2019 року включно.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження тримання ОСОБА_9 суд дійшов висновку, що продовжують існувати визначені п 1, 5 ч 1 ст. 177 КПК України ризики.

Перевіряючи доводи захисника про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу на менш суворий, колегія суддів враховує наступне.

Як видно із виділених матеріалів кримінального провадження, що надійшли із суду першої інстанції, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років .

На час затримання ОСОБА_9 за місцем проживання характеризувався посередньо.

В силу ст. 89 КК України обвинувачений визнаний таким, що не має судимості, однак та обставина, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти власності, характеризує його як особу, схильну до правопорушень.

Матеріали провадження не містять доказів того, що ОСОБА_9 утримує чи проживає із своїм неповнолітнім сином.

Як видно із ухвали суду про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_9 не вказував на те, що він офіційно працевлаштований і така обставина слідчим суддею не була встановлена.

Відомості про укладення ОСОБА_9 трудового договору 07.10.2016 року з ТОВ « Укркапітал» з іспитовим строком, які були додані до апеляційної скарги, за відсутності доказів фактичного виконання цієї роботи і отримання офіційного доходу, виходячи із нетривалого строку, що пройшов від дати укладення до дати скоєння злочину, що інкримінується, не можуть беззаперечно свідчити про те, що наявність цієї обставини зможе запобігти встановленому ризику переховуватися від суду.

Факт проживання обвинуваченого у одній квартирі із батьками також не можна визнати достатнім запобіжним впливом для належної процесуальної поведінки обвинуваченого

Тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, а також наведені вище відомості про особу обвинуваченого свідчать, що продовжує існувати ризик переховуватися від суду.

Сама по собі відсутність вказівки у клопотанні прокурора на продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, на що посилається захисник, не є тим чинником, який ставить під сумнів законність ухвали суду першої інстанції, оскільки відповідно до положень ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали з цього питання.

А отже, приймаючи до уваги стадію судового розгляду, процесуальну поведінку обвинуваченого, обставини визначені ст. 178 КПК, суд не обмежений у даному випадку лише доводами клопотання прокурора і зобов`язаний вирішити питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, належним чином обґрунтувавши своє рішення та перевіривши, чи продовжують існувати встановлені раніше ризики і чи не зменшилися вони.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На переконання судової колегії, зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавлення волі, як на тому наполягає захисник, не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на цій стадії судового розгляду.

Твердження про неправильність висновків суду слід визнати безпідставними, оскільки суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, врахував не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і фактично врахував дані про особу обвинуваченого, який характеризується як особа, що схильна до скоєння правопорушень, та сукупність інших відомостей, передбачених ст. 178 КПК України, а також стадію судового розгляду, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Тривалість тримання особи під вартою не є безумовною підставою для прийняття рішення про наявність підстав для зміни запобіжного заходу.

Твердження апеляційної скарги щодо порушення права обвинуваченого на захист є безпідставними.

Та обставина, що обвинувачений приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не можна визнати достатньою підставою для твердження про порушення права на захист.

Як видно із технічного запису судового засідання ні обвинувачений ні його захисники не заперечували проти проведення засідання в такому режимі, і ОСОБА_9 і його адвокати надавали пояснення та доводи щодо вирішення питання про запобіжний захід, а отже слід дійти висновку , що право на захист обвинуваченого було забезпечено.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки на час її постановлення продовжували існувати ризики , які були визнані підставою для обрання найбільш суворого виду запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 13 серпня 2019 року, якою ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна,
суддя ОСОБА_2