Провадження №11-кп/801/1357/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого: вироком Апеляційного суду Київської області від 15.07.2010 року за п.6, п.9, п.12 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі, ухвалою Верховного Суду України від 14.07.2011 року вирок Апеляційного суду Київської області від 15.07.2010 року в частині призначення покарання залишено без змін
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким
за участю сторін провадження:
прокурора : ОСОБА_8
засудженого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6
в с т а н о в и в :
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення, або заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.
Непогоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2019 року скасувати та ухвалити нову, якою задоволити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вимоги мотивовані тим, що суд першої інстанції не врахував, що право на перегляд довічного покарання особа має незалежно від закріплення механізму його реалізації в законах України, відсутність процесуальних норм не є перешкодою для задоволення клопотання.
Захисник звертає увагу на найвищу юридичну силу Конституції та на пріоритет норм міжнародного права в Україні згідно з положенням ст. 9 Конституції України, посилається на ст. 27 «Віденської конвенції про право міжнародних договорів», що України не може використовувати своє внутрішнє (національне) право для обгрунтування неможливості виконання міжнародного договору.
Національний суд не може відмовити в задоволенні клопотання, яке грунтується на Конвенції та практиці ЄСПЛ, посилаючись на норми (або їх відсутність) у законах України.
Тому, суд першої інстанції мав задовільнити клопотання засудженого ОСОБА_7 , враховуючи пряму дію норм Конституції України та положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Посилаючись на можливість застосування до засудженого процедури помилування, суд першої інстанції не врахував, що в Україні відсутня реальна перспектива перегляду довічного ув`язнення в сенсі вимог ст. 3 Конвенції, існуюча у ч.2 ст. 87 КК України норма про можливість застосування до засудженого помилування після відбуття 20 років покарання не задовольняє вищезгадані вимоги ст. 3 Конвенції.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила задоволити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що відповідно до ч.1 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання , умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ч.1 ст. 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційного суду Київської області від 15.07.2010 р. за пунктами 3, 6, 9 та 12 частини 2 статті 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 14.07.2011 р. зазначений вирок залишено без змін в частині призначення покарання.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
Викладаючи доводи, щодо наявності підстав для задоволення клопотання засудженого, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що суд першої інстанції мав всі підстави задоволити клопотання засудженого ОСОБА_7 , враховуючи пряму дію норм Конституції України та положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
З доводами захисника ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції не погоджується.
Дійсно, при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.
Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 посилається на позиції Європейського суду у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, де вказано, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, на рішення «Кафкаріс проти Кіпру», в якому зазначено, що для задоволення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод довічне покарання має бути зменшуваним, та інші рішення Європейського Суду.
Прийняте 12.03.2019 р. Європейським судом з прав людини рішення у справі «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення заяви, суд апеляційної інстанції оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 р. у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
На даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не існує.
До цього часу неузгодженості в Кримінальному кодексі України законодавчим органом не усунуті.
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно оригіналу: Суддя: