Дата документу 19.08.2019 Справа № 315/651/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/887/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/651/18
Категорія ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000190 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася м. Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, українки, освіти неповної середньої, вдови, безпартійної, пенсіонера, не депутата, невійськовозобов`язаної, зареєстрованої та яка мешкає АДРЕСА_1 , не маючої судимості в порядку, передбаченому ст.89 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 січня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 не погоджується з вказаним вироком повністю, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а саме: за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, так судом зовсім не враховано її пояснень стосовно того, що вона жодного удару не нанесла, водячи граблями перед собою вона знаходилась на своєму городі на території свого приватного домоволодіння, ні на кого не нападала, а потерпіла та її чоловік навпаки вдерлися на територію її домоволодіння, намагаючись її побити. Потерпіла кидала в неї грудки землі і палку довжиною 30-40см., а потім її чоловік ОСОБА_11 , дав палку довжиною 60-70см. І вона тримаючи її в правій руці, а миску в лівій кинулася її бити. Оскільки вона погано бачить на якій відстані вона знаходиться від неї, вона виставила граблі довжиною близько 1,2м і водила ними перед собою на рівні ніг (стегон, колін). А ОСОБА_11 йшов ззаду неї і підштовхував її, це все проходило на її приватному городі від межі 2-3 метри. Потім він взяв у неї граблі (взяв, а не забрав). Вона прикрилась руками і в цей час відчула сильний удар в ліве вухо по голові. Втратила свідомість. Коли прийшла в себе, то лежала в себе на городі, засіяному пшеницею. Коли вона піднялася з пшениці у неї дуже шуміло, дзвеніло в голові. Коли вона роздивилася, потерпіла бігла з її городу з пшениці і перестрибувала свою огорожу та упала в себе на городі. Потім потерпіла побігла до себе, а ОСОБА_11 виглядав зі своєї сторони із-зі туалету і сказав її «все рівно я тебе вб`ю», вона відповіла «не сумніваюсь, адже в тебе не перша». Потім вона лежала в будинку і десь в 16-17 годин приїхала міліція та була слідча ОСОБА_12 . Після побиття вона лежала в лікарні. Вона нікого не била ні навмисно, ні випадково. Суд не звернув увагу на те, що огляд місця пригоди проводився лише зі слів потерпілої, слідчий не звертав уваги на фактичні наявні сліди на городі залишені нею, потерпілою та її чоловіком, а прийняв до уваги лише слова потерпілої нібито вона заволочила сліди. В дійсності всі сліди були в наявності, але їх ніхто не описував. Чоловік потерпілої є пенсіонером МВС, один із синів потерпілої є працівником поліції та працює в Гуляйпільському відділі поліції. Також їх близький родич працює керівником в Токмацькій місцевій прокуратурі ОСОБА_13 . Тому однобічність розслідування розпочалася ще на стадії отримання заяви про правопорушення та огляду місця події. Її слова як і намагання написати заяву до Гуляйпільської поліції про її побиття були проігноровані. Через декілька днів в травні 2018 року вона пройшла медичне освідування у судово медичного експерта, який пояснив, що для закінчення експертизи потрібно надати медичну документацію. Вона про це повідомила слідчу Гуляйпільського ВП ОСОБА_14 , яка відповіла, що справа вже направлена до суду і висновки експерта вона може надати вже в суді.

Щодо тілесних ушкоджень отриманих потерпілою, то зауважує, що вона ніякого відношення до цього не має, ОСОБА_11 сам часто б`є потерпілу, про що свідчать чеки долучені до позовної заяви від серпня 2018 року з вказаним препаратом "Бодяга гель от синяков и ушибов".

Потерпілою до позовної заяви в якості доказів додані документи, зокрема Маммографія від 13.08.2018 року в якій зазначено: "справа единичный л/узел 2,0x1,2см., не однородной структуры». Хоча згідно висновку судово-медичної експертизи № 69 від 12.05.2018року, у ОСОБА_9 виявлено синець на лівій молочній залозі. До вказаної Маммографії яка описує зовсім інші тілесні ушкодження, приєдано чек на суму 390 грн., та приєднано два квитки з ОСОБА_15 до Запоріжжя та з Запоріжжя до ОСОБА_15 від 13.08.2018 року на загальну вартість 180 грн. 56 копійок. Її не зрозуміло на підставі чого потерпіла зазначає, що потребує постійного контролю молочної залози, але їде до Запоріжжя та контролює через три місяці не ту молочну залозу на якій згідно висновкім експертизи виявлені ушкодження і намагається ці витрати покласти на неї.

Інцидент був 03.05.2018року, і її не зрозуміло, яким чином медичні документи отримані потерпілою через три місяці в серпні 2018року, та долучені до позовної заяви, мають значення для справи. У вказаних документах описані ушкодження, які не зазначені при медичному освідуванні судово медичним експертом після події в травні 2018року.

До позовної заяви також долучені чеки з аптеки за вересень 2018 року (через чотири місяці після інциденту) в яких зазначено препарат Аскоцин вартістю 26,65 грн., який вживають у складі комплексного лікування при станах та захворюваннях, які обумовлені або супроводжуються дефіцитом цинку та гіповітамінозом аскорбінової кислоти, тобто це вітаміни які потерпіла вирішила пропити через три місяці і вони не є лікувальним засобом для тілесних ушкоджень отриманих нібито 03.05.2018року; медичний препарат "гліцин" - вживається при зниженні розумової працездатності, психічного емоційного напруження, порушення сну, емоційної нестабільності, також зазначено медичний препарат Серрата вартістю 65грн., показання для застосування якого є - захворювання жіночих статевих органів та молочних залоз: гематоми, застій у молочних залозах, а згідно висновків долученої Маммографії від 13.08.2018 на лівій молочній залозі "узлових образований не выявлено».

Виходячи з вищевказаного - потерпілою надано чеки на ліки якими вона нібито лікувала не описані в експертизі тілесні ушкодження. Долучено чек від ТОВ "Діацентр" на суму 200грн. - забор крові від 08.08.2018 року, через три місяці після інциденту, також не зрозуміло яким чином здача крові потерпілою пов`язана з нібито отриманими нею 03.05.2018року тілесними ушкодженнями. Яким чином суд дійшов висновку, що долучені до позовної заяви докази матеріальних збитків мають відношення до кримінального провадження яке розглядалось, її не зрозуміло, та про це суд ніде у своєму рішенні не зазначає.

Вважає, що потерпіла, долучила до позовної заяви чеки, які до неї не мають жодного відношення. Стверджує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному об`ємі.

Просить суд скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, у задоволенні

позовних вимог відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої просить апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника та обвинувачену, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, потерпілу, представника потерпілої, які просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 січня 2019 року ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1288,02 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1288,02 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 грн. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 25.05.2018 року до суду надійшло кримінальне провадження № 0000190 від 03.05.2018 року з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_6 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 03.05.2018 року близько 10 години 00 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_6 , перебуваючи на городі свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин, тримаючи у своїх руках сільськогосподарські граблі, якими ОСОБА_6 працювала на земельній ділянці, з розмаху нанесла один удар металевою основою вказаних граблів своїй сусідці ОСОБА_9 в область лівої частини грудної клітини, після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, нанесла другий удар ОСОБА_9 металевими зубцями вказаних граблів у область правої верхньої кінцівки.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про недоведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, є необґрунтованими з наступних підстав.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 про те, що 03.05.2018 року вона вийшла на свій город, який межує з городом обвинуваченої, щоб посіяти просо зі стаканом, в якому знаходилось просо, і з мискою, в цей час на город вийшла ОСОБА_6 і стала їй пред`являть претензії, вона ОСОБА_6 не ображала, грудок в неї не кидала, ОСОБА_6 граблями, тримаючи їх в обох руках, нанесла їй два удари: в груди та зубцями по руці, вибила з її рук миску і стакан, її чоловік ОСОБА_16 був в цей час на городі, ОСОБА_6 він не бив, підбіг і викрутив з рук ОСОБА_6 граблі від чого та впала на землю, після чого вона поїхала знімати побої, зі слів сусідів їй стало відомо, що ОСОБА_6 розповідала, що не вона побила потерпілу, а чоловік потерпілої побив потерпілу, ОСОБА_6 заволочила сліди боротьби, цивільний позов підтримує, вона до цього часу відчуває фізичний біль у місці удару в груди, від удару боліла рука, вона постійно відчуває хвилювання з приводу травми молочної залози, так як такі травми можуть мати тяжкі наслідки для здоров`я її як жінки, прохає позов задовольнити;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 про те, що він є чоловіком потерпілої, 03.05.2018 року він був разом з дружиною на городі, коли вийшла ОСОБА_6 , то між його дружиною та останньою сталася словесна перепалка, він почув, що його дружина зойкнула від удару, побачив як ОСОБА_6 вдарила дружину граблями по руці, він підбіг і викрутив граблі з рук ОСОБА_6 та відкинув в сторону, ОСОБА_6 спробували граблі дістати, після чого вони з дружиною поїхали в поліцію, а потім на обстеження;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 про те, що вона не була свідком бійки, але наступного дня 04.05.2018 року вона пішла до потерпілої, щоб повідомити про те, що можна їхати за гусенятами, але побачила хвіст автомобіля, на якому потерпіла поїхала, зі слів ОСОБА_18 вона дізналася про побиття потерпілої ОСОБА_6 , наступного дня потерпіла показувала їй синець на грудях, жалілась, що коли вона розкидала просо на городі, то ОСОБА_6 кинулася на неї з граблями, штовхала граблями, три роки до цього ОСОБА_6 вивозила сміття та висипала біля кладовища, вони написали та підписали листа до сільської ради, працівники сільської ради змусили ОСОБА_6 прибрати те сміття;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 про те, що зі слів онуки вона дізналася, що обвинувачена побила потерпілу ОСОБА_9 , зі слів потерпілої їй стало відомо, що та вийшла на город з просом, а ОСОБА_6 вдарила її граблями по тілу, якби не ОСОБА_20 , то її ще б більше побила, то її сусід ОСОБА_16 хороший сусід, вона бачила на грудях ОСОБА_9 і та повідомила, що це зробила ОСОБА_6 ;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_21 про те, що вона мешкає через дорогу від потерпілої та обвинуваченої, бачила як ОСОБА_22 поїхали в той день машиною, її в той день запросили в якості понятого працівники поліції для огляду граблів, від ОСОБА_9 вона дізналася про те, що її побила ОСОБА_6 та показувала синяк на грудях, їй відомо, що ОСОБА_6 приходила до Грушиної і розповідала тій, що її побили ОСОБА_22 ;
- протоколом огляду місця події від 03.05.2018 року, з якого вбачається, що об`єктом огляду є ділянка місцевості, яка розташована на земельній ділянці, яка примикає до домоволодіння АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6 , на момент огляду там знаходяться сільськогосподарські граблі;
- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 з якого вбачається, що 03.05.2018 року вона вийшла на свій город, який межує з городом обвинуваченого, щоб посіяти просо зі стаканом, в якому знаходилось просо, і з мискою, в цей час на город вийшла ОСОБА_6 і стала їй пред`являть претензії, вона ОСОБА_6 не ображала, грудок в неї не кидала, ОСОБА_6 граблями, тримаючи їх в обох руках, нанесла їй два удари: в груди та зубцями по руці;
- висновком експерта № 70 від 08.05.2018 року, з якого вбачається, що можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 при обставинах на які вона вказувала під час слідчого експерименту, не виключається;
- висновком експерта № 69 від 12.05.2018 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_9 виявлено синець на лівій молочній залозі, синці та садна на правій верхній кінцівці, дані ушкодження кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить терміну, вказаному ОСОБА_9 , останній спричинено не менше 2 травматичних дій;
- речовими доказами: двома фрагментами дерев`яних палиць та сільськогосподарськими граблями.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , протоколи слідчих дій, висновки експертівє належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні чітко і послідовно розповіла про те, що саме обвинувачена ОСОБА_6 граблями, тримаючи їх в обох руках, нанесла їй два удари: в груди та зубцями по руці, які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що між його дружиною та ОСОБА_6 сталася словесна перепалка, він почув, що його дружина зойкнула від удару, побачив як ОСОБА_6 вдарила дружину граблями по руці, він підбіг і викрутив граблі з рук ОСОБА_6 та відкинув в сторону, колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 з якого вбачається, що 03.05.2018 року ОСОБА_6 граблями, тримаючи їх в обох руках, нанесла їй два удари: в груди та зубцями по руці;
- висновком експерта № 70 від 08.05.2018 року, з якого вбачається, що можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 при обставинах на які вона вказувала під час слідчого експерименту, не виключається,
свідчать про те, що саме обвинувачена ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними також доводи апелянта і про те, що :
- судом зовсім не враховано її пояснень стосовно того, що вона жодного удару не нанесла, водячи граблями перед собою вона знаходилась на своєму городі на території свого приватного домоволодіння, ні на кого не нападала, а потерпіла та її чоловік навпаки вдерлися на територію її домоволодіння, намагаючись її побити, потерпіла кидала в неї грудки землі і палку довжиною 30-40 см., а потім її чоловік ОСОБА_11 , дав палку довжиною 60-70 см., і вона тримаючи її в правій руці, а миску в лівій кинулася її бити, оскільки вона погано бачить на якій відстані вона знаходиться від неї, вона виставила граблі довжиною близько 1,2 м і водила ними перед собою на рівні ніг (стегон, колін), а ОСОБА_11 йшов ззаду неї і підштовхував її, це все проходило на її приватному городі від межі 2-3 метри, потім він взяв у неї граблі (взяв, а не забрав), вона прикрилась руками і в цей час відчула сильний удар в ліве вухо по голові;

- після побиття вона лежала в лікарні, вона нікого не била ні навмисно, ні випадково;

- суд не звернув увагу на те, що огляд місця пригоди проводився лише зі слів потерпілої, слідчий не звертав уваги на фактичні наявні сліди на городі залишені нею, потерпілою та її чоловіком, а прийняв до уваги лише слова потерпілої нібито вона заволочила сліди, в дійсності всі сліди були в наявності, але їх ніхто не описував;

- чоловік потерпілої є пенсіонером МВС, один із синів потерпілої є працівником поліції та працює в Гуляйпільському відділі поліції, також їх близький родич ОСОБА_13 працює керівником в Токмацькій місцевій прокуратурі, а тому однобічність розслідування розпочалася ще на стадії отримання заяви про правопорушення та огляду місця події.

Таким чином, всі доводи апелянта про недоведеність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченої ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи апелянта про неправильне вирішення цивільного позову є також безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 127 ч. 2 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ст. 128 ч. 1 КПК України).

Цивільний позов потерпіла ОСОБА_9 подала у передбаченому ст. 128 КПК України порядку до початку судового розгляду.

Відповідно до ст. 22 ч. 2 ЦК України збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст. 23 ч. 2 ЦК України моральна шкода полягає, у тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив докази, надані потерпілою ОСОБА_9 на підтвердження своїх позовних вимог та, приймаючи рішення про задоволення цивільного позову, обґрунтовано послався на те, що поскільку обвинувачена спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження, то вона відповідно до законодавства повинна відшкодувати додаткові витрати, викликанні необхідністю придбання ліків потерпілою на суму 1288 грн. 02 коп., розмір яких підтверджується фіскальними чеками та письмовими доказами (а.с. 38-43).

Доводи апелянта про те, що ліки, препарати ніякого відношення до лікування потерпілої не мають, є необґрунтованими, оскільки всі ліки (аскоцин, гліцин, серрата) були призначені лікарями в межах лікування побоїв, нанесених обвинуваченою. При цьому гель від синців потерпіла наносила тривалий час, оскільки довгий час розсмоктувалася гематома, маммографію потерпіла вимушена була пройти з метою виключення появи новоутворень після перенесеної травми.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував моральні переживання, понесені потерпілою у зв`язку з фізичною болю та стражданнях, яка зазнала потерпіла в момент спричинення їй тілесних ушкоджень.

Рішення суду щодо цивільного позову прийнято з дотриманням положень статей 128, 129 КПК України та статей 22, 23, 1166, 1167, ст. 1195 ч. 1 ЦК України. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, у ньому наведено мотиви та підстави для задоволення цивільного позову.

Колегія суддів також вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.
Судді: