Справа № 480/1357/19
Провадження №1-кп - 480/314/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
7 серпня 2019 р. Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000553 від 26.07.2019 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину та одну неповнолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого, який проходив військову службу за контрактом на посаді заступника командира бойової машини-навідник оператора 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

18.04.2011 року ОСОБА_4 призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , та направлено для проходженні військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

19.04.2011 року ОСОБА_4 уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової части НОМЕР_2 строком на три роки, тобто до 19.04.2014.

19.04.2011 року наказом №15 командира військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_4 прийнято па військову службу за контрактом, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення, присвоєне первинне військове звання «солдат» та призначено на посаду курсанта навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти військової частини НОМЕР_2 .

Після завершення фахової військової підготовки, наказом Командувача Сухопутних військ ЗСУ №126-пм від 08.07.2011 солдата ОСОБА_4 призначено па посаду заступника командира бойової машини - навідник оператор НОМЕР_3 окремої механізованої бригади.

Наказом №138 командира військової частини НОМЕР_2 від 11.07.2011 солдата ОСОБА_4 направлено для проходження подальшої військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та призначено на посаду заступника командира бойової машини - навідник оператор.

Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 19.04.2011 року, тобто з моменту зарахування солдата ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку- проходження військової служби.

Відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини 5 сттаті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, у випадку, якщо такі військовослужбовці проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Враховуючи те, що контракт про проходження військової служби солдату ОСОБА_4 у Збройних Силах України було продовжено наказом №66 командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2014 понад встановлені контрактом строки до оголошення рішення про демобілізацію, солдат ОСОБА_4 повинен був проходити військову службу у Збройних Силах України понад встановлені строки ще 18 місяців з дати продовження дії контракту, під час особливого періоду до отримання права на звільнення.

Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проходячи військову службу солдат ОСОБА_4 як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Разом з тим, всупереч вищезазначених вимог закону, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді заступника командира бойової машини - навідник оператор 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою ухилитися від військової служби назавжди, біля 14 години 28.10.2014, під час перебування в польовому парку бойових машин підрозділу військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався на НОМЕР_4 Міжвідомчому центрі підготовки військових частин та підрозділів за адресою: АДРЕСА_4 , самовільно залишив місце служби та до теперішнього часу продовжує ухилятись від військової служби, проводячи час на власний розсуд за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, та підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті. Щиро кається у скоєному.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважає можливим, відповідно до положення ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин і в них немає сумнівів у добровільності їх позиції.

Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 408 КК України за ознаками: дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини, з метою ухилитися від військової служби.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує особу обвинуваченого, який не судимий, його відношення до скоєного злочину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся, за місцем служби та мешкання характеризується посередньо, має на утриманні двох дітей та перебуває на обліку, як утримувач допомоги по догляду за пристарілою особою, примав участь в АТО, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України слід звільнити його від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

07.08.2019