Ухвала
Іменем України

22 серпня 2019 року
м. Київ
справа №204/6453/18
провадження № 51-4151ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року про повернення апеляційної скарги,
встановив:
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди

56 110 грн (згідно архіву валютних курсів на 05 квітня 2014 року дорівнює 5 000 доларів США), в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним вироком в частині вирішення цивільного позову щодо стягнутого розміру матеріальної шкоди, потерпіла ОСОБА_4 звернулась із апеляційною скаргою, та заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав поважності його пропуску.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_4 про поновлення строку апеляційного оскарження вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року, а апеляційну скаргу повернуто останній.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду через безпідставну відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої доводи мотивує тим, що апеляційним судом не перевірено її доводи про невідповідність змісту вироку проголошеного у судовому засіданні його тексту отриманого у суді першої інстанції 24 травня 2019 року. Вважає, що до ознайомлення із текстом вироку у неї не було підстав для оскарження, оскільки до цього часу була переконана, що судом першої інстанції стягнуто матеріальну шкоду на її користь у сумі 5 000 доларів США, а не еквівалент у гривні за курсом валют на 05 квітня 2014 року. Оскільки вирок суду отримала лише 24 травня 2019 року, то на її переконання строк на його апеляційне оскарження пропустила з поважних причин. Крім цього, посилаючись на ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує на порушення апеляційним судом її права на доступ до правосуддя та забезпечення права на оскарження вироку суду першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та вивчивши копію оскаржуваного судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою потерпілої слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як слідує з копії ухвали апеляційного суду, потерпіла подала апеляційну скаргу після закінчення строку апеляційного оскарження, при цьому заявила клопотання про поновлення цього строку, обґрунтовуючи тим, що проголошуючи резолютивну частину вироку, судом було лише оголошено, що її позовні вимоги задоволено частково: в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 5000 доларів США та в частині стягнення моральної шкоди - зі зниженням розміру шкоди до 100 000 гривень. Тому на момент проголошення вироку вона була переконана в тому, що з обвинуваченого стягується фактично заподіяна майнова шкода в іноземній валюті в розмірі 5000 доларів США.
Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Згідно ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і якщо особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Як убачається з касаційної скарги ОСОБА_4 , вона була присутня у судовому засіданні 25 березня 2019 року під час проголошення вироку судом першої інстанції.
Таким чином, початок перебігу строку на оскарження потерпілою вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року розпочинається з моменту його оголошення.

З касаційної скарги та копії ухвали суду апеляційної інстанції слідує, що копію вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 року потерпіла отримала в цей же день, про що в матеріалах справи міститься розписка.
Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілої підтвердив, що він ознайомлював особисто потерпілу ОСОБА_4 з порядком оскарження вироку.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
З системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Встановивши, що потерпілою не наведено поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження, суд відмовив в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2019 рокута повернув апеляційну скаргу з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для задоволення касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 колегія суддів не вбачає.

Також, суд звертає увагу, що у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Колегія суддів касаційного суду приходить до висновку, що апеляційний суд правильно відмовив в поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки вказана підстава не є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Щодо твердження ОСОБА_4 про порушення апеляційним судом її права на доступ до правосуддя та права на апеляційне оскарження вироку суду, внаслідок відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вважає, що воно не ґрунтується на законі з огляду на таке.
Так, в постанові Верховного Суду України від 03 березня 2016 року № 5-347кс15, суд зазначив, що «забезпечення права на оскарження» є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується в главі 31 «Провадження в суді апеляційної інстанції, оскільки воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації.
Окрім того, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на справедливий суд передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не встановлює вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди.
В рішеннях Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), від 8 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Таким чином, повернення апеляційної скарги потерпілій, у зв`язку з пропуском нею строку на апеляційне оскарження вироку суду першої інстанції, не є обмеженням доступу до правосуддя.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає, що у відкритті провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 слід відмовити .
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року про повернення апеляційної скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3