Справа № 727/6087/19
Провадження № 1-кп/727/297/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі: Головуючого, судді ОСОБА_1
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2
за участю сторони обвинувачення:- прокурора ОСОБА_3
за участю сторони захисту: - обвинуваченого ОСОБА_4 ; законного представника ОСОБА_5 - захисника ОСОБА_6
- за участю представника ювенальної провенції Шевченківського ВП ЧВП ГУНП у Чернівецькій області ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 приміщення Шевченківського райсуду м. Чернівці справу за кримінальним провадженнями за №0000804 від 15.04.2019 року по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, учня Чернівецької ЗОШ № 27; раніше застосувалися заходи виховного характеру на підставі ухвали від 07.07. 2017 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України -
В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 , 13.04.2019р., приблизно о 01 год. 00 хв., переслідуючи корисливу мету, направлену на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, відкрито, перебуваючи біля будинку №5, що по вул. Ентузіастів, м. Чернівці підійшов до потерпілого ОСОБА_8 та застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, шляхом нанесення удару в область обличчя останнього, заволодівши при цьому, грошовими коштами потерпілого в сумі 1000 грн. та мобільним телефоном, марки «Хіаоті», моделі «Redmi 6А», ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 1790 грн., з силіконовим чохлом чорного кольору, вартістю 100 грн., із сім-картками мобільних операторів - «ВФ України» № НОМЕР_3 та «Тримоб» № НОМЕР_4 , матеріальної цінності не представляють, на рахунку грошових коштів не було; після чого, з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду, на загальну суму 2890 грн.
В судовому засіданні, ОСОБА_4 в порядку вимог ст.. 351 КПК України надав покази про те, що дійсно в квітні 2019 року біля 01-02 години ночі, він в районі вул.. Ентузіастов м. Чернівці, гуляв із друзями компанією, і в той день випив 300-350 грам алкогольного напою. Пояснив, що серед його друзів був потерпілий, який знаходився в стані сп`яніння, виражався нецензурними словами; поведінка ОСОБА_10 йому не сподобалася і він його вдарив кулаком в обличчя, після чого потерпілий впав спиною до землі; і він, за нетривалий проміжок часу, до 5 секунд, витягнув у присутності останнього гроші в сумі 1000 грн. із кишені та забрав мобільний телефон Хіомі Редмі; гроші у подальшому по 200 грн. подарував друзям, а мобільний телефон через свого знайомого на ім`я ОСОБА_11 здав в ломбард, гроші витратив на власні потереби. Просив його суворо не карати.
Окрім повного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 повністю погодився із пред`явленим йому обвинуваченням та з усіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового розслідування; просив справу розглянути в спрощеному порядку, про що суду подав письмову заяву в присутності законного представника та захисника.
Відповідно ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Отже, в силу даної норми закону, судом роз`яснено обвинуваченому, іншим учасникам процесу, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини в апеляційному порядку за пред`явленим обвинуваченням. Обвинувачений підтвердив зрозумілість йому роз`яснення вказаної норми закону, потерпілий ОСОБА_10 , не заявила клопотань про допит свідків, повного дослідження доказів в справі. За наведених підстав, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу, не оспорюються.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 . Під присягою, надав показання про те, що 13.04. 2019року, біля 01.-01.30 годин ночі, він із дружиною знаходився в компанії своїх друзів, знайомих, серед яких бачив і обвинуваченого. Усі спочатку відпочивали, випивали, а потім його дружина пішла додому; він залишився та коли всі компанією проходили вузькою вулицею, обвинувачений ОСОБА_4 його вдарив кулаком в обличчя, він упав, після чого, його друзі пройшли, а обвинувачений відстав і в його присутності із кишені дістав гроші та забрав мобільний телефон, він все бачив, але не став кричати оскільки боявся ще нанесення йому ударів з боку обвинуваченого; в подальшому ОСОБА_4 побіг, а згодом йому друзі розповіли, що ОСОБА_4 роздавав всім гроші.
В судовому засіданні пояснив, що завдана злочином шкода йому була відшкодована матір`ю обвинуваченого, а тому претензій до ОСОБА_4 ні матеріального, ні морального характеру він не має; просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із реальним відбуванням покарання.
Наведені докази, у своїй сукупності, дають суду підстави вважати, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабежу), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальних прав сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Правова позиція ЄСПЛ щодо цього відображена, зокрема, у п.43 рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», де Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики, при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених.
Згідно з частиною першою статті 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
При вирішені питання щодо правової кваліфікації, законодавцем визначено, що вирішальним є саме сприйняття потерпілим на нього нападу. Як встановлено в засіданні, потерпілий ОСОБА_10 реально сприйняв характер нападу на нього ОСОБА_4 , що ним було підтверджено в судовому засіданні. Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує, що з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.
У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року № 5 зазначено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону і формулювання висновку про їх відповідність. З огляду на зазначене, суд вважає, що протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ст.186 ч.2 КК України.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, суд звертає увагу на роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд, також враховує, що у правових позиціях (постановах від 10.07.2018р.; від 09.10. 2018 року (справа № 148/1211/15-к; справа № 756/4830/17-к), Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. При цьому, Верховним Судом зазначено, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК України, передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК України застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК України, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує особу винного (а.с. к.п. 94 123), який за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря нарколога та не знаходиться на обліку в лікаря психіатра, має постійне зареєстроване місце проживання, за яким проживає з матір`ю, навчається, поступив до професійного училища № 13 м. Чернівці, раніше до кримінальної відповідальності притягувався, до останнього були застосовані в 2017 року заходи виховного характеру; згідно висновку пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначено низьким; судом враховується і стан здоров`я ОСОБА_4 , а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно висновку даних судової психолого психіатричної експертизи обвинувачений міг віддавати звіт своїм діям і керувати ними.
Обставинами, що пом`якшують покарання (ст.. 66 КК України) обвинуваченого, суд визнає каяття ОСОБА_4 у вчиненому та сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому завданої шкоди. При цьому, суд звертає увагу, що потерпілий в судовому засіданні зазначив, що претензій до обвинуваченого він не має, враховується і те, що злочин вчинено в неповнолітньому віці.
Обставиною, що обтяжує покарання (ст.. 67 КК України), суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, думку потерпілої, яка просив призначити ОСОБА_4 покарання без ізоляції його від суспільства, суд вважає, що за наведених вище обставин, виправлення останнього і попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75, 104 КК України на певний строк та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України; враховуючи при цьому те, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.
Дана позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 N 15рп/2004 у справі N 1-33/2004. Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати підлягають стягненню в порядку вимог ст.. 124 КПК України.
Речові докази підлягають вирішенню в порядку вимог ст.. 100 КПК України.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 був застосований судом у вигляді домашнього арешту на підставі ухвали суду від 10.07.2019 року. А, отже, суд вважає, що застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід залишити до вступу вироку в законну силу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, - УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі .

Відповідно до ст. 75, 104 КК України, засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування основного покарання звільнити, із іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням на нього, згідно пунктів 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України наступних обов`язків: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, а також обов`язку визначеного п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід,застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на підставі ухвали суду від 10.07. 2019 року, у вигляді домашнього арешту слід залишити обраним, до вступу вироку в законну силу.
Речовий доказ за постановою слідчого від 16.04. 2019 року відповідь з ломбарду, згідно протоколу огляду від 22.04. 2019 року та фіксальний чек 40626 від 15.04. 2019р. залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речовий доказ за постановою слідчого від 16.04. 2019 року мобільний телефон марки «Хіаоті», моделі «Redmi 6А», ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з силі кованим чехлом чорного кольору, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_10 повернути останньому за належністю.
Стягнути із засудженого ОСОБА_4 , його законного представника ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 628.04 грн.
На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Копію вироку, після його проголошення вручити засудженому, законному представнику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1