Справа №: 399/301/17
провадження №: 1-о/398/2/19
УХВАЛА
Іменем України

"06" березня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року за нововиявленими обставинами

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами (т. 3 а. к. п. 2 4).

Зазначеним вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2016 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 675,65 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. та на користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 1 681,50 грн., моральну шкоду у розмірі 8 000,00 грн. (т. 1 а. к. п. 246 252, т. 2 а. к. п. 99 107, 255 256).

16 січня 2018 року на підставі ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області матеріали кримінального провадження та заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року направлено на розгляд до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (т. 3 а. к. п. 141 143).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2018 року справу розподілено судді ОСОБА_7 та ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 січня 2018 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами та призначено до судового розгляду (т. 3 а. к. п. 147, 148).

Згідно з розпорядженням керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2018 року №454-р про призначення повторного автоматичного розподілу справ та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями, 23 жовтня 2018 року справа №399/301/18 (провадження №1-о/398/4/18) розподілена судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 (т. 4 а. к. п. 107 109).

ОСОБА_4 в обґрунтування заяви зазначив, що вирок Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року повинен бути переглянутий на підставі п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 459 КПК України (в редакції на час звернення). Вважає, що нововиявленою обставиною є те, що у потерпілого ОСОБА_6 відсутні тяжкі тілесні ушкодження, висновок експерта №440 від 05 грудня 2012 року складено з грубим порушення норм чинного законодавства України. Про зазначену обставину не було відомо ні йому, ні суду.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заяву підтримав та просив її задовольнити. Додатково зазначив, що на даний час проводяться досудові розслідування за його заявами про завідомо неправдиве повідомлення про злочин, а також про складання завідомо неправдивого висновку експерта.

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення заяви, оскільки обставини викладені в заяві ОСОБА_4 не є нововиявленими, а доводи заяви фактично зводяться до незгоди заявника з висновком судово-медичної експертизи.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 466 КПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

Суд заслухавши пояснення заявника та прокурора, дослідивши заяву та матеріали кримінального провадження приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 459 КПК України (в редакції станом на час розгляду справи) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох умов:

1) їх існування на час розгляду справи;

2) ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи;

3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Таким чином, не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення справи.

В своїй заяві ОСОБА_4 стверджує, що нововиявленими обставинами є проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 з порушення вимог чинного законодавства України, зокрема в основу висновку покладено інформацію з виписки стаціонарного хворого ОСОБА_6 , в якому останньому встановлено такий діагноз як пневногематоракс, якого насправді не було.

Однак, дане твердження не відповідає дійсності та спростовується матеріалами кримінального провадження, оскільки зі змісту висновку експерта №440 від 05 грудня 2012 року та виписки з історії хвороби №3254 потерпілого ОСОБА_6 вбачається, серед іншого встановлення такого діагнозу як пневногематоракс та відповідно, в комплексі з іншими тілесними ушкодженнями, наявність у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень (т. 1 а. с. п. 72 73, 112, 126).

Під час судових проваджень в місцевому суді, в судах апеляційної та касаційної інстанцій було встановлено, що винуватість ОСОБА_4 у заподіянні ним тілесних ушкоджень потерпілим підтверджуються зібраними досудовим слідством та дослідженими у судовому засіданні належними і допустимими доказами. Потерпілі у своїх показах послідовно стверджували про заподіяння засудженим їм тілесних ушкоджень, відсутності інших осіб в приміщенні, де був скоєний цей злочин, а також висновками судово-медичної експертизи, протоколом огляду місця події, іншим доказам, які спростовують твердження самого ОСОБА_4 про непричетність до скоєного злочину.

Твердження ОСОБА_4 , що висновок експерта складено з порушеннями норм чинного законодавства України не може братися до уваги, як наявність нововиявленої обставини. Зміст висновку експерта №440 від 05 грудня 2012 року та виписки з історії хвороби №3254 потерпілого ОСОБА_6 були відомі ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. Суд першої та апеляційної інстанції дав належну оцінку вказаному доказу.

Рішень суду щодо встановлення вини експерта за складання завідомо неправдивих висновків та вини потерпілих за завідомо неправдиві показання чи завідомо неправдиве повідомлення про злочин ОСОБА_4 суду не надано.

Крім того, зазначений вироку суду вже переглядався за нововиявленими обставинами, зокрема і в зв`язку з тим, що висновок судово-медичної експертизи, яким встановлено ступінь тілесних ушкоджень потерпілого, на думку ОСОБА_4 є завідомо неправдивим. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2017 року та постановою Верховного Суду від 24 травня 2018 року, заяву ОСОБА_4 про перегляд вироку залишено без задоволення (т. 4 а. к. п. 49 52, 53 57, 58 59).

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Водночас, ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Конституції України в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зокрема, Конвенція не гарантує право на поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення (справи: «Brumarescu V. Romania», «Козак проти України», «Кучеренко проти України», «Хосе Марія Руїз Матеос та інші проти Іспанії»).

В рішеннях у справах «Рябих проти Росії», «Науменко проти України», «Устименко проти України» та «Желтяков проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Юридична визначеність передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував: принцип остаточності судового рішення означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. За змістом статті 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте в межах кримінальної процедури відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Суть заяви ОСОБА_4 зводиться фактично до його незгоди з доказами в кримінальному провадженні, які раніше вже досліджувались та оцінювалися судами першої та апеляційної інстанцій. Будь-яких об`єктивних даних, а тим більше нових даних, які не були предметом розгляду судами, ОСОБА_4 не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд ухваленого відносно нього вироку за нововиявленими обставинами відсутні.

Керуючись ст. 369, ст. ст. 371, 372, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 459, 466, 467 КПК України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд вироку Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1