ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001219 від 30.11.2017 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта базова середня, працюючого неофіційно, розлученого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.155 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років обмеження волі.
На підставі ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ЄУНСС: 723/411/18 Головуючий в І-шій інстанції: ОСОБА_9
Провадження № 11-кп/822/91/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.155 КК України
Згідно з вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_6 влітку 2017 року прийняв для проживання в своєму будинку, що по АДРЕСА_1 , малолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканку смт. Красноїльськ Сторожинецького району Чернівецької області. В подальшому, в період часу з початку вересня до кінця жовтня 2017 року, більш точної дати і часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи разом з малолітньою ОСОБА_10 за місцем проживання у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, спрямований на статеві зносини з особою, яка не досягла статевої зрілості, достовірно знаючи, що ОСОБА_10 є малолітньою особою, за добровільної згоди останньої, без застосування фізичного насильства і погроз, неодноразово вступав з нею у статеві зносини.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_8 , кожен окремо, подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо нього.
Свої апеляційні вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що все обвинувачення базується на показаннях потерпілої ОСОБА_10 , до яких на думку апелянта слід віднестися критично. Суд не дав належної оцінки показанням свідків по справі. При наявних у справі доказах та встановлених обставин, районний суд мав прийти до висновку про його невинуватість у пред`явленому йому обвинуваченні.
Прокурор ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначенням покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155 КК України і призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, сторона обвинувачення посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, не було враховано, що він вину не визнає, не розкаявся у вчиненому, відсутні обставини, що пом`якшують його покарання, а також не в повній мірі було враховано той факт, що потерпілою являється малолітня особа. Вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі є явно несправедливим через м`якість.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу та просили виправдати ОСОБА_6 , заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляцію, заперечивши проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2018 року відповідає вказаним вимогам закону.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_6 за описаних у вироку обставин злочину, передбаченого ч.1 ст. 155 КК України ґрунтуються на сукупності допустимих, достовірних та достатніх для цих висновків доказів, які повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено досліджені в судовому засіданні.

Незважаючи на повне невизнання своєї вини у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 155 КК України, винуватість ОСОБА_6 у статевих зносинах з особою, яка не досягла статевої зрілості, підтверджена показаннями потерпілої ОСОБА_10 і свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були районним судом попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, тому підстав недовіряти чи сумніватись їм у колегії суддів немає. Враховуючи те, що в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 не оспорюється достовірність, належність чи допустимість наведених вище доказів, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для їх повторного дослідження судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи показання потерпілої та свідків по справі, які були допитані в суді першої інстанції із дотриманням вимог КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що вони є послідовними, не суперечать письмовим доказам та доповнюють одні одних, а тому вважає, що вони є об`єктивними та правильно покладені районним судом в основу обвинувального вироку.

Оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази та ретельно їх проаналізувавши, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєні інкримінованого йому злочину, та вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст.155 КК України. А невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 вини в інкримінованому йому злочині, на думку колегії суддів, районним судом вірно розцінено, як його бажання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

А тому, враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи ОСОБА_6 про те, що все обвинувачення базується на показаннях потерпілої ОСОБА_10 , що суд не дав належної оцінки показанням свідків по справі, а при встановлених обставин, районний суд мав прийти до висновку про його невинуватість у пред`явленому йому обвинуваченні.

Апеляційні доводи прокурора про те, що вирок суду, в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, внаслідок безпідставного застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, не ґрунтуються на матеріалах провадження та законі.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вищенаведені вимоги закону судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 були виконано повністю.

Як вбачається з вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є умисним, закінченим, середньої тяжкості. Дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, а знаходиться на обліку у лікаря психіатра, працює по найму, розлучений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Також судом було взято до уваги відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Таким чином, суд при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_16 дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України та призначив йому покарання з урахуванням всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, та призначив покарання необхідне і достатнє для його виправлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість призначення покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Так, районний суд вірно врахував тяжкість злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, виявляє ознаки легкої розумової відсталості, думку потерпілої, яка просила суд не позбавляти його волі, а тому суд вірно прийшов до висновку, що обвинувачений може стати на шлях виправлення без відбування основного покарання, звільнивши його від відбування покарання у вигляді обмеження волі з максимальним іспитовим строком.

На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції зі звільненням обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, при зазначеному є в повній мірі справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Порушень районним судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3