Справа № 211/3871/16-к
Провадження № 1-кп/211/137/19
В и р о к

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0001557 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограду Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середньо спеціальна, одруженого, на утримані неповнолітніх дітей або інших осіб не має, не працюючого, раніше судимого: 24.10.2002 року Дніпропетровським апеляційним судом за ст. ст. 185 ч.2, 15 ч. 2, 289 ч. 2, 69, 289 ч.2, 70 КК України до 2 р. 6 міс. позбавлення волі; 09.02.2004 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч.3, 186 ч. 2, 69, 70 ч.1 КК України до 3 р. 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України дане покарання поглинуло покарання по вироку Дніпропетровського апеляційного суду від 24.10.2002 року та до відбуття 3 р. 1 місяць позбавлення волі; 18.10.2005 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 1 р. обмеження волі. Звільнився 09.11.2006 року по відбуттю терміну покарання; 13.12.2007 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ст. ст. 309 ч.1, 185 ч. 2, 70 КК України до 3 р. позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним терміном 2 р.; 29.10.2008 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч.2, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 4 р. 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднаний не відбутий термін покарання 6 місяців за попереднім вироком Павлоградського міського суду від 13.12.2007 року та до відбуття покарання визначено 5 р. позбавлення волі. Звільнився 17.04.2013 року по відбуттю терміну покарання; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 122 ч. 1, 186 ч. 2 КК України , суд,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_6 02.07.2016 року приблизно в 22-10 годин, прийшов до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де зустрів раніше незнайомого ОСОБА_5 , з яким почав спілкуватись з приводу пропажи мобільного телефону його дружини ОСОБА_6 .

В подальшому, між ОСОБА_4 , з однієї сторони та ОСОБА_5 з іншої сторони, виник конфлікт на грунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний намір, направлений на умисне спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Далі ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, у вигляді тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, 02.07.2016 року в 22-15 годин, знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , наблизився до ОСОБА_5 та раптово, умисно, цілеспрямовано, зі значною силою, наніс останньому один удар правою рукою зжатою в кулак в область обличчя зліва, в результаті чого ОСОБА_5 , впав на підлогу та втратив свідомість. Після чого ОСОБА_4 наніс невстановлену кількість ударів руками та ногами в область тулубу ОСОБА_5 .

В результаті вищевказаних злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи в області тіла та гілки ліворуч, які згідно висновку експерта № 1372 від 21.07.2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби). П. 2.2.2. «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень », затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.

Крім того, ОСОБА_4 02.07.2016 року, приблизно о 22-20 годин знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , продовжуючи свої злочинні дії, маючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, та звернення його на свою користь, діючи повторно, з сумки потерпілого ОСОБА_5 яка висіла на дверній ручці, дістав мобільний телефон марки «Samsung X160» червоного кольору, IMEI НОМЕР_1 , вартістю 320,00 грн., з сім-картою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 , та грошові кошти в сумі 60,00 грн., які належать потерпілому ОСОБА_5 , після чого, ОСОБА_4 передав вказаний мобільний телефон та грошові кошти своїй дружині ОСОБА_6 , для користування, заподіявши гр. ОСОБА_5 матеріальний збиток згідно висновку судово товарознавчої експертизи № 1695 від 23.07.2016 року на суму 380,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 122 ч. 1, 186 ч. 2 КК України визнав повністю. У вчиненому кримінальному правопорушенні розкаюється. Пояснив, що дійсно 02.07.2016 року о 22- 10 годині, прийшов до будинку АДРЕСА_2 , де зустрів потерпілого та почав з ним спілкуватись з приводу зникнення мобільного телефону його дружини, та в процесі спілкування між ними виник конфлікт, в ході якого він вдарив потерпілого кулаком в область обличчя а потім як потерпілий впав на підлогу ще наніс йому удари руками та ногами в область тулубу. Крім того з сумки потерпілого дістав мобільний телефон та 60,00 грн., та в подальшому віддав своїй дружині ОСОБА_6 .

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 122 ч.1, 186 ч. 2 КК України, підтверджується показами потерпілого, свідків.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 02.07.2016 року у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_7 зі значною силою наніс йому удари в область обличчя та тулубу, від яких впав на підлогу та знепритомнів, через деякий час приходячи до тями, відчував як він витяг з його кишені належний йому мобільний телефон «Самсунг», більше нічого не пам`ятає. Зазначив що телефон йому повернений, при винесенні покарання покладається на розсуд суду.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_4 02.07.2016 року повертаючись з роботи до дому, її покликав сусід ОСОБА_8 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Зайшовши до будинку, на кухні знаходився потерпілий та матір сусіда , яка у подальшому пішла по своїх справах. ОСОБА_8 та потерпілий були у нетверезому стані, та ОСОБА_8 пішов спати. В ході спілкування, потерпілий питав, чи є у неї гроші, на що вона відповіла що немає, потім через деякий час потерпілий почав збиратися додому та вийшов з будинку, вона також відразу вийшла з будинку та пішла до туалету. Повернувшись до будинку, її сумочка лежала у кухні на кріслі, перевіривши гаманець який лежав у її сумочці, виявила відсутність грошей, а також зник її мобільний телефон. Одразу розбудила ОСОБА_8 , а потім зателефонувала своєму чоловіку та розповіла йому про крадіжку речей та що підозрює потерпілого ОСОБА_5 . На її прохання потерпілий ОСОБА_5 повернувся до будинку, та в розмові повідомив, що він нічого не брав. Пізніше підійшов її чоловік ОСОБА_4 разом із товаришем, та почали спілкуватися з ОСОБА_5 з приводу зниклих речей, проте ОСОБА_5 все заперечував та грубіянив, в наслідку чого між її чоловіком та потерпілим виникла сварка в ході якого ОСОБА_4 вдарив потерпілого кулаком, а потім ногою, від чого той втратив свідомість. Привівши ОСОБА_5 до тями, її чоловік витягнув з рюкзака ОСОБА_5 мобільний телефон та віддав їй.

Крім того його вина також підтверджується матеріалами кримінального провадження:
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.07.2016 року від потерпілого ОСОБА_5 ( а.с. 27);
-протоколом огляду місця події з фототаблицями від 03.07.2016 року ( а.с. 28-30);
-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.07.2016 року та фото таблицею до нього(а.с. 45-46), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав мобільний телефон «Samsung SGH-X160» червоно чорного кольору IMEI НОМЕР_1 , як телефон який у нього відкрито викрали;
-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08.07.2016 року (а.с. 47);
-зберігальною розпискою потерпілого ОСОБА_5 (а.с. 48), відповідно до якої потерпілий отримав мобільний телефон «Samsung SGH-X160» IMEI НОМЕР_1 , який був у нього викрадений 02.07.2016 року. Даний телефон зобов`язується зберігати;
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2016 року з участю потерпілого ОСОБА_5 (а.с. 60-61);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2016 року з участю свідка ОСОБА_6 (а.с. 63-64);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 19.07.2016 року з участю свідка ОСОБА_8 (а.с. 66);
-витягом з медичної карти стаціонарного хворого № У-8476 від 14.07.2016 року (а.с. 69);
-висновком експерта № 1372 від 25.07.2016 року (а.с. 71-72), відповідно до якого у ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби);
-постановою слідчого про призначення додаткової судово-медичної експертизи (а.с. 74);
-фото таблицею до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.07.2016 року (а.с. 75), де на фотознімках потерпілий ОСОБА_5 вказав на механізм нанесення йому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень;
-висновком експерта № 1421 від 29.07.2016 року (а.с. 76), відповідно до якого тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_5 могло виникнути при вказаному механізмі під час проведення слідчого експерименту;
-висновком судово-товарознавчої експертизи № 1695 від 23.07.2016 року (а.с. 79-82), відповідно до якого залишкова вартість мобільного телефону «Samsung SGH-X160» з урахуванням зносу станом на 02.07.2016 року складає 320,00 грн.;
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.07.2016 року (а.с. 83-85);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 26.08.2016 року (а.с.113);
-розпискою ОСОБА_5 щодо отримання від ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 500,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (а.с. 115) .

Зібрані у справі докази, свідчать про те, що органи досудового розслідування дії обвинуваченого вірно кваліфікували :
за ст. 122 ч.1 КК України, за ознаками: умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я;
за ст. 186 ч. 2 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Керуючись вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_4 суд враховує, суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень ,що він вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно ст.12 КК України відносяться до злочинів тяжкого та середньої тяжкості , за місцем проживання характеризуєтьсязадовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, у вчиненому правопорушенні розкаюється, матеріальну шкоду відшкодовано, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тяжких наслідків від злочину не настало, обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, обставин, які обтяжують покарання не виявлено.

Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Прокурор в суді, просила визначити міру покарання ОСОБА_4 пов`язану із позбавленням волі, проте з такою думкою суд не погоджується, у зв`язку з наступним.

Під час розгляду справи в суді був допитаний обвинувачений, ОСОБА_4 , який свою вину визнав повністю, у вчиненому розкаюється. Тілесні ушкодження потерпілому наніс в ході конфліктної ситуації, через викрадення у його дружини мобільного телефону.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він вину визнає повністю і щиро кається в здійсненому, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, відшкодування матеріальних збитків потерпілому, думку потерпілого щодо покарання, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_9 - відсутні.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тож дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, також що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», враховуючи характеризуючи дані особи винного, який повністю визнав свою вину, а отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням вказаним пом`якшуючих обставин, також враховуючи обставину, що обвинувачений добровільно повернув потерпілому мобільний телефон, він претензій до нього не має, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

До того ж, дискреційні повноваження суду визнаються Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду, тощо.

З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що вказаний захід примусу відносно ОСОБА_4 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини. Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

З наведених вище обставин суд не вбачає підстав для застосування іншого виду покарання.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати відсутні.
Питання про речові докази, слід вирішувати відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 122 ч. 1, 186 ч. 2 КК України та призначити йому покарання:
за ст. 122 ч. 1 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 ( один ) рік;

за ст. 186 ч. 2 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 ( чотири ) роки.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 3 ( три ) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази по справі - мобільний телефон марки «Samsung SGH X160» червоно-чорного кольору IMEI НОМЕР_1 з сім карою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_3 переданий потерпілому ОСОБА_5 вважати поверненим за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1