Справа №574/429/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/105/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 574/429/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки подане ним клопотання не пов`язано з виконанням вироку, а мотивовано тим, що покарання у виді довічного позбавлення волі не передбачає умовно-дострокового звільнення, внаслідок чого не відповідає Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

24.04.2018 до Буринського районного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 , в якому він просив визнати призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що не передбачає умовно-дострокового звільнення та порушує його права, а також замінити невідбуту частину покарання на 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 21.06.2018 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що подане ОСОБА_9 клопотання повинно розглядатися судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, а також те, що чинним законодавством передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення більш м`яким покаранням в порядку помилування.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи засудженого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення судового рішення без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні клопотання, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для заміни призначеного засудженому ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді 15 років позбавлення волі, а також про можливість заміни такого покарання на позбавлення волі на певний строк на підставі акта про помилування.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та відповідають вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1 ст.82 КК, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням, а ч.4 цієї норми закону встановлені конкретні строки, після фактичного відбуття яких (в залежності від ступеня тяжкості) можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ч.1 ст.51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п.11) позбавлення волі на певний строк; п.12) довічне позбавлення волі. При цьому, кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст.ст.63 і 64 цього Кодексу) та виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

В той же час, положення ст.82 КК вказують на строковий вимір покарання, а тому до покарання у виді довічного позбавлення волі не застосовується, оскільки воно не має строкового виміру

При цьому, слід враховувати правову позицію Верховного Суду України у справі № 5-16кс11 від 12.09.2011, згідно якої покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно від нього не можна відрахувати дві третини при призначенні покарання за злочин, у разі якщо його санкцією встановлено покарання у виді довічного позбавлення волі, як це передбачено ч.3 ст.68 КК, що також вказує на те, що в розумінні ст.82 КК покарання у виді позбавлення волі як строковий вид покарання та довічне позбавлення волі є окремими видами покарань, яке не має строкового виміру, і до якого положення Загальної частини КК України, які містять кількісні критерії, не застосовуються.

З аналогічних підстав до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі не може бути застосоване і умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК, положення якої також не розповсюджуються на даний вид покарання.

Посилання засудженого ОСОБА_9 на порушення Конституції України та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.07.2013 у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» (Vinter and others v. the United Kingdom) заяви № 66069/09, 130/10 та 3896/10) у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки законом України про кримінальну відповідальність фактично передбачена можливість заміни засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років актом про помилування (ст.87 КК), тобто законодавцем гарантовано право засудженого до найсуворішого виду покарання бути «достроково звільненим», але за наявності певних обставин та рішення глави держави, що не суперечить Конвенції та вказаному рішенню ЄСПЛ. При цьому, колегія суддів враховує, що національним законодавством України не передбачено будь-якого іншого способу вирішення порушеного засудженим ОСОБА_9 питання.

Крім того, розглядаючи клопотання засудженого щодо відсутності в державі умовно-дострокового звільнення для осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, суд першої інстанції послався в ухвалі на те, що клопотання щодо вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким повинно подаватися до суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, однак, враховуючи те, що остаточна позиція ОСОБА_9 щодо змісту його вимог була встановлена лише на стадії судового розгляду клопотання, то воно було розглянуто по суті, не порушуючи при цьому процесуальні права засудженого.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування ухвали суду, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі засудженим, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Буринського районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4