Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 371/692/17
провадження № 1-кп/368/166/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.12.2018 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000160 від 16.04.2017 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миронівка Київської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого, освіта вища, згідно ст.. 89 КК України (2001 року), визнається таким, що не має судимостей,
у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 125 ч. 2 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення - прокурорів Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

- сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , -
в с т а н о в и в:
16.04.2017 р. у вечірній час ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували на території зони відпочинку, що навпроти будинку АДРЕСА_1 , де відпочивали, розпиваючи алкогольні напої, куплені за спільні кошти.
В ході відпочинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виник конфлікт в ході якого ОСОБА_3 ударив рукою в обличчя ОСОБА_9 , після чого останній зателефонував своєму знайомому ОСОБА_10 та попросив допомогти йому вирішити конфлікт мирним способом, повідомивши про місце, куди потрібно прибути, а саме: АДРЕСА_2 .
В цей час ОСОБА_10 відпочивав спільно зі своїми друзями ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тому вони всі вирішили прибути на місце, про яке вказав ОСОБА_9 , та допомогти вирішити конфлікт між ОСОБА_9 , та ОСОБА_3 . До вказаного ОСОБА_9 місця ОСОБА_6 прибув першим, відразу за ним один за одним ішли ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
В подальшому 16.04.2017 р. близько 20 години, ОСОБА_3 , знаходячись біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , побачивши раніше незнайомого ОСОБА_6 , який наближався до нього та розуміючи, що останній прибув втрутитися в його конфлікт з ОСОБА_9 , відчуваючи у зв`язку з цим особисту неприязнь до ОСОБА_6 , вирішив заподіяти йому тілесні ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, на грунті раптово виниклої особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тримаючи в правій руці предмет: якому притаманні колюче-ріжучі властивості, наніс ним один удар в область черевної порожнини ОСОБА_6 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки. Після цього ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 фізичного болю і заподіяв йому тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 13 від 27.04.2017 р. ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки. Вказане ушкодження викликало розлад здоров`я більше 6, але менше 21-го дня і відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 125 ч. 2 КК України не визнав повністю та суду пояснив, що 16 квітня 2017 року він відпочив у колі знайомих, оскільки це був святковий день. Ввечері він із ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вирішили продовжити святкувати та на спільні кошти купили спиртне та продукти харчування. Під час розпиття між ним та ОСОБА_15 виникла сварка і за ОСОБА_16 заступився ОСОБА_17 , якого він відпихнув. І тоді ОСОБА_17 подзвонив своїм товаришам, щоб помогли йому розібратися із ним. Він хотів з ним домовитись. Коли з усіх сторін гналися друзі ОСОБА_18 він сильно злякалися. Він присів, піднявши якийсь предмет та витягнув руку і потерпілий сам напоровся на руку і сам зробив собі тілесні ушкодження. Цивільний позов не визнає з причин того, що він не вчиняв протиправних дій щодо потерпілого.

Проте, винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
?показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 16 квітня 2017 р. він відпочив у колі знайомих. Цього дня ввечері на телефон ОСОБА_19 подзвонив його двоюрідний брат і попросив допомоги, оскільки у нього виникли проблеми. Вони прийшли до місця, де був його брат і він вирішив спитати, що сталося, але обвинувачений, повернувшись до нього, вдарив його в живіт і він відскочив та відчув біль. Обвинувачений кинувся бігти та за ним побігли, але він їх відкликнув та сказав, що у нього щось ріжуче. До нього викликали швидку і його поклали у лікарню. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо міри покарання, то він покладається на погляд суду щодо вибору міри покарання.

Окрім того, винність обвинуваченого ОСОБА_3 також доводиться письмовими доказами по справі, зокрема:

?витягом з кримінального провадження № 0000160, відомості про яке внесено 16.04.2017 р. (т. 2 а.с. 112), про те, що 16.04.2017 року о 20 год. 17 хв. до ч.ч. Миронівського ВП зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що по АДРЕСА_2 , невідома особа раптово нанесла ножове поранення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 жителя АДРЕСА_3 . Потерпілого ОСОБА_6 доставлено до Миронівської ЦРЛ із попереднім діагнозом: непроникаюче ножове поранення передньої черевної стінки;
?рапортом старшого інспектора чергового сектору реагування патрульної поліції ОСОБА_20 (т. 1 а.с. 168) про те, що 16.04.2017 р. о 20 год. до чергової частини Миронівського ВП зі служби 102 надійшло повідомлення від гр.. ОСОБА_10 , про те, що в м. Миронівка по вул.. Соборності поблизу банку «Приватбанк» невідома особа нанесла ножове поранення ОСОБА_6 ;
?заявою ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 169) про те, що він просить провести перевірку та притягнути до відповідальності невідому йому особу, яка 16.04.2017 р. приблизно о 20 год. ударила його невідомим предметом у живіт. Під невідомим предметом він має на увазі ріжучим предметом, можливо, ніж;
?довідкою, видаю Миронівською ЦРЛ (т. 1 а.с. 170) про те, що 16.04.2017 р. в Миронівську ЦРЛ був доставлений ОСОБА_17 з попереднім діагнозом: непроникаюче ножове поранення передньої черевної стінки;
?протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 68 від 16.04.2018 р. (т. 1 а.с. 171) про те, що ОСОБА_6 перебуває в стані сп`яніння, що перевірялось алкотестом;
?протоколом огляду місця події від 17.04.2017 р. (т. 1 а.с. 172-173) та ілюстративною таблицею до протоколу ОМП (т. 1 а.с. 174), який проводився в присутності двох понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , де об`єктом огляду являється територія, яка розташована біля поїзду АДРЕСА_4 , тобто на якій відбулося кримінальне правопорушення;
?протоколом пред`явлення особи впізнання за фотознімками від 18.04.2017 р. (т. 1 а.с. 175-176), який був проведений в присутності двох понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 з участю потерпілого ОСОБА_6 , який впізнав особу, яка 16.04.2017 року приблизно о 20 годині в АДРЕСА_2 , біля другого під`їзду, нанесла йому удар невідомим предметом, можливо ножем, в живіт, які були названі потерпілим ОСОБА_6 : худорляве продовгувате обличчя, високий зріст, худорлява статура. Також потерпілий ОСОБА_6 вказав, що чітко впізнає особу, яка 16.04.2017 року приблизно о 20 годині в місті Миронівка по вулиці Соборній, 70, біля другого під`їзду, нанесла йому удар невідомим предметом, фото якого знаходиться в даному протоколі під № 1 був ОСОБА_3 ;
?довідкою слідчого до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.04.2017 р. (т. 1 а.с. 177), згідно якою під час складання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілим ОСОБА_6 було запропоновано впізнати особу, яка 16.04.2017 року приблизно о 20 годині в місті Миронівка по вулиці Соборній, 70, біля другого під`їзду, нанесла йому удар невідомим предметом, можливо ножем, в живіт з чотирьох наданих для огляду фотокарток. На фото під № 1 зображений: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миронівка Київської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_5 ;
?заявою ОСОБА_6 від 24.04.2017 р. (т. 1 а.с. 178), який добровільно надав працівникам поліції свої речі, в яких він був 16.04.2017 р.;
?протоколом огляду від 24.04.2017 р. (т. 1 а.с. 179-181) та ілюстративною таблицею до протоколу ОМП від 24.04.2017 р. (т. 1 а.с. 182-185), згідно якого оглядом були речі, які ОСОБА_6 віддав добровільно працівникам поліції, а саме: куртку чоловічу, спортивний світер та футболку;
?постановою про визнання речовим доказом від 24.04.2017 р. (т. 1 а.с. 186), якою куртку чоловічу зимову з капішоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболку чорного кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000160 від 16.04.2017 р. і вказані речі віддано на відповідальне зберігання до камери зберігання речових доказів Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції Київській області;
?квитанцією про отримання на зберігання речових доказів від 24.04.2017 р. (т. 1 а.с. 187), згідно якого під порядковим номером № 299 знаходяться речі, а саме: куртка чоловіча зимова з капішоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболка чорного кольору, які було визнано речовими доказами;
?заявою ОСОБА_6 від 24.04.2017 р. (т. 1 а.с. 188), який подав свою медичну документацію без ухвали слідчого судді;
?клопотанням про арешт майна (т. 1 а.с. 189-191), згідно якого слідчий СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області просив слідчого суддю накласти арешт на добровільно видані об`єкти: куртку чоловічу зимову з капішоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболку чорного кольору та після накладення арешту на куртку чоловічу зимову з капішоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболку чорного кольору передати їх на зберігання потерпілому ОСОБА_6 під розписку;
?ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 26.04.2017 р. (т. 1 а.с. 192-193), згідно якого клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на добровільно передані слідчому потерпілим ОСОБА_6 матеріальні об`єкти, у виді його особистих речей: куртку чоловічу зимову з капишоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболку чорного кольору, а вимогу слідчого про передачу арештованого майна на зберігання потерпілому залишено без задоволення;
?висновком експерта № 13 від 27.04.2017 р. (т. 1 а.с. 195-197), згідно якого при судово-медичній експертизі меддокументації ОСОБА_6 , 1991р.н., виявлено ушкодження у вигляді рани (не проникаючою) передньої черевної стінки,яке могло утворитися від дії предмета(ів) якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Вище вказане ушкодження викликало розлад здоров`я більше 6, але менше 21-го дня і відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 15.05.2017 р. (т. 1 а.с. 198-199) та ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 200), який було проведено у присутності двох понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 з участю потерпілого ОСОБА_6 , який розповів про події, що відбулися 16.04.2017 р. між ним та ОСОБА_3 , внаслідок яких він отримав тілесне ушкодження, показавши це на статистові;
? протоколом проведення слідчого експерименту від 16.05.2017 р. (т. 1 а.с. 201-202) та ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 203), який було проведено у присутності двох понятих ОСОБА_25 та ОСОБА_26 з участю ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_7 , згідно якого ОСОБА_3 розповів як на його руку, в якій він тримав предмет, що підняв з полу, наткнувся потерпілий ОСОБА_6 , зробивши собі тілесні ушкодження;
?висновком експерта № 24/13 від 17.05.2017 р. (т. 1 а.с. 205-208), згідно якого при судово-медичній експертизі меддокументації ОСОБА_6 , 1991р.н., виявлено ушкодження у вигляді рани (не проникаючою) передньої черевної стінки, яке могло утворитися від дії предмета(ів) якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Виникнення ушкодження у гр. ОСОБА_6 у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки, за обставин наведених в ілюстративній таблиці та зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту від 16.05.2017 року за участю учасника ОСОБА_3 , 1987р.н., а саме: "... плоский предмет, який тримав правою рукою перед собою ... ОСОБА_27 підбіг до мене та напоровся на предмет який він тримав у руці чим завдав собі тілесні ушкодження … ОСОБА_28 в положенні стоя тримав у витягнутій руці плоский предмет, в цей час ОСОБА_6 , підбігши до нього напоровся на плоский предмет, який тримав у руці (витягнутій) ОСОБА_3 , чим наніс собі тілесні ушкодження..», вкрай малоймовірно, так, як для подолання опору шкіри з подальшим зануренням в неї, вище вказаного травмуючого предмета (ів), сторонньою особою, необхідне прикладання зусилля і з цілеспрямованим утримуванням (фіксуванням) травмуючого предмета (якому притаманні колюче-ріжучі властивості) останнім. Виникнення ушкодження у гр. ОСОБА_6 у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки, за обставин наведених в ілюстративній таблиці та зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.05.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , 1991р.н., а саме: "... різко випрямив руку в кисті якої тримав предмет з колюче - ріжучими властивостями та наніс один тичковий удар ОСОБА_6 в черевну порожнину ... тримаючи в правій руці предмет якому притаманні колюче - ріжучі властивості випрямив праву руку чим наніс один удар (тичковий) в черевну порожнину.", не виключається;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 18.05.2017 р. (т. 1 а.с. 222-224) та ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 225), який було проведено у присутності двох понятих ОСОБА_29 та ОСОБА_30 з участю ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_7 , згідно якого ОСОБА_3 розповів як на його руку, в якій він тримав предмет, що підняв з полу, наткнувся потерпілий ОСОБА_6 , зробивши собі тілесні ушкодження;
?висновком експерта № 25/13 від 22.05.2017 р. (т. 1 а.с. 227-229), згідно якого при судово-медичній експертизі меддокументації ОСОБА_6 , 1991р.н., виявлено ушкодження у вигляді рани (не проникаючою) передньої черевної стінки, яке могло утворитися від дії предмета(ів) якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Виникнення ушкодження у гр. ОСОБА_6 у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки, за обставин наведених в ілюстративній таблиці та зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту від 18.05.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_3 , 1987р.н., а саме: "... плоский предмет, який тримав правою рукою перед собою. В цей момент всі хлопці зупинилися, а один, на даний час я знаю, що це ОСОБА_6 , підбіг до мене та намагався мене вдарити, напоровся на плоский предмет, який він тримав у правій руці чим завдав собі тілесних ушкоджень ... ОСОБА_3 в положенні стоя тримав перед собою правою рукою плоский предмет, в цей час ОСОБА_6 підбігши до нього та намагався вдарити його ногою, на що ОСОБА_3 ухилявся від удару, а ОСОБА_6 по інерції напоровся на плоский предмет, який він тримав у руці, чим наніс собі тілесні ушкодження..." та за обставин наведених в протоколі допиту підозрюваного від 18.05.2017р. гр. ОСОБА_31 , 1987р. н., а саме: "... ОСОБА_27 наносячи мені удар по інерції, напоровся на плоский предмет, який я тримав на витягнутій правій руці...", вкрай малоймовірно, так, як для подолання опору шкіри з подальшим зануренням в неї, вище вказаного травмуючого предмета (ів), сторонньою особою, необхідне прикладання зусилля і з цілеспрямованим утримуванням (фіксуванням) травмуючого предмета, (якому притаманні колюче-ріжучі властивості) останнім.

Окрім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 також підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками обвинувачення, а саме:
?показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він відпочивав із знайомими, оскільки було свято пасхи. На його телефон подзвонив ОСОБА_9 , який попросив допомоги, оскільки в нього виник конфлікт і він знаходиться на острові любові. Їхня компанія відразу побігла на допомогу. Коли прибігли, то потерпілий підійшов до обвинуваченого, який його вдарив у живіт і тоді обвинувачений побіг. Він його хотів догнати, але потерпілий сказав, що в нього щось гостре. Потім вони потерпілому викликали швидку;
?показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що він із ОСОБА_32 відпочивали. До них потім долучився ОСОБА_33 , та на спільні кошти купили ще спиртного та продовжували відпочивали. Потім між обвинуваченим та ОСОБА_34 сталося непорозуміння і ОСОБА_35 почав махати руками, а потім відійшов та ОСОБА_35 подзвонив своїм друзям, щоб ті прийшли його на допомогу. Вони заспокоювали ОСОБА_36 , але побачили як біжать хлопці. ОСОБА_37 до нього підбігав та почав махати ногою. Потім він почув крик від ОСОБА_38 , а ОСОБА_28 побіг. Потім викликали швидку потерпілому;
?показаннями свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що він відпочив із ОСОБА_39 та ОСОБА_40 . Склавшись спільно грошима купили спиртне та трохи харчів та відпочивали. Але сталося непорозуміння і він подзвонив ОСОБА_41 , щоб той допоміг йому розібратися із двома хлопцями. Прийшли ОСОБА_42 та його двоюрідний брат ОСОБА_43 . ОСОБА_37 лише спитав що сталося, а обвинувачений вдарив потерпілого в живіт та втік. До брата викликали швидку, оскільки побачили кров та ОСОБА_44 стало зле.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України,кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 року, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.13 року у справі «Вєренцов проти України»).
Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про практику застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.
Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.
Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отримані у
передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними
та допустимими.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню;процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом;сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення
Суд дає критичну оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_3 , висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, а саме: умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , що спричинило короткочасного розладу здоров`я, оскільки ні обвинувачений, ні його захисник не надали жодного доказу на підтвердження версії обвинуваченого, не навели жодної обставини, на підставі яких можна було б піддати сумніву докази, надані на підтвердження обвинувачення.
Що стосується показань свідка ОСОБА_8 , то його показання не спростували факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_3 .

Що стосується твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_27 нападав на обвинуваченого ОСОБА_3 , тому дії ОСОБА_45 необхідно рахувати як необхідна оборона, суд не може взяти до уваги таке твердження, виходячи з наступного. По даному кримінальному провадженню проводились як слідчі експерименти із потерпілим, так і обвинуваченим і вказані відомості перевірялися експертом, згідно висновків яких № 24/13 від 17.05.2017 р., № 25/13 від 22.05.2017 р. було встановлено, що виникнення ушкодження у гр. ОСОБА_6 у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки, за обставин наведених в ілюстративній таблиці та зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту від 18.05.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_3 , 1987р.н., а саме: "... плоский предмет, який тримав правою рукою перед собою. В цей момент всі хлопці зупинилися, а один, на даний час я знаю, що це ОСОБА_6 , підбіг до мене та намагався мене вдарити, напоровся на плоский предмет, який він тримав у правій руці чим завдав собі тілесних ушкоджень ... ОСОБА_3 в положенні стоя тримав перед собою правою рукою плоский предмет, в цей час ОСОБА_6 підбігши до нього та намагався вдарити його ногою, на що ОСОБА_3 ухилявся від удару, а ОСОБА_6 по інерції напоровся на плоский предмет, який він тримав у руці, чим наніс собі тілесні ушкодження..." та за обставин наведених в протоколі допиту підозрюваного від 18.05.2017р. гр. ОСОБА_31 , 1987р. н., а саме: "... ОСОБА_27 наносячи мені удар по інерції, напоровся на плоский предмет, який я тримав на витягнутій правій руці...", вкрай малоймовірно, так, як для подолання опору шкіри з подальшим зануренням в неї, виїде вказаного травмуючого предмета (ів), сторонньою особою, необхідне прикладання зусилля і з цілеспрямованим утримуванням (фіксуванням) травмуючого предмета, (якому притаманні колюче-ріжучі властивості) останнім.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 повністю спростовується належними та допустимим доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні підтвердив факт нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим; показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ; висновками судово-медичних експертиз № 13 від 27.04.2017 року (т. 1 а.с. 195-197), № 24/13 від 17.05.2017 р. (т. 1 а.с. 205-208) та № 25/13 від 22.05.2017 р., згідно до якого потерпілого ОСОБА_6 , 1991р.н., виявлено ушкодження у вигляді рани (не проникаючою) передньої черевної стінки, яке могло утворитися від дії предмета(ів) якому притаманні колюче-ріжучі властивості. Виникнення ушкодження у гр. ОСОБА_6 у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки, за обставин наведених в ілюстративній таблиці та зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту від 1б.05.2017 року за участю учасника ОСОБА_3 , 1987р.н., а саме: "... плоский предмет, який тримав правою рукою перед собою ... ОСОБА_27 підбіг до мене та напоровся на предмет який він тримав у руці чим завдав собі тілесні ушкодження … ОСОБА_28 в положенні стоя тримав у витягнутій руці плоский предмет, в цей час ОСОБА_6 , підбігши до нього напоровся на плоский предмет, який тримав у руці (витягнутій) ОСОБА_3 , чим наніс собі тілесні ушкодження..», вкрай малоймовірно, так, як для подолання опору шкіри з подальшим зануренням в неї, вище вказаного травмуючого предмета (ів), сторонньою особою, необхідне прикладання зусилля і з цілеспрямованим утримуванням (фіксуванням) травмуючого предмета (якому притаманні колюче-ріжучі властивості) останнім. Виникнення ушкодження у гр. ОСОБА_6 у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки, за обставин наведених в ілюстративній таблиці та зазначених в протоколі проведення слідчого експерименту від 15.05.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_6 , 1991р.н., а саме: "... різко випрямив руку в кисті якої тримав предмет з колюче - ріжучими властивостями та наніс один тичковий удар ОСОБА_6 в черевну порожнину ... тримаючи в правій руці предмет якому притаманні колюче - ріжучі властивості випрямив праву руку чим наніс один удар (тичковий) в черевну порожнину.", не виключається; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 , де було встановлено механізм та обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 зі сторони ОСОБА_3 та матеріалами справи в їх сукупності.
Суд вважає обрану позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника як спосіб захисту, передбачений законом з метою ухилення від кримінальної відповідальності та покарання.
Питання про умисел суд вирішив, виходячи із сукупності всіх обставин, вчиненого обвинуваченим діяння.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Судом також враховано позиція ЄСПЛ щодо розуміння доведеності вини поза розумним сумнівом сформованим в рішенн «Коробов проти України», 2011 рік п. 65, де зазначено, що суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. А також в рішенні «Авшар проти Туреччини», де зазначено таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в повному обсязі пред`явленого обвинувачення і доведеності в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до внутрішнього переконання про те, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Миронівка Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно характеристики, виданої Миронівським міськвиконкомом на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , за час проживання в м. Миронівка Київської області гр. ОСОБА_3 скарг від сусідів та голови вуличного комітету до міської ради не надходило. Миронівський міськвиконком у відношенні до гр. ОСОБА_3 компрометуючими матеріалами не володіє.

Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.
Згідно довідки поліклініки Кагарлицької центральної районної лікарні обвинувачений ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.

Згідно вимоги про судимість № 2503/109/1011/02-17 від 18.04.2017 станом на 04.05.2017 року ОСОБА_3 згідно ст.. 89 КК України (2001 року), визнається таким, що не має судимостей.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправні роботи на строк до одного року, або арешт на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 , є злочином невеликої тяжкості.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Однак, призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Відповідно до досудової доповіді від 28.11.2018 року, складеної провідним інспектором Миронівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київської області, що на думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе, лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштування, якщо йому буде запропоновано відповідну роботу.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу обвинуваченого, а також ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, який згідно ст. 12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, наслідків що наступили - те, що у результаті спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, який певний період часу знаходився на лікуванні, з урахувань відсутності обставин, що обтяжують покарання, позитивної характеристики з місця проживання та, те, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, з урахуванням фактичних обставин справи, думки потерпілого, який щодо покарання покладається на погляд суду, приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті обвинувачення, в найбільшій мірі являтиметься достатнім заходом впливу для виправлення особи та пересторогою для інших, які вважають за можливе вирішувати конфліктні ситуації із застосуванням насильства.
Суд вважає недоцільним призначати штраф обвинуваченому, оскільки він не працює, відсутності постійного місця роботи та джерел доходу, а тому недоцільно покладати на нього додатковий фінансовий тягар.
Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.
Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної особі внаслідок скоєння кримінального правопорушення підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
До Кагарлицького районного суду Київської області з позовом звернувся ОСОБА_6 та просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь, завдану йому вчиненням кримінального правопорушення майнову шкоду (збитки) в розмірі 2009 грн. 51 коп. та завдану йому вчиненням кримінального правопорушення моральну (немайнову шкоду), в розмірі 20000 грн. 00 коп., обґрунтовуючи позов наступним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3 16.04.2017 р. близько 20 години, знаходячись біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , побачивши раніше незнайомого ОСОБА_6 , який наближався до нього та розуміючи, що останній прибув втрутитися в його конфлікт з ОСОБА_9 , відчуваючи у зв`язку з цим особисту неприязнь до ОСОБА_6 , вирішив заподіяти йому тілесні ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тримаючи в правій руці предмет, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, наніс ним один удар в область черевної порожнини ОСОБА_6 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки. Після цього ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 фізичного болю і заподіяв йому тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 13 від 27.04.2017 ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки. Вказане ушкодження викликало розлад здоров`я більше 6, але менше 21-го дня і відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 підозрюється у тому, що своїми умисними, протиправними діями заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
По даному кримінальному провадженні він був визнаний потерпілим. Кримінальним правопорушенням йому було завдано майнової та моральної школи.
Згідно ч. 1 ст.128 КПК України «1. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння».
Відшкодування збитків (майнової шкоди) передбачено ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, згідно якої «...Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування».
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України «...Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що «...шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи...».
Згідно ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
При нанесенні йому колюче-ріжучим предметом тілесного ушкодження ОСОБА_3 пошкодив (порізав) його речі:
?куртку зимову з капюшоном, чорного кольору, яку він купував у 2013 році за 1300,00 грн., а на сьогоднішній день, із врахуванням фізичного зносу її вартість становить 800,00 грн.;
?спортивний светер сірого кольору, який він купував у 2015 році за 400,00 грн., а на сьогоднішній день, із врахуванням фізичного зносу його вартість становить 300,00 грн.;
?футболку чорного кольору, яку він купував у липні 2016 році за 180,00 грн., а на сьогоднішній день, із врахуванням фізичного зносу її вартість становить 150,00 грн.;
чим завдав йому майнової шкоди на суму 1250,00 грн. Вказані речі запачкані його кров`ю із рани та внаслідок пошкодження втратили свої якості і не можуть більше використовуватися за безпосереднім призначенням.
Крім того, за період перебування його в стаціонарному відділенні Миронівської ЦРЛ з вини ОСОБА_3 , внаслідок спричинення ним йому тілесного ушкодження, ним для проведення хірургічної операції та післяопераційного відновлення та лікування були затрачені кошти на придбання ліків, матеріалів медичного призначення та інших медикаментів на суму 259,51 грн.
Також його рідними та близькими купувалися та привозилися йому в Миронівську ЦРЛ ліки та інші медикаменти і матеріали медичного призначення, а також продукти для відновлювального після операції та дієтичного харчування, повної реабілітації та видужання на загальну суму 500,00 грн.
Виходячи з вищевикладеного, загальна сума завданої ОСОБА_3 йому майнової шкоди становить 2009,51 (дві тисячі дев`ять) грн., 51 коп. (1250,00 грн. + 259,51 грн. + 500,00 грн.).
Окрім фізичної та матеріальної шкоди, неправомірними суспільно-небезпечними діями ОСОБА_3 йому також було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я.
В момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя.
Також він був вимушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, витерплювати болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Впродовж всього періоду лікування почувався незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватися до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). В період стаціонарного лікування потребував зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувався як джерело клопоту та обмежень для родичів.
Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього.
Впродовж певного періоду лікування він був непрацездатним, що тягне за собою погіршені можливості отримання прибутків, та призводить до зниження його добробуту. Джерелом отримання доходів у нього є не постійне місце роботи, в зв`язку з відсутності вакансій за його спеціальністю, а виконання різного роду разових робіт. Крім того, певною мірою отримання доходів є те, що він активно займається спортом, виступаючи за аматорські команди з футболу та міні-футболу на різних рівнях. Також, він неодноразово успішно захищав честь Миронівського району у футбольних змаганнях. Буквально напередодні неприємних для нього вищевказаних подій він в складі ФК «Владиславка» представляв Миронівщину у спартакіаді Київської області 2017 року, де вони стали переможцями, про що було надруковано у газеті «Миронівський край» за 15 квітня 2017 року. Нанесення йому тілесних ушкоджень дуже серйозно позначилось на його футбольній кар`єрі та позбавило можливості тривалий час займатися любимою справою.
Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень, він досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації.
Були порушені актуальні життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів, нової продуктивної самореалізації.
Дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів, обмеження носіння вантажів, фізичної активності на найближчий час.
Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.
Отже, у зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням ОСОБА_3 кримінального правопорушення, йому була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя та інших негативних явищах.
Відшкодування моральної шкоди передбачено ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, згідно якої «...Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України «...моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини...».
Верховний суд України в п.1 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що «... встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди».
Крім цього, в п. 3 цієї ж постанови зазначено, що «...під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб».
Пунктом 7 цієї ж постанови передбачено, що «...заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб».
Відповідно до п.17-1 цієї ж Постанови «... потерпілий, тобто особа, якій злочином заподіяно моральну шкоду (внаслідок посягання на здоров`я, честь, гідність, знищення майна, позбавлення годувальника тощо), має право пред`явити позов про її відшкодування у кримінальному процесі або в порядку цивільного судочинства».
Як передбачено ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, «... Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також: з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».
Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду він оцінює в розмірі 20 000 грн. 00 коп.
На момент його звернення з цим позовом ОСОБА_3 не сплатив жодної копійки в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої його неправомірними, суспільно-небезпечними діями. Навіть не попросив пробачення за скоєне. Одним словом, чітко видна «абсолютна байдужість» з його боку як до скоєного кримінального правопорушення, так і до його наслідків.
Згідно п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються «...позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи».
Крім того, згідно п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються «...позивачі - за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення».
Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_6 не визнають та вважають, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Оскільки ніякого злочину ОСОБА_46 не вчиняв, так як потерпілий сам напнувся на предмет, який відняв із землі, тому не підлягають задоволенню, як матеріальна шкода, так і моральна шкода.

Суд, вислухавши позивача, відповідача та представника відповідача, вивчивши подані до цивільного позову докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_47 , виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Главою 82 ЦК України щодо відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я), фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликанні необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду.
Судом встановлено, що 16.04.2017 р. у вечірній час ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували на території зони відпочинку, що навпроти будинку АДРЕСА_1 , де відпочивали, розпиваючи алкогольні напої, куплені за спільні кошти.
В ході відпочинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виник конфлікт в ході якого ОСОБА_3 ударив рукою в обличчя ОСОБА_9 , після чого останній зателефонував своєму знайомому ОСОБА_10 та попросив допомогти йому вирішити конфлікт мирним способом, повідомивши про місце, куди потрібно прибути, а саме: АДРЕСА_2 .
В цей час ОСОБА_10 відпочивав спільно зі своїми друзями ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тому вони всі вирішили прибути на місце, про яке вказав ОСОБА_9 , та допомогти вирішити конфлікт між ОСОБА_9 , та ОСОБА_3 . До вказаного ОСОБА_9 місця ОСОБА_6 прибув першим, відразу за ним один за одним ішли ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
В подальшому 16.04.2017 р. близько 20 години., ОСОБА_3 , знаходячись біля 2-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , побачивши раніше незнайомого ОСОБА_6 , який наближався до нього та розуміючи, що останній прибув втрутитися в його конфлікт з ОСОБА_9 , відчуваючи у зв`язку з цим особисту неприязнь до ОСОБА_6 , вирішив заподіяти йому тілесні ушкодження.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, на грунті раптово виниклої особистої неприязні, з метою заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, тримаючи в правій руці предмет: якому притаманні колюче-ріжучі властивості, наніс ним один удар в область черевної порожнини ОСОБА_6 , в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки. Після цього ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 фізичного болю і заподіяв йому тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 13 від 27.04.2017 р. ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді рани (не проникаючої) передньої черевної стінки. Вказане ушкодження викликало розлад здоров`я більше 6, але менше 21-го дня і відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Тобто, внаслідок отриманих ушкоджень, ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні у Миронівській центральній районній лікарні у хірургічному відділенні з 16.04.2017 р. по 24.04.2017 р.
Згідно ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст.. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ст.. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ст.. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до фіскальних чеків, наданих позивачем ОСОБА_6 , ним витрачено на лікування необхідних ліків на загальну суму 259 грн. 51 коп.
Суд вважає, що витрати на ліки на загальну суму 259 грн. 51 коп. потрачені позивачем ОСОБА_6 підлягають до задоволення і стягнення їх з відповідача, оскільки вказані ліки були придбанні для лікування ушкодження отриманого ним від злочинних дій відповідача і були необхідні йому для проведення лікування це квитанції від 16.04.2017 року 163,58 грн., від 17.04.2017 року 3,68 грн., від 18.04.2017 року 30,16 грн., від 18.04.2017 р. 27,96 грн. та від 19.04.2017 року 34,13 грн., а всього на загальну суму 259,51 грн.
Відповідно до вимог позивача ОСОБА_6 , ним понесені витрати на придбання продуктів харчування, сума яких становить 500 грн. 00 коп., то вказані витрати не підлягають до задоволення, оскільки потерпілим не надано будь-яких доказів заподіяння йому матеріальної шкоди у вищевказаному розмірі, так як не підтверджено вказані витрати належними та допустимими доказами.
Що стосується витрат матеріального характеру за:
?куртку зимову з капюшоном, чорного кольору, яку позивач купував у 2013 році за 1300,00 грн., а на сьогоднішній день, із врахуванням фізичного зносу її вартість становить 800,00 грн.;
?спортивний светер сірого кольору, який позивач купував у 2015 році за 400,00 грн., а на сьогоднішній день, із врахуванням фізичного зносу його вартість становить 300,00 грн.;
?футболку чорного кольору, яку позивач купував у липні 2016 році за 180,00 грн., а на сьогоднішній день, із врахуванням фізичного зносу її вартість становить 150,00 грн.;
чим завдав позивачу майнової шкоди на суму 1250,00 грн., то вказані витрати не підлягають до задоволення, оскільки потерпілим не надано будь-яких доказів заподіяння йому матеріальної шкоди у вищевказаному розмірі, так як не підтверджено вказані витрати належними та допустимими доказами, тому вимоги останнього щодо відшкодування матеріальної шкоди в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
Вимогами ст.. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно роз`яснень наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 року за №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» із наступними змінами та доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами судом було встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача, позивач зазнав значних фізичних та душевних страждань, тобто йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях в зв`язку з ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях у зв`язку з нанесенням тілесних ушкоджень. Тобто завдана моральна шкода стоїть у причинному зв`язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно ст.. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд прийшов до висновку, що в ході судового засідання позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди відповідачем, а саме: доведено факт заподіяння протиправного діяння відповідача шляхом вчинення злочину; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням.
Виходячи із засад розумності і справедливості, відповідно до вимог ст. ст.. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року ( з послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», глибини фізичних та душевних страждань позивача (потерпілого) ОСОБА_6 , суд вважає за можливе визначити моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн., яку необхідно стягнути із ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_6 , вважаючи саме таку суму достатньою та необхідною, виходячи з обставин справи та є адекватною спричиненій шкоді і компенсує понесені моральні втрати. В іншій частині суд вважає позовні вимоги недоведеними та відмовляє в їх задоволенні.

Судові витрати по справі відсутні.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Арешт накладений на підставі ухвали слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 26.04.2017 року на добровільно передані слідчому потерпілим ОСОБА_6 матеріальні об`єкти, у виді його особистих речей: куртку чоловічу зимову з капішоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболку чорного кольору, слід скасувати.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України ЦК України, ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 125 ч. 2 КК України, та призначити йому покарання у вигляді у виді 190 (сто дев`яносто) годин громадських робіт.
Строк покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 - не обирати.

Скасувати арешт, який був накладений ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 26.04.2017 року на речі, а саме: на добровільно передані слідчому потерпілим ОСОБА_6 матеріальні об`єкти, у виді його особистих речей: куртку чоловічу зимову з капишоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболку чорного кольору, які передано на зберігання до кімнати речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області.
Речові докази по кримінальному провадженню: (т. 1 а.с. 196) куртка чоловіча зимова з капішоном чорного кольору, спортивний світер сірого кольору, футболка чорного кольору, які передано на зберігання в кімнату речових доказів Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, - після набрання вироком законної сили - повернути ОСОБА_6 .
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої особі внаслідок скоєння кримінального правопорушення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 259 (двісті п`ятдесят дев`ять) грн. 51 коп. та моральну шкоду в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп.
У задоволені решти вимог ОСОБА_6 відмовити.
Судові витрати по справі відсутні.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1