Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
13 грудня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:
Судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року у кримінальному провадженні №0001110 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працевлаштований, раніше не судимий, визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 2 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку -2 роки, а також з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом також вирішено долю речових доказів та питання процесуальних витрат у провадженні.

Крім того, задоволено цивільний позов ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 37 801 гривень 89 коп. матеріальної шкоди та 30 000 гривень на відшкодування моральної шкоди завданої злочином, а також 2000 гривень судових витрат.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що 26 жовтня 2017 року приблизно о 14 год. 51 хв. він, керуючи у денну пору доби технічно справним автомобілем марки «Land Rover» р.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території від автомагазину «Світ шин», у напрямку вул..Суворова м.Сарни Рівненської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу, не надав переваги у русі автомобілю марки «Peugeot Partner» р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , що рухався проїзною частиною вулиці Белгородської м.Сарни Рівненської області з боку вулиці Варшавської у напрямку вулиці Суворова м.Сарни Рівненської області та не мав технічної можливості уникнути зіткнення, внаслідок чого відбулось зіткнення зазначених транспортних засобів.

Під час керування ОСОБА_6 транспортним засобом, ним порушено вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, що вимагає від водія перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п.10.2 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає. Наведені порушення ПДР України перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням шкідливих наслідків. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Peugeot Partner» р.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого внутрішнього-суглобового перелому нижньої третини правої променевої кістки зі зміщенням, що відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, яке викликало довготривалий розлад здоров`я.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погодившись з вироком суду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі з доповненнями, апелянт не оспорюючи фактичні обставини справи , кваліфікацію дій та доведеність вини його підзахисного, вважає вирок суду необґрунтованим в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та в частині задоволення судом моральної шкоди за цивільним позовом ОСОБА_8 . Просить вирок суду змінити: призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України 1 рік обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами; у задоволенні вимог цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди відмовити за безпідставністю, а в решті судове рішення залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд недостатньо врахував позитивну характеристику обвинуваченого та відсутність обтяжуючих вину обставин. Вважає, що наведене у сукупності дає підстави для призначення його підзахисному покарання ближче до нижньої межі покарання у виді обмеження волі, яке за санкцією ч.1 ст.286 КК України призначається на строк до 3 років.

Також, вважає що розмір цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_6 30 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 є не вмотивованим й визначаючи розмір такого відшкодування місцевий суд, як і сам потерпілий, не навів переконливих доказів у чому саме полягали моральні страждання ОСОБА_8 , й чим обґрунтовується заявлена потерпілим та стягнута судом моральна шкода.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які під час апеляційного розгляду підтримали наведені ними у апеляційній скарзі вимоги, також просили виключити з резолютивної частини вироку вказівку щодо покладення на ОСОБА_6 обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, заперечення потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 щодо необґрунтованості апеляційної скарги захисника обвинуваченого, думку прокурора ОСОБА_5 який заперечив щодо вимог апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін, як обґрунтований і законний, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, яким судом дана повна та всебічна оцінка, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ніким не оспорюються.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) є вірною.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Зазначені вимоги закону судом дотримані належним чином.

Так, судом враховано наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин. Крім того, судом виключено вказану в обвинувальному акті обставину що пом`якшує покарання обвинуваченому щире каяття, оскільки під час судового провадження місцевим судом вказана обставина не знайшла свого підтвердження.

На думку колегії суддів, суд прийшов до правильного висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі без позбавлення його права керування транспортними засобами, в межах передбачених санкцією інкримінованої статті КК України: 2 роки обмеження волі, без позбавлення права керування транспортними засобами, за ч.1 ст.286 КК України (яка передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого).

Виходячи з наведеного підстав для призначення обвинуваченому ще м`якшого покарання з підстав надмірної суворості такого, як стверджує захисник обвинуваченого у апеляційній скарзі - колегія суддів не знайшла.

Таким чином, вимоги апелянта ОСОБА_7 про призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, на думку колегії суддів є такими що не підлягають до задоволення.

Також, колегією суддів з`ясовано, що покликання апелянта на недостатнє врахування судом відсутності обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також характеризуючих даних на особу обвинуваченого зокрема його позитивної характеристики, як підстав для пом`якшення призначеного покарання є безпідставними, оскільки, такі обставини належно враховані судом при обранні та призначенні достатнього для перевиховання та виправлення обвинуваченого покарання. Зокрема, суд належно врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який відповідно до ст.12 КК України належить до злочинів невеликої тяжкості, й особу обвинуваченого що за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.

Також колегія суддів дає оцінку й тому, що потерпілий під час апеляційного розгляду повідомив що завдана йому злочинними діями ОСОБА_6 шкода не відшкодована, автомобіль не відремонтований.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України та призначаючи йому покарання згідно санкції інкримінованої статті закону, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених судом обставин.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому місцевим судом покарання є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі. Обране судом покарання є достатнім для виправлення та запобігання скоєнню обвинуваченим нових злочинів.

Щодо покликань апелянта стосовно невмотивованості розміру заявленого потерпілим у цивільному позові відшкодування, зокрема - стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 30 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, - то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Так, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції задовольнив заявлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов у повному обсязі.
Водночас, колегія суддів виходячи з засад розумності, доведеності факту заподіяної моральної шкоди, а також справедливості та обґрунтованості позовних вимог, враховуючи наслідки злочину, а також особу обвинуваченого та обставини вчиненого ним злочину, вважає за необхідне залишити заявлені потерпілим ОСОБА_8 позовні вимоги без змін, як розумні й виважені.
Так, згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви, що місцевим судом дотримано.
На думку колегії суддів, сума моральної шкоди, яку суд першої інстанції стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 є обґрунтованою, вмотивованою та у повному обсязі враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, а також стан здоров`я потерпілого й тяжкість вимушених змін у його житті.
Тому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 в контексті наведеного, колегія суддів розцінює як безпідставні.
Щодо доводів захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_7 заявлених ним у ході апеляційного розгляду - щодо виключення з резолютивної частини вироку вказівки щодо покладення на ОСОБА_6 обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, - то такі на думку колегії суддів є обґрунтованими.

Так, у ході апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи захисника обвинуваченого, що обвинувачений ОСОБА_6 займається підприємницькою діяльністю, зокрема пов`язану з терміновими виїздами в Республіку Польщу, а тому встановлення таких обмежень позбавить його заробітку на утримання родини.

Згідно п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на викладене, вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 підлягає зміні в частині виключення з резолютивної частини вироку вказівки суду щодо покладення на ОСОБА_6 обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду щодо покладення на ОСОБА_6 обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді :

________ ____________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3