Справа №201/1335/19
Провадження № 1-кс/201/896/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах потерпілого ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 31 січня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга, в якій заявник просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження №0002226 від 07.09.2018р., винесену 31.01.2019р. старшим слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 та повернути кримінальне провадження для подальшого проведення досудового слідства.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що вказану постанову вважає незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, невідповідності висновків слідчого, викладених у постанові, фактичним обставинам кримінального провадження, а також за істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, на думку заявника, слідчим при прийняті постанови про закриття кримінального провадження, порушено п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, оскільки в мотивувальній частині відсутні відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, а також мотиви та їх обґрунтування стосовно прийняття вказаної постанови. Мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить дані про дату внесення відомостей до ЄРДР та формальну мотивацію того, чому відсутній склад кримінального правопорушення, а саме: «…В ході проведення розслідування вказаного кримінального провадження було встановлено, що в ситуації, що склалася, вбачається цивільно-правовий спір, який повинен вирішуватись у встановленому законом порядку, а не кримінально-правовими методами. Оскільки правоохоронний орган не має правових підстав діяти в інтересах конкретної зацікавленої особи, порушуючи при цьому конституційні права іншої особи». При цьому слідчий в своєму рішенню не надав фактичного і юридичного обґрунтування, а саме в постанові не вказано, які ним були зібрані докази, що послужили підставами для прийняття рішення про відсутність складу даного кримінального правопорушення, а також чому не можливо встановити всі обставини, які стосуються вказаного кримінального провадження. Потерпілій стороні не зрозуміло, з яких саме підстав слідчий дійшов висновку, що в ситуації, яка склалась між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вбачається цивільно-правовий спір. Якщо підставою цьому стали рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №202/7929/15-ц від 29.08.2016р. та Ухвала Вищого спеціалізованого суду України по справі №202/7929/15-ц від 22.11.2017р., то ці рішення стосуються інших правовідносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , а саме обставин передачі ОСОБА_4 ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 70 000 євро (по даному факту здійснюється досудове розслідування Дніпровським ВП за ст. 192 КК України відносно ОСОБА_7 ). Якщо ж підставою для висновку про наявність цивільно-правового спору, а не кримінального правопорушення, стала розписка ОСОБА_6 про отримання ним від ОСОБА_4 ще 170 000 євро, то про факт скоєння ОСОБА_6 шахрайства вказує його правова позиція, а саме те, що ОСОБА_6 заперечує отримання вказаної суми від ОСОБА_4 , незважаючи на наявність як письмових доказів, так і показань свідків, які були очевидцями передачі ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_6 .

Крім того, слідчий у резолютивній частині постанови послався на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, якою передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закон, який би визначав поняття і склад кримінального правопорушення, не прийнятий. А отже під складом кримінального правопорушення у п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України слід розуміти склад злочину. У теорії кримінального права склад злочину - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Але слідчий не наводить жодної із цих ознак у мотивувальній частині постанови. А тому посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у резолютивній частині постанови є безпідставним. Аби говорити про відсутність складу злочину, треба конкретно називати, якого саме елементу складу злочину немає.

Навпаки, на думку заявника, в матеріалах кримінального провадження містяться здобуті під час досудового розслідування докази про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 190ч.4 КК України, а саме: - показання потерпілого ОСОБА_4 ; - показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; - письмові докази, залучені до кримінального провадження.

Заявник надав до суду заяву, в якій вимоги скарги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Слідчий надав до суду матеріали кримінального провадження, а також заяву, в якій проти задоволення скарги заперечував, справу спросив розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали скарги, кримінального провадження та надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002226 від 07.09.2018р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

31 січня 2019 року постановою старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002226 від 07.09.2018р. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриваючи провадження, слідчий послався на те, що в ході проведення розслідування вказаного кримінального провадження було встановлено, що в ситуації, що склалася, вбачається цивільно-правовий спір, який повинен вирішуватись у встановленому законом порядку, а не кримінально-правовими методами. Оскільки правоохоронний орган не має правових підстав діяти в інтересах конкретної зацікавленої особи, порушуючи при цьому конституційні права іншої особи.

Однак з таким висновком слідчого погодитися не можна, в той час як доводи, на які посилається заявник заслуговують на увагу.
Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р., (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).
В даному випадку слідчому необхідно вирішити питання, які піднімає заявник у своїй скарзі та дослідити обставини, які заявник вважає недослідженими. Для цього необхідно провести додаткові слідчі дії, спрямовані на пошуки відповідей на ці питання задля усунення будь-яких сумнівів у висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, у разі, якщо за наслідками проведення таких дій, слідчий знову прийде до цього.
Наведене дає підстави для висновку про те, що обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження, наведене в оскаржуваній постанові, не можна вважати достатньо переконливим.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 21, 22, п. 2 ч. 1 ст. 284, п. 1 ч. 5 ст. 284, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Скаргу задовольнити.
Постанову старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 31 січня 2019 року про закриття кримінального провадження №0002226 скасувати, матеріали кримінального провадження направити до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для організації проведення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1