Ухвала
Іменем України

14 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 445/2079/17

провадження № 51-9733 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 серпня 2018 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Золочівського районного суду Львівської області від 2 травня 2018 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Лагодів Перемишлянського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 289 ККіз застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців без конфіскації майна.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 289 ККіз застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Вирішено питання речових доказів кримінальному провадженні та судових витрат.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними у тому, що вони 6 серпня 2017 року близько 08.00 год. на вул. Вокзальній у с. Вороняки, за попередньою змовою між собою, за обставин, встановлених судом та детально наведених у вироку, незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ 21063 н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, 1991 року, на якому поїхали у село Підгір`я Золочівського району Львівської області, де в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд, шляхом розкомплектування на запчастини, чим завдали потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 32 411 грн.43 коп.
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 3 серпня 2018 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишив без зміни.
У касаційні скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині безпідставного застосування до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ст. 69 КК при призначенні покарання за ч. 2 ст. 289 КК та у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін, а тому оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши дотримання прокурором порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК, за обставин, зазначених у вироку, та кваліфікація їх дій в касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Що стосується доводів прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК, то вони є непереконливими.
На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, доводи прокурора належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, на яких визнав її необґрунтованою.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Положеннями ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Апеляційний суд, спростовуючи доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, які є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання засудженим за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК взяв до уваги дані про особу ОСОБА_4 , який на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, в силу ст. 89 КК не судимий та ОСОБА_7 , який на обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №614 від 22 грудня 2017 року психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування заходів медичного характеру не потребує.
Крім того, суд взяв до уваги й те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають у багатодітній малозабезпеченій сім`ї, мати яких отримала звання «Мати-героїня» та думку потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не обирати покарання пов`язане з позбавленням волі.
Також суд урахував відсутність обтяжуючих покарання обставин та установлені пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі.
Таким чином, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та вищевказаних обставин суд дійшов правильного висновку і призначив ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 289, на підставі ст. 69 КК.
Суд перевірив доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час досудового розслідування ухилялись від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим були оголошені у розшук, а також порушили запобіжний захід у виді домашнього арешту і зазначив, що ці обставини враховані судом першої інстанції про обранні покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене місцевим судом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням положень ст. 69 КК, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 69 КК.
Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Львівської області на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 3 серпня 2018 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3