У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

представника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації - ОСОБА_4 ,

розглянувши подання заступника начальника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_5 про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_6 , -

встановив:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло подання заступника начальника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_5 про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_6 .

В обґрунтування подання зазначено, що 16 липня 2018 року до Білоцерківського МРВ з питань пробації надійшов вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року, який набрав законної сили 20 червня 2018 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Після цього ОСОБА_6 був засуджений 13 червня 2018 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, який набрав законної сили 20 серпня 2018 року, за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі.

Покарання за останнім вироком суду призначене без врахування вимог ч.4 ст.70 КК України.

У вироці Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2018 року не враховано злочин, який скоєно за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2018 року.

Заслухавши думку прокурора який вважає, що вироки необхідно виконуватим окремо, представника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації, яка просить застосувати ч.4 ст.70 КПК України, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Суддею встановлено, що на даний час на виконанні у Білоцерківського МРВ з питань пробації відносно ОСОБА_6 перебувають два вироки від 22 лютого 2018 року та від 13 червня 2018 року.

Відповідно до п. 11 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Зі змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правиламист.71 КК України (п.25 ППВСУ від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається з матеріалів подання, зазначені вироки відносно ОСОБА_6 набрали законної сили та усі направлені на виконання начальнику Білоцерківського МРВ з питань пробації та перебувають на виконанні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 1 КК України та ст. 2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на розяснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, повязаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду в такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Суд зазначає, що застосування в даному випадку до ОСОБА_6 вимог ст.ст.70, 71 КК України може погіршити становище засудженого, що на стадії виконання вироку суду є неприпустимим.

При цьому, суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого ОСОБА_6 , оскільки інший злочин ним вчинено до постановлення попереднього вироку, та навіть до вчинення другого злочину, за який він був засуджений попереднім вироком, а не під час іспитового строку.

Суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного клопотання порушує суть вироків та може погіршити становище засудженого, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства про вирішення питань, повязаних з виконанням вироків» від 21 грудня 1990 року № 11,Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ст.ст.537,539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Подання заступника начальника Білоцерківського міськрайонного відділу з питань пробації ОСОБА_5 про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Покарання за вироком від 22 лютого 2018 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яким засуджено ОСОБА_6 за ст.309 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим терміном на 2 роки та покарання за вироком від 13 червня 2018 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ст.185 ч.3 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі виконувати окремо.

Повний текст ухвали проголошений 19 грудня 2018 року.

На ухвалу судді може бути подана апеляція до Київського Апеляційного суду протягом семи діб з дня її винесення

Суддя: ОСОБА_1