н/п 1-кп/490/534/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальні акти за результатами досудового розслідування кримінальних проваджень №№0005477 та 0004645, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ, громадянина України, не працюючого, одруженого, раніше неодноразово судимого:

- 08.08.2007 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 13.07.2010 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.1 ст.122, ч.2 ст.190, 70, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 25.10.2010 Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 309, ч.4 ст. 70, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі,

проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України,

З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурори: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

30.08.2016 року близько 13-40 год. ОСОБА_3 , за попередньою змовою із невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись біля супермаркету «Велмарт», розташованому по пр. Миру, 1/1 в м. Миколаєві, відкрито, приклавши певні зусилля, вирвав з руки потерпілого ОСОБА_7 грошові купюри та заволодів грошовими коштами останнього, а саме 100 долларів США, що еквівалентно 2600 гривень, тим самим заподіявши матеріальних збитків потерпілому на вказану суму. З місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім цього, 09.09.2016 року, близько 17-00 год. на вулиці Дачній у місті Миколаєві, ОСОБА_3 , діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, підійшов до раніше не знайомого йому потерпілого ОСОБА_8 та реалізовуючи свій злочинний умисел, шляхом обману, яке виразилось в повідомленні потерпілому неправдивих відомостей щодо крадіжки чи купівлі потерпілим викраденого у його знайомого мобільного телефону «Айфон 5 S», заздалегідь знаючи, що даний факт не відповідає дійсності, запропонував проїхати з ним на вул. Південну у місті Миколаєві для спростування чи підтвердження повідомленої інформації.

Потерпілий ОСОБА_8 , повіривши ОСОБА_3 , що на нього вказують як на особу, яка викрала чи придбала викрадений телефон, з метою перевірки повідомлених відомостей та їх спростування, проїхав з ним до будинку АДРЕСА_2 , де і передав ОСОБА_3 свій мобільний телефон «Айфон 5 S» для його впізнання. Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальні збитки у розмірі 5400 грн.

18.11.2016 року приблизно о 23-00 годині, ОСОБА_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, увійшов у перший під`їзд будинку №147 по вул. Потьомкінській у м. Миколаєві, пройшовши до відкритого ліфту на першому поверсі, у якому знаходилась ОСОБА_9 , відкрито викрав її мобільний телефон марки «Blackview BV2000s» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 850,00 гривень.

Після чого, заволодівши вказаним мобільним телефоном, ОСОБА_3 із місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 850,00 гривень.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковано:

за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_7 , вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно;

за ч.2 ст.186 КК України, як грабіж - відкрите викрадення чужого майна, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 186 КК України не визнав, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

В подальшому, зазначив, що вину в інкримінованих правопорушеннях не визнає повністю, в тому числі й щодо епізоду шахрайства.

Так, за фактами вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, обвинувачений вказав, що потерпілих раніше ніколи не бачив, і що взагалі в період вчинення кримінальних правопорушень, його не було в місті Миколаєві, ймовірно він перебував у місті Києві або Харкові на не офіційних роботах.

Зважаючи на позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України підтверджується наступними доказами дослідженими судом:

Щодо епізоду вчинення грабежу відносно потерпілої ОСОБА_9 .

Так, потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що в листопаді 2016 року близько 24-00 години вона поверталась з роботи додому. Коли вона зайшла у під`їзд, викликала ліфт, та зайшовши до нього, обернулася назад і побачила чоловіка середніх років, з темними очима, нападника вона запам`ятала. Вона вийшла з ліфту та відштовхнула його, однак чоловік встиг витягнути у неї мобільний телефон марки «Blackview BV2000s» білого кольору, який знаходився в кишені пальто потерпілої, після чого він втік. ОСОБА_9 дуже злякалась та почала голосно кричати. При цьому вказала, що погроз з боку чоловіка не було, фізичного насильства він до неї не застосовував. Так як її крики в під`їзді почули сусіди, то викликали поліцію.

В судовому засіданні потерпіла вказала на обвинуваченого ОСОБА_3 як на особу, що відкрито викрала її майно. Зазначила, що немає претензій до обвинуваченого, та залишає на розсуд суду питання щодо призначення йому покарання.

Доводи потерпілої про вчинення щодо неї грабежу підтверджуються протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.11.2016 року, згідно якої потерпіла зазначила, що 18.11.2016 року, близько 23 години невстановлена особа відкрито заволоділа її мобільним телефоном в 1 під`їзді будинку АДРЕСА_3 .

Згідно протоколу огляду місця події від 19.11.2016 року - території біля під`їзду №1 будинку АДРЕСА_4 , - вхід до під`їзду здійснюється через червоні металеві двері. З лівої сторони біля входу в під`їзд розташована подвійна арка, яка розділена кам`яною стіною, біля під`їзду знаходиться сміттєвий бак зеленого кольору. Навпроти входу до під`їзду розташований дитячий майданчик з дерев`яними виробами, біля якого розміщені трамвайні рейки. В ході огляду місця події нічого не виявлено та не вилучено.

Свідок ОСОБА_10 дав покази про те, що ОСОБА_3 попросив його здати мобільний телефон дружини до ломбарду, так як у нього не було при собі документів. Він погодився, вони приїхали до ломбарду, який розташований на вул. Дзержинського у місті Миколаєві, де в присутності ОСОБА_3 він заклав мобільний телефон та отримав грошові кошти, які передав ОСОБА_3 .

Згідно заяви свідка ОСОБА_10 від 30.11.2016 року він добровільно видав співробітникам поліції оригінал договору, укладеного між ним та ПТ «Ломбард. гроші тут» та сам договір №781-16028693 від 19.11.2016 р. на підтвердження факту закладення до ломбарду мобільного телефона марки «Blackview BV2000s» білого кольору.

Згідно договору №781-16028693 від 19.11.16 року, ОСОБА_10 заклав до ПТ «Ломбард «Гроші тут» (адреса місцезнаходження: 01042, м. Київ, бул. Дружби народів) від імені якого виступає «Миколаївське відділення Повного Товариства «Ломбард гроші тут» №41», розташованого за адресою: м. Миколаїв, Миру пр-т.,56-Б, мобільний телефон «BLACKVIEW BV2000s» (номер предмету: 781-00013210, К2; Опис предмету: с/н 56498/556506СТАН4,3 відсутня, флеш-к відсутня, з потертостями та царапиною, кількість частин 1), отримавши кредит в розмірі 530 грн. За угодою сторін встановлено оціночну вартість предмета в розмірі 577,35 грн., максимальна оцінна вартість 578,98 грн.

Згідно протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 01.12.2016 року свідок ОСОБА_10 вказав, що може впізнати наглядно знайомого за рисами обличчя, зачіскою, формою обличчя, який 19.11.2016 року попросив свідка закласти до ломбарду мобільний телефон марки «Blackview BV2000s» білого кольору. Свідок ОСОБА_10 вказав на фото №4 (зліва на право), де, згідно слідчої довідки, особа, яка на ньому зображена є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи захисника про те, що вказаний протокол є недопустимим доказом. оскільки свідок ОСОБА_10 повідомив про те, що при зазначеній слідчій дії були відсутні поняті, є безпідставними, оскільки свідок зазначеного захисником не заявляв, що підтверджується журналом судового засідання та звукозаписом судового засідання від 21.01.2019 року.

Наданий стороною обвинувачення протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 03.12.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_9 суд визнає недопустимим доказом.

Так, щодо проведення впізнання за фотознімками потерпіла ОСОБА_9 пояснила в судовому засіданні, що слідчий показав їй спочатку одне фото, не в приміщенні відділу поліції, а біля будівлі. Потім, слідчим було надано декілька фото для огляду, на одному з яких ОСОБА_9 впізнала обвинуваченого. Після цього її відвезли до відділу поліції для проведення відповідних слідчих дій.

Згідно ч.1 ст. 258 КПК України, перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.
Таким чином, оскільки, як слідує із показів потерпілої ОСОБА_9 перед пред`явленням для впізнання їй показали одну фотографію ОСОБА_3 , де вона підтвердила, що саме він відкрито викрав її майно, то наданий протокол пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 03.12.2016 року за її участю є недопустимим доказом, так як здобутий з порушенням встановленого нормами КПК України порядку.

Вартість викраденого у потерпілої ОСОБА_9 мобільного телефоном марки «Blackview BV2000s», згідно довідки ФОП " ОСОБА_11 " від 09.12.2016 року б/в станом на 18.11.2016 року складає 850 грн.

Доводи сторони захисту про недопустимість вказаного доказу, оскільки ФОП " ОСОБА_11 " не може здійснювати оціночну діяльність, суд не бере до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП " ОСОБА_11 " займається - роздрібною торгівлею телекомунікаційного устаткування та засобами телефонного зв`язку.
Згідно п.25 постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009 року №10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності", розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті
вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної
експертизи.
Таким чином, ФОП " ОСОБА_11 " у довідці, не здійснює оціночну діяльність, як вказує захисник, а надав інформацію щодо роздрібної ціни на момент вчинення злочину мобільного телефону певної марки та виду.

Крім того, кваліфікація дій як грабежу, на відміну від крадіжки, не залежить від вартості викраденого майна, кримінальна відповідальність настає за будь-яке відкрите викрадення чужого майна.
Доводи сторони захисту про те, що обвинуваченому не були відкриті матеріали досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не надано перелік матеріалів, наданих для ознайомлення стороні захисту, що є підставою для визнання здобутих доказів недопустимими, є безпідставними.

На підтвердження виконання вимог ст. 290 КПК України, стороною обвинувачення в судовому засіданні долучено протокол про надання стороні захисту (обвинуваченому ОСОБА_3 та захиснику ОСОБА_12 ) доступу до матеріалів досудового розслідування від 27.12.2016 року, зміст зазначеного протоколу відповідає визначеним у законі реквізитам та вимогам, передбаченим ст. 104 КПК України. Зауважень щодо процедури забезпечення такого доступу, а також заяв і клопотань ні захисник, ні ОСОБА_3 не висловили, про що власноручно зазначили у відповідному протоколі, як і про те, що ознайомлені з матеріалами кримінального провадження. При цьому у вказаному протоколі відображено, що сторона захисту ознайомлювалася з матеріалами, сформованими у одному томі, із зазначенням кількості аркушів - 83, які надавалися у підшитому та пронумерованому вигляді (т. 3, а.к.п. 13). Вимоги викладати у протоколі про надання доступу до матеріалів досудового розслідування переліку кожного процесуального документа кримінальний процесуальний закон не містить.
За таких обставин твердження захисника про недопустимість доказів, наданих стороною обвинувачення, через порушення процедури відкриття доказів стороні захисту не відповідають змісту закону.
Посилання захисника на те, що не було надано доступу до матеріалів кримінального провадження потерпілій ОСОБА_9 , не мають значення, оскільки сама потерпіла ОСОБА_9 не робила заяв щодо порушення її прав в ході досудового слідства.
Таким чином, оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_9 щодо грабежу, суд вважає ці показання достовірними. У суду відсутні жодні підстави сумніватися в достовірності вказаних показань потерпілої, оскільки її показання є чіткими, логічними і узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами: заявою до поліції про відкрите викрадення мобільного телефону, показами свідка ОСОБА_10 , який на прохання ОСОБА_3 наступного після грабежу дня, здав мобільний телефон потерпілої до ломбарду, протоколом впізнання за участю свідка ОСОБА_10 .
Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла не була знайома із обвинуваченим, у судовому засіданні вказала на обвинуваченого ОСОБА_3 як на особу, що відкрито викрала її майно. Підстав для обмови обвинуваченого потерпілою та свідком у суді не встановлено.
Крім того, суд враховує те, що потерпіла та свідок були повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.
У той же час вищевказані показання потерпілої та свідка спростовують доводи обвинуваченого з цього приводу. Зазначення обвинуваченим про непричетність до вчинення вказаного кримінального правопорушення суд вважає викликаним бажанням ОСОБА_3 уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Ці дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
При цьому, суд вважає за необхідне виключити з формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 за цим епізодом вказівку на застосування ним до потерпілої насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, оскільки, потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала факт застосування до неї насильства зі сторони обвинуваченого ОСОБА_3 , та наполягала на тому, що він лише відкрито заволодів належним їй мобільним телефоном.

Щодо епізоду вчинення грабежу відносно потерпілого ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що в кінці серпня 2016 року, близько 13-00 години він знаходився на ринку «Колос» у м. Миколаєві, та придбав в обміннику 100 доларів США. В момент, коли він зайшов до воріт, його схопили двоє чоловіків та провели до виходу ринка «Колос», де розташована парковка, і зупинились біля супермаркету «Велмарт». Двоє чоловіків почали запитувати у потерпілого про гроші та ритись в його кишенях, погрожуючи, щоб він не кричав. Потерпілий погрози сприйняв як реальні і боявся за своє життя, тому не здійснював опору нападникам. З його кишені нападники витягнули 100 доларів США і пішли. Після нападу він викликав поліцію.

Потерпілий зазначив, що він запам`ятав нападників, і в судовому засіданні вказав на обвинуваченого ОСОБА_3 як на одного з чоловіків, які відкрито викрали його майно.

Ці дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Так, згідно статті 337 КПК України визначені межі судового розгляду. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Оскільки під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення, суд вважає за необхідне виключити з формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_3 за цим епізодом вказівку на погрозу застосування ним до потерпілого насильства, так як, дії обвинуваченого згідно обвинувального акту кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Щодо епізоду вчинення шахрайства відносно потерпілого ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_8 суду дав покази про те, що 09.09.2016 року приблизно о 17-00 годині він їхав в маршрутному таксі додому. В нього був мобільний телефон «Айфон 5 S» вартістю 5400 грн., який він придбав по обміну. ОСОБА_8 , знаходячись в маршрутному таксі, звернув увагу на те, як за ним спостерігає чоловік. Коли він вийшов на зупинці, яка знаходиться на вулиці Рюміна у місті Миколаєві, цей чоловік його зустрів та сказав, що в нього викрали мобільний телефон, схожий на той, який є у потерілого. На прохання чоловіка, вони пішли разом від вул. Рюміна до проспекту для того, щоб з`ясувати чи не крадений це телефон. На шляху вони зайшли до двору та присіли на лавку, та чоловік, бачивши коробку з телефоном, яку тримав потерпілий, попросив надати його подивитись, вимагав сказати йому пароль. Він його оглянув та повернув і після чергового дзвінка вони вийшли з двору та сіли в таксі, та приїхали до ринку. Біля ринку вони йшли по дворах, і в одному з них зайшли до занедбаного будинку, піднялись на 2 поверх. Чоловік сказав, що забув цигарки, забрав у потерпілого телефон, вийшов з будівлі та більше не повернувся. Тому він змушений був звернутись у поліцію.

ОСОБА_8 суду показав, що добре запам`ятав зовнішність чоловіка, що вчинив щодо нього шахрайські дії, та у судовому засіданні вказав на обвинуваченого ОСОБА_3 , зазначивши, що саме він шахрайським шляхом заволодів належним йому мобільним телефоном.

Свідок ОСОБА_13 повідомила суд про те, що їй візуально знайомий обвинувачений ОСОБА_3 . Вона придбала мобільний телефон «Айфон» чорного кольору на ринку «Колос» у м. Миколаєві у ОСОБА_3 .

Ці дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Відомості, що містяться у наступних документах, наданих стороною обвинувачення на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень за епізодами грабежу потерпілого ОСОБА_7 та вчинення шахрайства щодо ОСОБА_8 , а саме:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 ,

- протокол огляду місця події,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками,

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення потерпілого ОСОБА_8 ,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_14 ,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_8 ,

- довідка БУ про курс валют станом на 30.08.2016 року,

- довідка від 10.12.2016 р. про вартість мобільного телефону «Айфон 5 S» станом на 10.09.2016 рік, - ухвалою суду від 03.12.2018 року визнані недопустимими доказами, оскільки суду не надані докази на підтвердження надання доступу стороні захисту до матеріалів кримінального провадження.

При цьому з доводами сторони захисту про те, що необхідно визнати неналежними доказами з цих підстав і покази потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та свідка ОСОБА_13 , суд не може погодитись.

Так, згідно ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225цього Кодексу.

Тобто, під час судового розгляду суд безпосередньо сприймав показання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та свідка ОСОБА_13 .

Безпосередньо у судовому засіданні потерпілі вказали на обвинуваченого ОСОБА_3 , як на особу, що вчинила щодо них кримінальні правопорушення.

Свідку ОСОБА_13 булироз`яснені її права та обов`язки як свідка, додаткових роз`яснень (як про це зазначає захисник) вона не потребувала, була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України.

Таким чином, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 суд вважає ці показання достовірними, їх показання є чіткими, логічними, послідовними. Зокрема, доводи потерпілого ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_3 заволодів належним йому мобільним телефоном підтверджується і показами свідка ОСОБА_15 , яка зазначила, що в подальшому ОСОБА_3 продав їй мобільний телефон "Айфон".
Крім того, суд враховує те, що потерпілі та свідок були повідомлені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, та судом не встановлено підстав для обмови ними обвинуваченого ОСОБА_3 .

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не є потерпілими, оскільки обвинуваченому не були відкриті матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, та наразі відсутні постанови про визнання вкаазних осіб потерпілими, є необґрунтованими.
Так, згідно ч.1,2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вищевказаними кримінальними правопорушеннями завдано моральної та майнової шкоди. В судовому засіданні вони наполягали на порушенні їх прав неправомірними діями ОСОБА_3 , їм були роз`яснені права та обов`язки потерпілих, та попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не вчиняв злочинних дій щодо потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спростовуються вищевказаними показаннями потерпілих та свідка. Позицію обвинуваченого суд розцінює як бажання ОСОБА_3 уникнути кримінальної відповідальності за вчинені злочини.
А доводи обвинуваченого, що він не розуміє що таке грабіж, він не вчиняв таких дій, був випадок коли він вчиняв шахрайські дії, але це не стосується даного кримінального провадження, спростовуються наданими вироками про засудження ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених і ст. 186 і ст. 190 КК України. Тобто, у ОСОБА_3 були відповідні навички та обізнаність, потрібні для вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, та кваліфікує його дії:

за ч.2 ст. 186 КК України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно;
за ч.2 ст. 186 КК України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;
за ч.2 ст. 190 КК України - як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив умисні тяжкі злочини та злочин середньої тяжкості, його особу, а саме те, він є раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, має певне місце проживання, за яким характеризується посередньо, знаходиться на обліку лікаря-нарколога з діагнозом синдром залежності від опіатів, на обліку у психіатра не перебуває, обставин що обтяжують покарання та обставин, що його пом`якшує не встановлено. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України покарання - у вигляді позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України покарання - у вигляді позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно слід призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань - у вигляді позбавлення волі.
Таке покарання суд вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчинених ним злочинів.
При цьому підстав для застосування ст.ст. 69 та 75 КК України, суд не вбачає.
Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, та цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, залишити без розгляду на підставі ч.1 ст. 326 КПК України, у зв`язку із неявкою у судове засідання цивільних позивачів та відсутністю клопотань про розгляд позовів у їх відсутність.
Роз`яснити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право звернутись до суду із аналогічними позовами в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити попереднім - у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,- УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання:
-за ч.2 ст. 186 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки,
-за ч.2 ст. 190 КК України - у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 09 січня 2018 року.
Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, залишити без розгляду.
Роз`яснити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право звернутись до суду із аналогічними позовами в порядку цивільного судочинства.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді триманні під вартою до набрання вироком законної сили - залишити попереднім - у вигляді тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.12.2016 року по 10.01.2017 року.
На підставі ч. 5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні у період з 06 грудня 2016 року по 10 січня 2017 року, та з 09 січня 2018 року по 01 березня 2019 року зарахувати у строк відбування призначеного покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1