Провадження №1-кп/523/637/19
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт
(повний текст)

14 березня 2019 року

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

в присутності підсудного ОСОБА_5

в ході розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінального провадженні №0001476, внесеного до ЄРДР 20.08.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, росіянина за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, зі слів працюючого вантажником на ринку «Слобідський» за наймом, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
На розгляді Суворовського районного суду м.Одеси знаходяться означені матеріали кримінального провадження та під час судового провадження останньою за часом ухвалою від 16.01.2019 року підсудному ОСОБА_5 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ОУВП №21 УДПтСУ в Одеській області, до 18 січня 2019 року.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підсудного ОСОБА_5 , мотивуючи це тим, що судовий розгляд триває, строк тримання під вартою підсудного спливає, а ризики, передбачені ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення), не відпали.
З`ясувавши з означеного питання позицію захисника ОСОБА_4 та підсудного ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення клопотання прокурора і просили змінити підсудному запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали провадження, суд доходить наступного.

За ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого та незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а за наслідками розгляду питання суд за своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не можу перевищувати двох місяців.
За обвинувальним актом, підсудному ОСОБА_5 висунуте обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років.

Відповідно до положень ст.ст.177, 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Статтями 22, 26 означеного Кодексу регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позиції, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, а сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, та сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Крім того, строки застосування такого запобіжного заходу передбачено у ст.197 КПК України, з огляду на що й дотримуючись положень ст.28 цього ж Кодексу, під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен дотримуватись вимог розумності такого строку.
За ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлюють, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п.60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»), після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, а тому суд у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Разом із тим, за п.196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин, а за п.39 рішення у справі «Хайредінов проти України», існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект п.3 ст.5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк і тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання від вартою перестає бути обґрунтованим.
Опріч викладене, згідно з п.п.61, 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», Суд визнає, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення заявником тяжкого злочину спочатку може виправдовувати тримання під вартою. Але Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою, а у практиці ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.
Як слідує з п.37 рішення ЄСПЛ у справі «Волосюк проти України», подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках Суд має встановити, чи продовжують виправдовувати позбавлення свободи інші підстави, наведені судовими органами. Якщо такі підстави є «відповідними» і «достатніми», Суд має також з`ясувати, чи виявили відповідні національні органи «особливу старанність» при здійсненні даного провадження.
Наряду з наведеним, за п.21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», Суд встановлює, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає надання переконливого обґрунтування органами влади будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є. Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Слід також зауважити на тому, що згідно рішення Конституційного суду України №14-рн/2003 від 08.07.2003 року у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування запобіжного заходу, зокрема, у вигляді тримання під вартою.
Проте, виходячи з наведених вимог КПК України, Конвенції та практики ЄСПЛ, судом при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою підсудного ОСОБА_5 приймається до уваги тривалість строку перебування підсудного під вартою протягом більше року, наявність у останнього місця реєстрації та проживання в м.Одесі, сімейний стан і відсутність претензій з боку потерпілої ОСОБА_6 , а також недоведеність прокурором ОСОБА_3 під час розгляду наведеного клопотання недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.
Разом із тим, судом не може бути прийнятим до уваги наведений прокурором ОСОБА_3 у розглядуваному клопотанні ризик «…незаконного впливу на потерпілу…», оскільки потерпіла ОСОБА_6 під час судового провадження зазначала щодо відсутності будь-яких претензій до підсудного ОСОБА_5 та просила обрати останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що у взаємозв`язку з недоведеністю прокурором ані матеріалами означеного клопотання, ані в судовому засіданні актуальності існування інших ризиків, передбачених ст.177 КПК України (зокрема, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, вчинення іншого кримінального правопорушення), унеможливлює задоволення клопотання у запропонованому вигляді.
За ч.3 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри, але не доведе існування ризиків та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

На підставі наведеного, оцінивши в сукупності викладені законодавчі вимоги та практику ЄСПЛ, приймаючи до уваги встановлені під час судового розгляду фактичні обставини інкримінованого підсудному ОСОБА_5 злочину, його особу та термін перебування під вартою, враховуючи відсутність до нього претензій з боку потерпілої ОСОБА_6 і мінімізацію на даному етапі провадження існуючих під час попереднього вирішення аналогічних питань з розглядуваного приводу ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також зважаючи на незабезпечення протягом судового розгляду стороною обвинувачення явки жодного свідка цієї сторони, у взаємозв`язку із тим, що прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні недостатність застосування відносно підсудного більш м`якого запобіжного заходу не доведено та судовий розгляд ще триває, суд незважаючи на тяжкість кримінального правопорушення у конкретному випадку і у контексті ч.4 ст.194 цього ж Кодексу, доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підсудним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим уявляється застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із залишенням розглядуваного клопотання прокурора без задоволення.
Керуючись ст.ст.177-178, 183-184, 194, 331, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, Главою 18 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підсудному ОСОБА_5 , обвинуваченому у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - залишити без задоволення.
Змінити підсудному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 12.05.2019 року, звільнивши його з-під варти в залі суду та поклавши на вказану особу наступні обов`язки:
1) невідкладно прибути до місця реєстрації за вищенаведеною адресою;
2) заборонити в період часу з 22:00 по 06:00 годину залишати житло, яке розташоване за означеною адресою;
3) без дозволу суду не відлучатися за межі відповідного населеного пункту за місцем його реєстрації;
4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
5) заборонити підсудному спілкуватися із потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні;
6) докласти зусиль до пошуку роботи та здійснити заходи з працевлаштування.
Строк дії ухвали закінчується 12.05.2019 року.
Роз`яснити підсудному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Виконання ухвали в частині застосування до підсудного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копії ухвали направити для виконання начальнику Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, для відома - керівнику Одеської місцевої прокуратури №4 та начальнику «ОУВП №21» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, а також надати іншим заінтересованим особам.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення й апеляційному оскарженню не підлягає.

С у д д я: ОСОБА_1