Справа № 303/1862/19
Провадження № 1-кп/303/351/19
Номер рядка стат. звіту 380
ВИРОК
26 березня 2019 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
секретар судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Мукачево обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному 28 серпня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Колодеже Горіхівського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця призваного за мобілізацією військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( на даний час А НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) солдата, стрільця гірсько-піхотного відділення гірсько-піхотного взводу гірсько-піхотної роти гірсько-піхотного батальйону, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 407 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2019 року до суду надійшов обвинувальний акт, на підставі якого судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією військової частини ПП НОМЕР_1 (на даний час НОМЕР_3 , з місцем розташування АДРЕСА_2 ), у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних службових осіб військової частини, о 08 год. 30.03.2015 року до розташування військової частини ПП НОМЕР_1 без поважних причин не прибув та був відсутній на військовій службі по 07 травня 2015 року без поважних причин, перебуваючи весь вказаний період поза розташуванням військової частини , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність із несенням військової служби.
Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною четвертою статті 407 Кримінального кодексу України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
16 березня 2019 року в м.Ужгород між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого, а також щодо призначення йому відповідної міри покарання.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Крім того, ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до нього ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання за злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання. Проти задоволення клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання за злочин не заперечив.
В судовому засіданні захисник просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, а також задовольнити клопотання. ОСОБА_3 про застосування до нього ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення його від відбування покарання за злочин.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом першим частини третьою статті 314 Кримінального процесуального кодексу України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно ст. 468 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам (ст.469 Кримінального процесуального кодексу України).
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені п.п. 1, 4 частини четвертої ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною другою ст. 473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки її умови не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, та враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, тому суд дійшов висновку про можливість затвердження вищевказаної угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року № 1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_3 з 03 вересня 2014 року по 17 жовтня 2014 року, залучався до участі в антитерористичних операцій в Донецькій та Луганських областях, що підтверджується довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 261 від 17 жовтня 2014 року.
Обвинувачений ОСОБА_3 у період з 20 травня 2015 року та 06 червня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції н.п. Козачий Станично Луганського району, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України № 544 від 06 червня 2015 року.
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися
Керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 8, 22, 26, 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 Кримінального процесуального кодексу України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену в м.Ужгород 16 березня 2019 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України майором юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному 28 серпня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332.
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною четвертою статті 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості від 16 березня 2019 року міру покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом 01 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі п.п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання, призначеного за цим вироком, у зв`язку з амністією.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Головуючий ОСОБА_1