ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/64/19 Справа № 199/2843/17-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши 11 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000325 за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Цвітні Піски Слов`яносербського району Луганської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваним вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України, та виправдано за недоведеністю наявності в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.
Раніше обраний ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави скасовано.
Вирішено питання про речові докази.
Арешт, накладений на майно обвинувачених, скасовано.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачувалися органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 , маючи спеціальне звання "полковник служби цивільного захисту", з листопада 2016 р. тимчасово виконував обов`язки начальника Дніпропетровського міського управління ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області. ОСОБА_8 , маючи спеціальне звання "полковник служби цивільного захисту", з 06 жовтня 2016 року займав посаду начальника 18 державної пожежно-рятувальної частини 8 державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області. Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на час скоєння інкримінованого їм кримінального правопорушення мали статус працівників правоохоронного органу та службових осіб, які займають відповідальне становище.
З кінця грудня 2016 року ОСОБА_7 вирішив стати на шлях зловживання наданим йому службовим становищем, з корисливих мотивів, шляхом одержання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання м. Дніпро за здійснення реєстрації декларацій відповідності матеріально-технічної бази суб`єктів господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки та залучив до своїх злочинних дій ОСОБА_8 , який на це погодився.
Обвинувачені розподілили між собою ролі, згідно яких ОСОБА_8 , виконуючи функції посібника злочину, зобов`язався сприяти його вчиненню, а саме визначати суму неправомірної вигоди, отримувати її від суб`єкта господарювання та передавати частину вказаної неправомірної вигоди ОСОБА_7 . Останній у свою чергу, як організатор і безпосередній виконавець злочину з використанням наданого йому службового становища, зобов`язався після надання суб`єктом підприємницької діяльності неправомірної вигоди ОСОБА_8 здійснювати реєстрацію декларації відповідності матеріально-технічної бази даного суб`єкту господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки у ДМУ ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області та передавати копію вказаної декларації до Центру надання адміністративних послуг м. Дніпро.
Діючи на виконання вказаної домовленості, ОСОБА_8 20 грудня 2016 року погодився на надання допомоги ОСОБА_11 , який на підставі довіреності представляв інтереси ТОВ "Снежана Д", в оформленні декларації відповідності вимогам законодавства з питань пожежної безпеки матеріально-технічної бази даного суб`єкту господарювання - об`єкту, розташованого по вул. Дніпросталівській, 16б у м. Дніпро. При цьому ОСОБА_8 , виконуючи попередню домовленість із ОСОБА_7 , повідомив ОСОБА_11 , що за надання зазначеної допомоги йому необхідно передати неправомірну вигоду у виді палива марки А-95 або А92 об`ємом 100 літрів, а також грошових коштів у сумі приблизно 10.000, 00 грн.
У той же день, близько 14:30 годин, ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 частину неправомірної вигоди у виді 10 пластикових карток на пальне А-95 марки WOG об`ємом 10 літрів кожна, в загальному обсязі 100 літрів на суму 2.314, 00 грн., а останній, діючи умисно з корисливих мотивів, її прийняв.
У подальшому, 24 січня 2017 року, близько 10:50 годин, ОСОБА_8 , виконуючи попередню домовленість із ОСОБА_7 , попрохав ОСОБА_11 за здійснення реєстрації декларації відповідності вимогам законодавства з питань пожежної безпеки матеріально-технічної бази ТОВ "Снежана Д" - об`єкту, розташованого по вул. Дніпросталівській, 16б у м. Дніпро, додатково передати йому та ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 1.400, 00 грн., на що ОСОБА_11 погодився та передав йому частину неправомірної вигоди у розмірі 50 доларів США, що за курсом НБУ дорівнювало 1.366, 00 грн., а ОСОБА_8 діючи умисно з корисливих мотивів, її прийняв та пообіцяв здійснити реєстрацію вказаної декларації до 27 січня 2017 року.
26 січня 2017 року ОСОБА_8 , діючи умисно за попередньою змовою з ОСОБА_7 , висунув ОСОБА_11 вимогу про передачу йому та ОСОБА_7 неправомірної вигоди у розмірі 12.000, 00 грн. за вчинення вищевказаних дій.
27 січня 2017 року, близько 11:00 годин, ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 12.000, 00 грн., а останній, діючи умисно з корисливих мотивів, її прийняв.
У той самий день ОСОБА_7 , діючи умисно, виконуючи попередню домовленість із ОСОБА_8 , у період часу з 11:00 до 14:00 годин виготовив та зареєстрував декларацію відповідності вимогам законодавства з питань пожежної безпеки матеріально-технічної бази ТОВ "Снежана Д" - об`єкту, розташованого по вул. Дніпросталівській, 16б у м. Дніпро, яку підлеглий ОСОБА_8 . ОСОБА_12 , що не був обізнаний про злочинні дії обвинувачених, близько 14:00 годи того ж дня передав ОСОБА_11 .
Дії ОСОБА_7 у вищезазначеній частині були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 3 ст. 368 КК України за ознаками прохання та одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища.
Дії ОСОБА_8 у вищезазначеній частині були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України за ознаками пособництва службовій особі, яка займає відповідальне становище, у проханні та одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища.
Обгрунтовуючи свої висновки про невинуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд першої інстанції зазначив, що у межах досудового розслідування у даному кримінальному провадженні працівники правоохоронного органу та особа, яка діяла за їх вказівками, - ОСОБА_11 , - не обмежилися пасивним розслідуванням, а починаючи з 26 січня 2017 року впливали на ОСОБА_8 , схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, тобто мала місце провокація злочину в частині прохання та одержання неправомірної вигоди в сумі 12.000, 00 грн. у розумінні судової практики Європейського суду з прав людини, зокрема його рішень у справах "Романаускас проти Литви" та "Баннікова проти Росії". З даної підстави низку доказів було визнано недопустимими, а щодо решти досліджених доказів констатовано, що у цій частині обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 інкримінованого їм кримінального правопорушення не є ними доведеним поза розумним сумнівом.
Щодо отримання ОСОБА_8 від ОСОБА_11 20 грудня 2016 року 10 пластикових карток на пальне А-95 марки WOG об`ємом 10 літрів кожна, в загальному обсязі 100 літрів, та 24 січня 2017 року суми у розмірі 50 доларів США, суд прийшов до висновку, що попри доведеність поза розумним сумнівом самого факту їх отримання, стороною обвинувачення не доведено, що дані матеріальні цінності були отримані ОСОБА_8 саме за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища. Зокрема не було доведено, що до 24 січня 2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 існували будь-які домовленості з приводу спільного вчинення злочинних дій, їх узгоджені дії, передача ОСОБА_7 вказаних матеріальних цінностей, або їх частини, або домовленість про таку передачу у подальшому, як не було доведено і існування до вказаної дати домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 щодо виготовлення та реєстрації декларації відповідності вимогам законодавства з питань пожежної безпеки матеріально-технічної бази ТОВ "Снежана Д" - об`єкту, розташованого по вул. Дніпросталівській, 16б у м. Дніпро.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку було допущено невідповідність викладених у ньому висновків фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що висновок суду першої інстанції про відсутність спілкування та домовленостей між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суперечить матеріалам кримінального провадження з огляду на те, що у своїх показаннях останні, кожний окремо, вказували, що давно знайомі, перебувають у товариських стосунках та систематично зустрічалися у приміщенні ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області.
Не було взяте судом до уваги і те, що згідно показанням ОСОБА_11 , ОСОБА_8 під час зустрічі у грудні 2016 року запропонував йому звернутися до міського управління ДСНС України самостійно, втім під час наступної зустрічі 20 грудня 2016 року повідомив про можливість отримання декларації у січні 2017 року. Крім того, за весь час досудового розслідування будь-яких зустрічей між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не було, що свідчить про відсутність провокації вчинення злочину останнім.
Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою протоколи за результатами проведення НСРД від 07 березня 2017 року, згідно яким під час зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж 27 січня 2017 року було зафіксовано телефонні розмови ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , в яких обговорюються питання оформлення декларації і розподілу отриманої неправомірної вигоди, та з особою жіночої статі на ім`я " ОСОБА_13 ", в якій ОСОБА_7 просив здійснити реєстрацію вказаної декларації за відсутності представника організації, після чого видати декларацію його представнику на ім`я " ОСОБА_14 ". Не дістали належної оцінки і показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , що узгоджуються із змістом вказаних телефонних розмов.
Зазначає, що висновок суду про те, що питання оформлення декларації відповідності вимогам законодавства з питань пожежної безпеки матеріально-технічної бази ТОВ "Снежана Д" ОСОБА_8 та ОСОБА_11 почали обговорювати лише 24 січня 2017 року, при цьому з боку правоохоронних органів та ОСОБА_11 мала місце провокація вчинення злочину, не відповідає фактичним обставинами справи, дослідженим доказам та описовій частині самого вироку.
Так, після відмови ОСОБА_11 від допомоги ліцензіата, який запропонував ціну своїх послуг у розмірі 23.000, 00 грн., ОСОБА_8 25 січня 2017 року пообіцяв йому підшукати інших ліцензіатів, втім вже наступного дня, 26 січня 2017 року, самостійно та з власної ініціативи запропонував свої послуги в оформленні декларації та оголосив суму у розмірі 12.000 00 грн. за їх надання, що свідчить про відсутність провокації з боку ОСОБА_11 .
Вказує, що судом не було прийнято до уваги правові позиції, висловлені Європейським судом з прав людини у справах "Мілінііне проти Литви" та "Горгиєвський проти колишньої Югославської Республіки Македонія", згідно яким вплив поліції на хід подій не є зловживанням з огляду на її обов`язок перевіряти карні скарги й важливість припинення руйнівного ефекту хабарництва судів, якщо поліція не ініціювала злочинну діяльність, а "приєдналася" до неї. На думку апелянта, ОСОБА_11 не схиляв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчинення злочину, а ініціатива отримання неправомірної вигоди виходила саме від останнього.
Крім того зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції про відсутність у ТОВ "Снежана Д" потреби в отриманні декларації відповідності його матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки, оскільки, як було встановлено у межах судового розгляду, ОСОБА_11 за рекомендацією ОСОБА_8 звертався до ліцензіата ТОВ "Тривиант", працівники якого здійснили огляд приміщень підприємства та оголосили ціну своїх послуг у 23.000, 00 грн. Коли ОСОБА_11 , який вважав вказану суму надмірною, звернувся із цього приводу до ОСОБА_8 , то останній не надав йому контакти інших ліцензіатів, як обумовлювалося первісно, а висловив вимогу про надання йому неправомірної винагороди у розмірі 12.000, 00 грн. Отриманою декларацією ТОВ "Снежана Д" не змогло скористатися з огляду на те, що всі її екземпляри були вилучені у межах слідчих дій у даному кримінальному провадженні.
Також вказує на неналежну якість аудіозаписів судових засідань в суді першої інстанції від 22 червня 2017 року та від 04 липня 2017 року, що унеможливлює їх прослуховування.

У своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 вказує на її безпідставність, невідповідність апеляційних доводів прокурора фактичним обставинам справи та дослідженим доказам, а також на правильність висновків суду, покладених в основу оскаржуваного вироку, його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який на задоволенні апеляційної скарги наполягав з викладених у ній підстав; обвинувачених та захисників, які проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступного.
Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були виконані належним чином.
Так, згідно вироку, суд прийшов до висновку про те, що з боку працівників правоохоронних органів та особи, яка діяла за їх вказівками, - ОСОБА_11 , - мало місце провокування вчинення злочину ОСОБА_8 у виді: ініціювання отримання останнім неправомірної винагороди; повторної пропозиції її отримання незважаючи на первісну відмову цього обвинуваченого; активного схиляння його до отримання такої винагороди; штучного створення ситуації надання та отримання неправомірної винагороди при тому, що фактично потреба в терміновому отриманні відповідної декларації у ТОВ Снежана Д була відсутня. У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав недопустимим фактично всі докази, добуті у межах досудового розслідування у період після початку схиляння ОСОБА_8 до скоєння злочину, - 26 січня 2017 року, - та визнав, що на підтвердження обвинувачення щодо прохання та одержання неправомірної вигоди в розмірі 12.000, 00 грн. стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу.
Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з огляду на те, що вони не відповідають дійсному змісту обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Так, відповідно до обвинувального акту, організатором та безпосереднім виконавцем злочину був саме ОСОБА_7 , при цьому ОСОБА_8 відводилася другорядна допоміжна роль пособника у скоєнні кримінального правопорушення у розумінні ч. 4 ст. 27 КК України особи, яка сприяє вчиненню злочину.
Дослідивши та проаналізувавши у мотивувальній частині вироку обставини, які стосуються ОСОБА_8 , який згідно обвинувачення є не більше, ніж пособником скоєння злочину іншою особою, та прийшовши до висновку, що його дії у період з 26 січня 2017 року були спровоковані, суд першої інстанції у той же час не зазначив, ким саме, коли та у який спосіб була спровокована особа, яка згідно обвинувачення організувала вчинення злочину та була безпосередні його виконавцем, - ОСОБА_7 , - та не навів із цього приводу у вироку будь-якого мотивування.
У зв`язку з наведеним колегія суддів критично оцінює висновки суду першої інстанції щодо визнання недопустимими всіх без виключення доказів, добутих у межах досудового розслідування після 26 січня 2017 року, та приходить до висновку, що у межах судового розгляду було допущено неправильне застосування кримінального процесуального закону, - положень ч. 3 ст. 271 КПК України. Також приймається до уваги, що на підставі вказаної норми судом були визнані недопустимим доказами не тільки результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, але й результати низки інших слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, що не відповідає її дійсному змісту. Крім того, було визнано недопустимими докази, які були добуті у межах слідчих дій відносно інших осіб, ніж ОСОБА_8 , дії якого суд визнав спровокованими, зокрема ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 . Таке порушення потягло істотну неповноту судового розгляду, оскільки у зв`язку із ним залишилися недослідженими та не дістали належної оцінки обставини, які випливають із доказів, безпідставно визнаних судом недопустимими.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції неповнота судового розгляду та неправильне застосування положень кримінального процесуального закону щодо визнання доказів недопустимими є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК України, та згідно із п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку.
Обговорюючи питання про остаточне рішення за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів виходить із того, що відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, ч. 2, ч. 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені недоліки, оскільки питання про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції не було порушене, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Крім того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості ухвалення в апеляційному порядку рішення по суті обвинувачення з огляду на те, що прокурором в апеляційній скарзі порушене питання виключно про скасування оскаржуваного вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, і вихід за межі цих вимог є недопустимим відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 404 КПК України.
Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що чинним КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить як вихід за межі апеляційних вимог, що може потягнути погіршення становища обвинувачених, так і дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінально-процесуальним законом саме на суд першої інстанції, а з другого боку до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15, п.16 ч.1 ст. 7 КПК України, ч. 6 ст. 22 КПК України та ст. 23 КПК України, - колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, в тому числі доводи сторони обвинувачення щодо відсутності провокування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, та інші доводи апеляційної скарги, та ухвалити судове рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 - ч. 3 ст. 368 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4