ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1 ,
Суддів:ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора обвинуваченого потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2018 року по кримінальному провадженню № 0000290 від 12 липня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Хлівище, Кіцманського району, Чернівецької області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з вищою освітою, приватний підприємець, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, -
засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Головуючий у І інст. ОСОБА_8 ; Єдиний унікальний номер 718/2797/18; суддя-доповідач ОСОБА_1 ; провадження № 11-кп/822/126/19; катег.: ч. 2 ст. 286 КК України.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави, судові витрати пов`язані з проведенням експертиз в сумі 2002 гривні.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 11 липня 2018 року, приблизно о 20 годині 58 хвилин, керуючи технічно справним вантажним фургоном марки «Мерседес-Бенц», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись по автодорозі М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» на швидкості більше 50 км/год., що перевищує допустиму норму, в селі Мамаївці, Кіцманського району, Чернівецької області, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, проїжджаючи 484 км. + 20 м. автодороги, не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_9 , який рухався в попутному напрямку та раптово почав перетинати проїзну частину дороги, внаслідок чого спричинив потерпілому смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку, що виникли в результаті відкритого перелому основи та склепіння черепа із забоєм речовини головного мозку.
В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового, внаслідок необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням та не застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами посилаючись на те, що обвинувачений вчинив необережний тяжкий злочин, що спричинило смерть потерпілого, за яке передбачено покарання у виді від 3 до 8 років позбавлення волі, проте, суд не взявши в повній мірі до уваги цю обставину, невірно звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням та не призначив додаткове покарання.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 просять вирок суду залишити без змін, посилаючись на те, що звільнення судом ОСОБА_6 від кримінального покарання на підставі ст. 75 КК України відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі.

Заслухавши суддю доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 , які просили суд залишити вирок без змін, міркування прокурора, про скасування вироку та ухвалення нового, дослідивши докази, які містяться у кримінальному провадженні, провівши судові дебати та заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 в останньому слові, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Винуватість ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин зазначених у вироку, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка і не оспорюється в апеляційній скарзі.
Що стосується звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням та не призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність прийнятого судового рішення є необґрунтованими.
Так, у відповідності до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Ставлячи питання про скасування вироку в частині застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України та призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, прокурор в апеляційній скарзі посилається тільки на тяжкість вчиненого ОСОБА_6 необережного злочину, за який передбачено покарання у виді від 3 до 8 років позбавлення волі.
Водночас, за змістом ст. 75 КК України, одна тільки тяжкість вчинення злочину не є перешкодою для застосування цього закону.
Крім цього, з кримінального провадження видно, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому злочині, сприяв його розкриттю, на досудовому слідстві та в суді давав правдиві покази, внаслідок чого справа була розглянута із застосуванням положень ст. 349 КК України, потерпіла, донька загиблого просила суд не позбавляти ОСОБА_6 волі та прав керувати транспортними засобами, має на утриманні двоє малолітніх дітей, мати яких знаходиться у відпустці по догляду за ними, є єдиним годувальником в сім`ї.
Також з висновку експерта та запису відеореєстратора події (Т. 1 а. с. № 48-51, 81), які містяться у кримінальному провадженні, видно, що потерпілий ОСОБА_9 керував велосипедом у стані алкогольного сп`яніння (2,41 проміле), в порушення п. 10.1, 10.4, 11.14 Правил дорожнього руху України, рухаючись у крайньому положенні крайньої правої смуги руху, не переконавшись, що це буде безпечно, з метою перетнути суцільну лінію дорожньої розмітки та переїхати на протилежний бік дороги, що правилами дорожнього руху заборонено п.п. 9.2, 9.3,10.1, 10.4, 11.14 Правил дорожнього руху України, раптово, не маючи на це права, повернув ліворуч на ліву смугу руху, по якій в попутному напрямку рухався на автомобілі обвинувачений ОСОБА_6 , що і стало однією із причин дорожньо-транспортної пригоди.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначив ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і беручи до уваги дані про його особу, обґрунтовано звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
В апеляційній скарзі прокурора аргументів щодо невірного не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання не наведено.
Беручи до уваги наведені обставини, а також те, що ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння не знаходився, санкція ч. 2 ст. 286 КК України, у відношенні до додаткового покарання є альтернативною, суд першої інстанції правильно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 407, 418 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Копія згідно з оригіналом
Суддя
Чернівецького апеляційного суду _________________ ОСОБА_1
05.03.2019 М. П. (підпис)