Код суду 233 Справа № 233/1230/19
Вирок
Іменем України
18 березня 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5
ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка, Донецької області, громадянка України, українка, неодружена, з середньо спеціальною освітою, не працююча, має на утриманні двох малолітніх дітей: 2013р.н. та 2018р.н., зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягалась,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.263 КК України, -
Відповідно до обвинувального акту від 26 лютого 2019 року під час досудового розслідування встановлено, що в середині вересня 2018 року, близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_5 проходила біля автобусної зупинки, яка розташована навпроти будинку №502 по вул. О.Тихого, м. Костянтинівка, Донецька область. В цей час, на землі за вказаною автобусною зупинкою ОСОБА_5 побачила корпус гранати Ф 1, який споряджений вибуховою речовиною та частину уніфікованого запалу ручної гранати УЗРГМ 2. Усвідомлюючи, що вищевказаний предмет є вибуховою речовиною, придбання, зберігання і носіння якого без відповідного дозволу є незаконним, ОСОБА_5 підняла його, тим самим здійснила незаконне умисне придбання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу. Після цього, ОСОБА_5 придбану нею при вищевказаних обставинах гранату з запалом до неї, принесла у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , тим самим здійснила незаконне носіння вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу. Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_5 поклала корпус гранати Ф 1 та частину запалу ручної гранати УЗРГМ 2 на шафу у спальній кімнаті, тим самим стала незаконно, умисно зберігати вибухову речовину, без передбаченого законом дозволу.
14 лютого 2019 року в період часу з 14 години 06 хвилин до 15 години 03 хвилини, в ході проведеного у встановленому законом порядку обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , слідчим СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області, у присутності двох понятих, у ОСОБА_5 було виявлено та вилучено предмети, які згідно з висновком експерту є:
корпусом оборонної осколкової гранати типу Ф 1 (1 од.), виготовленим промисловим (заводським) способом. У зв`язку з відсутністю у даного на експертизу корпусу гранати Ф 1 засобу підриву (засобу детонування), а саме конструктивно передбаченого запалу типу УЗРГМ (УЗРГМ 2), даний корпус до категорії бойових припасів не відноситься, є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці). Конструктивно передбаченого спорядження корпусу гранати типу Ф 1 вибуховою речовиною групи бризантних нормальної потужності тротилом, вагою 50 56 г.;
частиною уніфікованого запалу ручної гранати УЗРГМ 2 (1 од.), а саме накольним механізмом, до якого приєднана втулка сповільнювача запалу, на якій наявні сліди дії вибухового впливу. Досліджена частина уніфікованого запалу УЗРГМ 2 (1 од.), вибухових речовин не містить, до категорії бойових припасів, вибухових пристроїв не відноситься.
Вибухове спорядження наданого корпусу гранати Ф 1 до вибуху придатне. Частина уніфікованого запалу УЗРГМ 2 (1 од.) до вибуху не придатна.
Тим самим, ОСОБА_5 своїми умисними діями порушив вимоги Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №576, п.п. 8,9, 10,11,12 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року.
Такі умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як дії, що виразились у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу.
Згідно вказаної угоди ОСОБА_5 , зобов`язалася беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у судовому провадженні. Крім того, вказаною угодою сторони погодили покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходив з наступного.
Згідно ст.314 ч.3 п.1 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винуватою, відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, внаслідок яких шкода завдана лише державним інтересам.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що укладена угода між прокурором та підозрюваною, в присутності її захисника, відповідає вимогам закону, не порушує законних прав чи інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченої.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжували б покарання обвинуваченої ОСОБА_5 , судом не встановлено.
При дослідженні особи обвинуваченої встановлено, що вона на диспансерних обліках в закладах охорони здоров`я, за місцем проживання не перебуває, характеризується позитивно, не одружена, не працевлаштована, є матір`ю двох малолітніх дітей: 2013р.н. та 2018р.н., раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченої за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, є достатньою для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання.
Суд погоджується з тим, що виправлення ОСОБА_5 можливо без реального відбування призначеного покарання і її варто звільнити від відбування цього покарання з випробуванням, оскільки вона скоїла злочин вперше, беззастережно визнала обвинувачення в обсязі викладеному в обвинувальному акті у судовому провадженні, щиро розкаялася у скоєному, що свідчить про її намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дає підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування покарання.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 26 лютого 2019 року про визнання винуватості, укладеною між прокурором і обвинуваченою ОСОБА_5 у присутності її захисника і призначення узгодженої сторонами міри покарання.
Цивільного позову - не заявлено.
У зв`язку із затвердженням угоди, суд вважає за необхідне вирішити питання, щодо речових доказів та судових витрат.
Документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, слід покласти на обвинувачену ОСОБА_5 , з якої слід стягнути на користь держави витрати на проведення судової експертизи у сумі 1144 гривні 00 копійок.
Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Під час судового провадження заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої ОСОБА_5 не застосовувались та суд не знаходить підстав для їх застосування.
Керуючись ст.ст.314,373,374,475 КПК України, суд -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 лютого 2019 року між прокурором Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , та підозрюваною ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 - визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3(три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік з покладенням на неї відповідно до ст.76 КК України обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_5 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженої.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів та проведення судової експертизи у загальній сумі1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 копійок.
Речовий доказ: карту пам`яті «Kingston mikro SD 16 Gb SDCS» з відеозаписом проведеного обшуку від 14.02.2019 року, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1