Справа № 215/4669/16-к
1-кп/215/24/19
УХВАЛА

08 січня 2019 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0000760 та №0002568 про обвинувачення ОСОБА_6 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 та ч.1 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу перебуває зазначене кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 щодо незаконного придбання, зберігання та збуту наркотичних засобів.

В судовому засіданні прокурором через сплив строку дії запобіжного заходу до завершення судового розгляду справи заявлено клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, з урахуванням негативної характеристики обвинуваченої, тяжкості і суспільної небезпеки вчинених злочинів, через продовження існування ризиків продовження злочинної діяльності, перешкоджання кримінальному провадженню, ухилення ОСОБА_6 від суду.

В судовому засіданні обвинувачена посилалась на розсуд суду при вирішенні даного клопотання.

В судовому засіданні захисник заперечував щодо клопотання та просив про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 на домашній арешт враховуючи перебування на утриманні тяжко хворої бабусі, наявність в ОСОБА_6 тяжкого захворювання і неможливість отримання лікування в умовах СІЗО, недоведеність висунутого їй обвинувачення, наявність постійного місця проживання

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підримав клопотання прокурора ОСОБА_4 .

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Аналізуючи доводи прокурора і захисника суд відмічає, що як на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу так і на цей час ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні корисливого тяжкого і середньої тяжкості кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним оббігом наркотичних засобів, за які передбачено максимальне покарання до десяти років позбавлення волі, раніше притягалась до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштована і постійних джерел доходу не має, допускала випадки порушення порядку судового засідання, що на думку суду в сукупності свідчить про існування ризиків вчинення нею нових корисливих злочинів з метою відшукання коштів для існування, ухилення від суду і перешкоджання кримінальному провадженню.
Тобто, обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченій запобіжного заходу не змінилися та є актуальними, тому суд вважає, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Доводи про неможливість отримання лікування ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора є недоведеними.
На думку суду, в даному випадку інтереси суспільства превалюють над правами обвинуваченого щодо його особистої свободи, та недоторканості, гарантованих ст.29 Конституції України, а ухвала суду є законодавчо встановленим рішенням щодо тримання особи під вартою.
Враховуючи наведені вище обставини та зважаючи на значний суспільний інтерес справи, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, необхідність завершення судового розгляду, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченої під вартою ще на 60 днів .
Керуючись ст.ст.177, 184, 199, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 06 березня 2019 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню і апеляційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ