Постанова

Іменем України
20 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 264/1736/17
провадження № 51-1571км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 травня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , поданого в інтересах засудженої ОСОБА_6 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 травня 2017 року залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що вирішувати питання про зупинення строків давності виконання вироку можливо тільки після набрання вироком законної сили, яким особу буде визнано винною в ухиленні від відбування покарання. Зазначає, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання призначеного їй покарання не притягувалась. Окрім того, зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив відмовити в її задоволенні.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції, які підтримали касаційну скаргу захисника та просили її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 80 КК Кримінального кодексу України (далі КК) звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.
Окрім того, ч. 3 ст. 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 13 частини першої цієї статті, подвоюються.
Як убачається з матеріалів справи, вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 травня 2008 року ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121, 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом трирічного іспитового строку і покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Апеляційний суд Донецької області скасував вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 травня 2008 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та 15 вересня 2008 року ухвалив свій вирок, яким ОСОБА_6 визнав винуватою і призначив їй покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ч. 2 ст. 125 КК у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 змінив з підписки про невиїзд на тримання під вартою в слідчому ізоляторі № 7 м. Маріуполя, куди визначено помістити її після затримання, яке доручено працівникам Жовтневого РВ м. Маріуполя.
Ухвалою Верховного Суду України від 2 квітня 2009 року вирок апеляційного суду залишено без зміни.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 листопада 2011 року ОСОБА_6 оголошено у розшук у зв`язку із тим, що остання ухиляється від відбування покарання за вироком суду.

7 липня 2016 року ОСОБА_6 було затримано для відбування покарання за вироком суду і на даний час вона відбуває покарання.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, у якому просив звільнити засуджену ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Донецької області від 15 вересня 2008 року у зв`язку з із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 травня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 , поданого в інтересах засудженої ОСОБА_6 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

При цьому місцевий суд, перевіривши матеріали справи, обґрунтовано зазначив, що будь-яких даних, які б підтверджували постійне знаходження ОСОБА_6 за місцем проживання та виконання умов запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, яка була застосована до неї, до суду представлено не було, що свідчить про свідоме ухилення ОСОБА_6 від відбування покарання.

Окрім того, як убачається з матеріалів провадження, стороною захисту не було надано ні місцевому суду, ні суду апеляційної інстанції жодних доказів, які би спростовували висновки постанови суду про розшук ОСОБА_6 щодо встановлення факту ухилення її від відбування покарання.

Відтак, встановлений законом п`ятирічний строк давності виконання вироку на момент затримання ОСОБА_6 не сплив через зупинення перебігу строку на період знаходження її у розшуку.
А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що засуджена ОСОБА_6 ухилялася від відбування призначеного їй вироком Апеляційного суду Донецької області від 15 вересня 2008 року покарання у виді позбавлення волі, що згідно з ч. 3 ст. 80 КК зупиняє перебіг давності виконання вироку.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника, в тому числі і тим, на які захисник посилається у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у її задоволенні.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, підстав для скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 з мотивів, наведених захисником, немає. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено.
Тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд
у х в а л и в:
ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3