Справа № 140/2237/17
Провадження №11-кп/801/494/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_6 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 02.01.2019 рокуу кримінальному провадженні по обвинувальному акту внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000356 від 08.07.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого : ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

В с т а н о в и в:

06.07.2017 близько 22:30 год. ОСОБА_7 перебуваючи у громадському місці, а саме: поблизу Будинку культури, що розташований за адресою: вул. Шкільна, с. Бугаків Немирівського району Вінницької області, зустрів ОСОБА_11 та маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), ігноруючи загальноприйняті елементарні норми поведінки та моральні принципи у суспільстві, використовуючи малозначний привід, наніс останньому один удар кулаком правої руки в область тулубу спереду, спричинивши умисно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом печінки, яка ускладнилася внутрішньочеревною кровотечею, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 170 від 21.07.2017 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили загрозливі для життя явища в момент його заподіяння.

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області 02.01.2019 року визнано винним ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України у вигляді та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі,
за ч. 1 ст. 296 КК України ОСОБА_7 визнано винним та звільнено від покарання в зв`язку з неможливістю призначення покарання за скоєний злочин.
На підставі ст.70 ч.1 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 обрано шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75-78, 104 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі п.1, п. 2 ч. 1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов прокурора задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 7 240,86 грн., в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 10 888,26 (десять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 26 коп. матеріальної шкоди та 5000,00 (п`ять тисяч) грн.00 коп. моральної шкоди в рахунок відшкодування шкоди заподіяної неповнолітнім ОСОБА_7 , 1000,00 ( одну тисячу) грн.00 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору та 2000,00 (дві тисячі) грн. 00 коп. витрат за надання правової допомоги, а всього стягнути 18 888, 26 ( вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) грн. 26 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Долю речових доказів вирішено.

Заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 02.01.2019 року скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про недосягнення ОСОБА_7 шістнадцятирічного віку та необхідність його звільнення від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1ст. 296 КК України, через неможливість застосування до нього жодного виду покарання із числа зазначених у санкції цієї статті. Вказати у мотивувальній частині вироку, що на момент постановлення вироку ОСОБА_7 досяг шістнадцятирічного віку, тому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України слід призначити з врахуванням положень ст. 101 КК України, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді пяти років позбавлення волі, за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст. 101 КК України до покарання у виді 15 діб арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.75, ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну постійного місця проживання, роботи, навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що неоспорюючи висновків суду щодо кваліфікації вчинених неповнолітнім ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та доведеність його винуватості прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, на підставі п.4 ч.1, ч.2 ст. 409, п.1 ч.1 ст. 413, ст. 414 КПК України.
Суд, вирішуючи питання щодо міри покарання неповнолітньому ОСОБА_7 невірно визначив вік обвинуваченого, що стало підставою прийняття рішення щодо його звільнення від покарання у зв`язку з неможливістю призначення покарання за скоєний злочин, що є явно несправедливим внаслідок мякості.
ОСОБА_7 досяг шістнадцятирічного віку 24.08.2018 року, тобто на момент постановлення вироку відповідно до ст. 101 КК України суд мав законні підстави застосувати до нього такий вид покарання як арешт, однак суд не застосував норми ст. 101, тобто закон, який підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила задоволити, захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 , які частково погодилися з апеляційною скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 296 КК Українив апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Однак, наявні підстави для скасування вироку.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції вказав у вироку суду, що обвинувачений не досяг шістнадцятирічного віку, тому дійшов висновку про неможливість призначення йому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, звільнивши обвинуваченого від покарання за скоєння вказаного злочину, в зв`язку з неможливістю призначення покарання за скоєний злочин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК ( 2341-14 ) стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Бугаківською сільською радою Немирівського району обвинувачений ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент постановлення вироку суду він досяг шістнадцятирічного віку.

Згідно ст. 101 КК України арешт полягає у триманні неповнолітнього, який на момент постановлення вироку досяг шістнадцяти років, в умовах ізоляції в спеціально пристосованих установах на строк від п`ятнадцяти до сорока п`яти діб
Таким чином, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку мав вказати, що на час постановлення вироку обвинувачений ОСОБА_7 досяг шістнадцятирічного віку, тому покарання за злочин, передбачений ч.1 ст. 296 КК України слід було призначити з урахуванням положень ст. 101 КК України.

Згідно ч.1 п.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню
Судом було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та прийнято рішення щодо призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який на час постановлення вироку досяг шістнадцятирічного віку.

На думку суду апеляційної інстанції, порушення судом вище зазначених вимог кримінально процесуального закону, а саме неналежне встановлення відомостей з відповідною інформацією, що характеризують особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , стало перешкодою для виконання судом вимог ст. 65 КК України, як при зясуванні обставин, які характеризують особу винного, так і при призначенні покарання останньому, що стало підставою для звільнення від відбування покарання у зв`язку з неможливістю призначення покарання, що є явно несправедливим внаслідок мякості.
Відповідно ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, судове рішення відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, оскільки, при призначені покарання за злочин за ч.1 ст. 296 КК України суд першої інстанції не застосував норми ст. 101 КК України, тобто закону який підлягає застосуванню та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи прокурора є обґрунтованими, підлягають задоволенню, судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, наявні підстави для ухвалення нового вироку.
Суд апеляційної інстанції вважає, що виключенню підлягає з мотивувальної частини вироку вказівка про недосягнення ОСОБА_7 шістнадцятирічного віку та необхідність його звільнення від відбування за скоєння злочину, передбаченого ч.1ст. 296 КК України, через неможливість застосування до нього жодного виду покарання із числа зазначених у санкції цієї статті, підлягає зазначенню, що на момент постановлення вироку ОСОБА_7 досяг шістнадцятирічного віку, тому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України слід призначити з урахуванням положень ст. 101 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413,420 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

У х в а л и в :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 02.01.2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у виді пяти років позбавлення волі, за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст. 101 КК України до покарання у виді 15 діб арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.75, ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого постійного місця проживання, роботи, навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .
Згідно оригіналу: Суддя: