Ухвала
Іменем України
28 січня 2019 року
м. Київ
Справа № 263/12459/17
Провадження № 51-10202ск18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2018 року,

встановила:
Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 03 квітня 2007 року за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років,
засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 25 серпня 2017 року приблизно о 18.49 год., перебуваючи в магазині ТОВ «Український Рітейл» (Бруснічка), який розташований по вул. Троїцькій, 77, в Центральному районі м. Маріуполя, діючи повторно, таємно викрав продукти харчування загальною вартістю 596 грн без ПДВ, чим заподіяв ТОВ «Український Рітейл» матеріальної шкоди на вказану суму. Викрадене ОСОБА_5 приховав у поліетиленовий пакет, пройшов через вхідний турнікет, товар не оплатив та попрямував у бік виходу з ТОВ «Український Рітейл», тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі був затриманий охоронцем ТОВ «Український Рітейл», в результаті чого ТОВ «Український Рітейл» матеріальної шкоди спричинено не було.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2018 року зазначений вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_5 , призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 6 місяців, та застосувати до нього положення ст. 75 КК України.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, вказаних вимог суд дотримався.
Обираючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд першої інстанції взяв до уваги тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю.
Повною мірою врахувавши вказані обставини в їх сукупності, а також зваживши на щире каяття засудженого, що суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною, та за відсутності обтяжуючих покарання обставин, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на строк 6 місяців.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі захисника.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 щодо необхідності зміни оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги його захисника, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
При цьому суд апеляційної інстанції слушно зазначив, що по своєму виду та розміру призначене ОСОБА_5 покарання є співмірним протиправному діянню, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції поведінки ОСОБА_5 та не сприятиме досягненню мети покарання, а також справедливого балансу між його правами і свободами та інтересами держави і суспільства.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, то вони є неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 75 КК України при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, окрім випадків засудження за корупційний злочин, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Таким чином, положення зазначеної норми не застосовуються до осіб, яким призначено покарання у виді арешту.
Крім того, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 437 КПК України суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, що залишилось поза увагою захисника ОСОБА_4 , яка у касаційній скарзі просить про зміну для засудженого ОСОБА_5 виду покарання, а саме із призначеного арешту на обмеження волі.
З огляду на наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 листопада 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6