ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/798/18 Номер провадження 11-кп/814/271/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.296 КК України З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
законного представника
обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000107, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ромодан Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення

волі строком на 1 рік.

Згідно з ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання, призначеного за даним вироком, з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Савинці Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Згідно з ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання, призначеного за даним вироком, з випробуванням на іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За вироком суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими у тім, що 07.02.2018, близько 19 години ОСОБА_7 разом зі своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та іншими, підійшовши до магазину ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою м. Миргород, вул. Гоголя, 102 Б, обговорювали можливість спричинення будь-кому тілесних ушкоджень для глузування. В цей час, до приміщення магазину, проходячи повз групу осіб, серед яких були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зайшли ОСОБА_14 та знайомий ОСОБА_12 - ОСОБА_15 .
Через декілька хвилин, ОСОБА_7 вигукнув «кого потрібно бити?» та, помітивши через скляні двері магазину ОСОБА_15 і ОСОБА_14 , під час роботи цього закладу, забіг до приміщення магазину, де в той час перебували інші відвідувачі і, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства та ігноруючи існуючі в суспільстві загальноприйняті елементарні правила поведінки і моральні засади, протиставляючи себе суспільству, наніс один удар ліктем правої руки в область голови ОСОБА_14 ззаду та почав агресивно висловлюватися в сторону ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Його дії були припинені охоронцем закладу.
Після того як ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вийшли на вулицю, останній підійшов до свого знайомого ОСОБА_12 та почав з ним розмовляти, відійшовши на кілька метрів від входу до магазину ТОВ «АТБ- Маркет».
В цей час до них підійшов неповнолітній ОСОБА_8 та діючи безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства та ігноруючи існуючі в суспільстві загальноприйняті елементарні правила поведінки і моральні засади, протиставляючи себе суспільству кулаком правої руки наніс один удар в область правої скроні потерпілому ОСОБА_15 , після чого до них підбіг неповнолітній ОСОБА_7 та, діючи з прямим умислом, із особливою зухвалістю, пов`язаною з неповагою до особи та людської гідності, безпідставно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних норм поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, а також дотримання правил поведінки, головою наніс один удар в область носа ОСОБА_15 .
В результаті даних протиправних дій потерпілий ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, закритого перелому кісток носа з синцем спинки носу, синця лобної ділянки справа, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних пошкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я .
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вказує, що висновки суду щодо вчинення ОСОБА_7 дій, направлених на об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки дії ОСОБА_7 були направлені саме на заподіяння тілесних ушкоджень конкретній особі ОСОБА_14 , з яким був в неприязних відносинах, що підтверджується відеозаписом з камер відео спостереження магазину АТБ та не було спростоване поясненнями та доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Окрім того, суд поклав в основу вироку протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 з диском відеозапису даної слідчої дії, який не сприймався судом безпосередньо, так як не був переглянутий в судовому засіданні через технічні помилки.

Вважає, що під час розгляду кримінального провадження доведено, що потерпілий ОСОБА_16 та обвинувачений ОСОБА_7 були знайомі до нанесення легких тілесних ушкоджень, перебували в особистих неприязних стосунках, підставою для заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка потерпілого ОСОБА_15 , а самі дії обвинуваченого направлені на заподіяння саме тілесних ушкоджень потерпілому.

На думку захисника, в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Просить змінити вирок, а саме перекваліфікувати діяння обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.296 на ч.2 ст.125 КК України.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що вирок є необґрунтованим та належним чином не вмотивованим в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке є занадто суворим.

Так, на думку захисника, судом належним чином не враховано особу обвинуваченого, зокрема недосягнення ОСОБА_8 повноліття, виховання його батьком-вдівцем, не враховано пом`якшуючі обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, неодноразове намагання відшкодувати завдану моральну та матеріальну шкоду потерпілому та ступінь вини ОСОБА_8 в частині нанесення тілесних ушкоджень.

Вважає, що у даному випадку наявні всі законні підстави для звільнення ОСОБА_17 від покарання із визначенням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд батьків або педагогічного колективу, оскільки останній повністю визнав свою вину, починаючи зі стадії досудового розгляду проявив активне та щире каяття у скоєному, на момент постановлення вироку ніяких правопорушень не вчиняв і його поведінка була бездоганною.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

На апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 прокурором та потерпілим ОСОБА_15 подані письмові заперечення.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_10 на підтримку поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_11 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, при цьому захисник ОСОБА_9 в ході апеляційного розгляду уточнив апеляційні вимоги та прохав звільнити ОСОБА_8 від покарання на підставі положень ст.105 КК України та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вина її підзахисного не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі показаннями потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , даних ними в ході судового слідства, даними протоколів слідчого експерименту, проведеного з участю обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , даними висновку судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_15 та даними протоколу огляду речей, а саме відеозапису з камери відео спостереження магазину АТБ.

Власне, сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує факту завдання удару ОСОБА_14 в приміщенні магазину АТБ та спричинення тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_15 , а саме нанесення удару головою в область носа потерпілого, однак, стверджує при цьому, що такі його дії були зумовлені діями самого потерпілого ОСОБА_15 , який висловлював в його адресу погрози фізичною розправою та діями ОСОБА_14 , який в його адресу нецензурно лаявся.

Водночас, такі показання обвинуваченого ретельно перевірялися судом першої інстанції в ході судового слідства та не знайшли свого підтвердження.

Потерпілий ОСОБА_15 , будучи допитаним в ході судового розгляду стверджував, що ні з ОСОБА_7 , ні з ОСОБА_8 до цього випадку знайомим не був, як і не мав з ними жодних конфліктів. Зауважив, що саме обвинувачені та хлопці з їх компанії нецензурно лаялися в їх з ОСОБА_14 сторону, насміхалися над одягом останнього та ОСОБА_7 в приміщенні магазину безпричинно наніс удар ОСОБА_20 , а поза межами магазину ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжили чіплятися до них, ОСОБА_21 висловлював на його адресу погрози, ОСОБА_17 при цьому наніс удар кулаком правої руки в область виска, при цьому інша хлопці з компанії обвинувачених не давали підійти до нього ОСОБА_20 . Буквально відразу ж після удару ОСОБА_22 вдарив його головою в область носа.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші хлопці перебували біля магазину АТБ в м.Миргороді, при цьому їм хотілося розважитись та до когось причепитися. Повз них пройшли та зайшли до магазину ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Він сказав ОСОБА_7 , що ОСОБА_20 йому не подобається, після чого ОСОБА_21 забіг до магазину та наніс удар в затилок ОСОБА_20 . В подальшому, коли потерпілий та ОСОБА_20 вийшли з приміщення магазин, ОСОБА_15 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також завдали удари.

Таким чином, в ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не було встановлено існування особистої неприязні між обвинуваченими та потерпілим, які б могли спонукати обвинувачених спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_15 , як і не встановлено фактів, які б свідчили про неправомірні дії ОСОБА_15 чи ОСОБА_14 , що могли обґрунтовано викликати неприязнь, агресію у обвинувачених чи інших осіб.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, наведені у вироку суду докази на підтвердження вини обвинувачених належним чином перевірені судом, узгоджуються між собою, добуті без будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Не підлягає до задоволення і подана захисником в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційна скарга.

Так, положення статті 105 КК України передбачають можливість звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру неповнолітнього, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Про щире каяття та подальшу бездоганну поведінку може вказувати допомога потерпілому як одразу після посягання, так і згодом; добровільне і повне усунення шкоди, заподіяної злочином; утримання інших учасників посягання від його продовження або повторення; з`явлення зі зізнанням до органів влади; викриття співучасників; добросовісне ставлення до праці чи навчання, дотримання правил поведінки в громадських місцях та в побуті. Причому дані дії не можуть бути примусовими, нав`язаними іншими особами чи епізодичними, а мають свідчити про певну лінію поведінки неповнолітнього в період після вчинення злочину про його прагнення спокутувати вину, виправитися.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в ході судового розгляду, хоча і вказав про повне визнання своєї вини в скоєному, однак намагався виправдати свою поведінку неправомірними, на його думку, діями потерпілого, що, в свою чергу, не свідчить про його щире каяття. При цьому, висловлюючи свою думку щодо принесених апеляційних скарг, представник служби в справах дітей Миргородської РДА в наданій на адресу апеляційного суду письмовій заяві заперечив проти задоволення поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційної скарги та прохав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Таким чином, покарання призначене обвинуваченим відповідає вимогам ст. 65 КК України, з огляду на тяжкість вчиненого ними кримінального правопорушення, характеру та ступеню суспільної небезпечності, даних про особи обвинувачених, а тому, з урахуванням застосування при цьому судом норм ст.ст.75,104 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попередження вчинення ними нових злочинів.

Таким чином, вирок суду є законним і обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4