Ухвала

Іменем України
17 грудня 2018 р.

м. Київ

Справа № 468/676/16-к
Провадження № 51-9768 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.

У вироку суду зазначено, що ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, за таких обставин.
05 лютого 2016 року приблизно о 23.00 год. у ОСОБА_4 , який перебував на території домоволодіння за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , в процесі розпивання алкогольних напоїв, на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка зі своїм знайомим ОСОБА_5 . У ході сварки у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 умисно наніс ОСОБА_5 не менше 1 прямого удару кулаком в область обличчя та тулубу, після чого припинив свої дії.
Через деякий час у ході сварки, що продовжилась, ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_5 , який стояв у дверному отворі до ванної кімнати, ще не менше 1 удару кулаком руки в область обличчя, в наслідок чого потерпілий впав на спину та вдарився потилицею об підлогу.
В результаті падіння та удару головою об підлогу у потерпілого ОСОБА_5 утворилися тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю.

У касаційній скарзі прокурор зазначає вимогу про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх вимог вказує про порушення права ОСОБА_4 на захист, що полягає в недотриманні права особи знати у чому її обвинувачують. Посилається на те, що вказане право ОСОБА_4 порушено тим, що встановлені судом фактичні обставини та сукупність досліджених доказів щодо характеру, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не відповідають обставинам, викладеним у вироку. При цьому у вироку суду відсутні категоричні висновки щодо наявності складу злочину, за яким засуджено ОСОБА_4 . Стверджує, що суд апеляційної інстанції не проаналізував та не надав мотивованих відповідей на аналогічні доводи апеляційної скарги прокурора, постановивши ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про порушення права ОСОБА_4 на захист, що полягає в недотриманні права особи знати у чому його обвинувачують, з огляду на неконкретність викладення у вироку фактичних обставин, є необґрунтованими.

З доданих до касаційної скарги судових рішень убачається, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні було скеровано до суду за ч.2 ст. 121 КК України.
Під час судового розгляду провадження прокурор змінив обвинувачення на більш м`яке. Потерпіла не підтримала обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі після роз`яснення їй такого права відповідно до вимог ч.3 ст. 338 КПК України.
Суд розглянув кримінальне провадження в межах зміненого обвинувачення. У суді ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора щодо неконкретності викладення у вироку фактичних обставин, наполягаючи на правильності розгляду кримінального провадження в межах зміненого прокурором обвинувачення за ч. 1 ст.119 КК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд визнав безпідставними доводи прокурора, що викладені у вироку фактичні обставини та сукупність досліджених доказів щодо характеру, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень можуть свідчити про наявність в діях ОСОБА_4 більш тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та про відсутність у вироку категоричних висновків щодо наявності складу злочину, за яким останнього засуджено.
Колегія суддів погоджується з цими висновками суду апеляційної інстанції, а у касаційній скарзі не наведено доводів, які б свідчили про порушення права ОСОБА_4 на захист, що включає право особи знати у чому її обвинувачують.

Ухвала суду апеляційної інстанції містить відповіді на доводи апеляційних скарг сторони обвинувачення, є мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, ст. 441 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 20 вересня 2018 року щодо ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3