УХВАЛА
12 березня 2019 року
м. Київ

справа № 759/10860/16-к

провадження № 51-550 км 18

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

до початку розгляду в судовому засіданні касаційної скарги захисника ОСОБА_8 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Новодружеськ Луганської
області, жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК),
в с т а н о в и л а:
Касаційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 було призначено на 10:00 12 березня 2019 року.
Прокурор Генеральної прокуратури ОСОБА_9 , посилаючись на різну практику суду касаційної інстанції (далі - Суд) з питань застосування норм процесуального права при перегляді вироків, ухвалених в апеляційному порядку, 20 грудня 2018 року подала клопотання про передачу цього кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали провадження, доводи, наведені у клопотанні, та додані до нього документи, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволені з огляду на таке.

У клопотанні прокурор зазначає про неоднакове застосування Судом норм процесуального права, зокрема частин 1, 2 ст. 420, п. 2 ч. 4 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, при перегляді вироків суду апеляційної інстанції.
За правилами ст. 420 вказаного Кодексу вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам, передбаченим ст. 374 КПК.
Положення цієї статті визначають форму змісту вироку та є законодавчими орієнтирами відповідності судових рішень вимогами законності, обґрунтованості й умотивованості, вони також передбачають певний ступінь дискреційності (застосування наданих у межах закону повноважень на власний розсуд) щодо способу викладення резолютивної частини прийнятого рішення, оскільки пов`язані з правозастосовною, інтелектуально-вольовою діяльністю суду. При цьому дискреційність цих положень КПК не суперечить процесуальній формі та не применшує гарантій справедливості кримінального процесу, а є лише засобом індивідуалізації судового рішення в кожному конкретному кримінальному провадженні.
У контексті наведеного клопотання прокурора не містить переконливого обґрунтування необхідності передачі цього кримінального провадження на розгляд об`єднаної палати Суду на підставі ст. 434-1 КПК.
До того ж, як убачається з матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення не оспорює в касаційному порядку законності, обґрунтованості й умотивованості ухваленого апеляційним судом вироку щодо ОСОБА_5 .
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданого прокурором клопотання.
Керуючись статтями 430, 434 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Клопотання прокурора ОСОБА_9 про передачу кримінального провадження щодо ОСОБА_5 на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3