Справа № 750/93/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/65/19
Категорія - ч. 3 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2016 року за № 0009053 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, Вітебської області, с. Горчаки, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця військової частини п.п. В 2950, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 18 по 20 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 861 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

При розгляді справи судом І інстанції встановлено, що 17 листопада 2015 року, приблизно, о 18 год. 15 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по вул. Шевченка, 112, у м. Чернігові, незаконно, всупереч волі власника, погрожуючи ножем спричинити насильство, що є небезпечним для життя та здоров?я потерпілого ОСОБА_9 намагався заволодіти транспортним засобом, а саме автомашиною марки «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_9 , вартістю 58 565, 80 грн..

Виконавши всі дії, які ОСОБА_8 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, останній намагався залишити місце вчинення кримінального правопорушення на вказаній автомашині, а саме, сів за кермо і мав намір рухатися на транспортному засобі по вул. Шевченка, в м. Чернігові. Але з причин, які не залежали від його волі не довів злочинний умисел до кінця, а в подальшому був затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В своїй апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Зазначає, що в ході судового розгляду даної справи в суді першої інстанції не було встановлено жодних доказів чи фактів, які б підтверджували версію сторони обвинувачення про вчинення ОСОБА_8 будь-яких дій, спрямованих на скоєння чи готування до інкримінованого кримінального правопорушення. Зауважує, що при винесенні вироку суд вказав, що показання свідка ОСОБА_10 не приймає до уваги, оскільки він є другом обвинуваченого, а тому зацікавлений в розгляді даного кримінального провадження на користь ОСОБА_8 проте, дане твердження суду вважає необ`єктивним, адже сам факт того, що ОСОБА_10 є другом обвинуваченого, на думку апелянта, не свідчить про його зацікавленість, а будь-якого прямого доказу зацікавленості свідка ОСОБА_10 встановлено не було. Крім того, його показання не суперечать показанням інших свідків, що вказує на його об`єктивність при дачі свідчень. Також суд не прийняв до уваги, що обвинувачений не мав умислу на заволодіння транспортним засобом. Вказує, що про відсутність умислу на заволодіння транспортним засобом у обвинуваченого свідчать і ті факти, що у нього були кошти на оплату проїзду в таксі, а він сам не володіє навичками керування транспортними засобами взагалі. Також потерпілим не надано будь-яких переконливих свідчень, що обвинувачений намагався знайти саме ключі від його автомобіля

В запереченні на апеляційну скаргу військовий прокурор Чернігівського гарнізону ОСОБА_6 просить вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення. Наводить докази, досліджені судом першої інстанції і вважає, що усі вони свідчать про доведеність вини обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження, безпосередньо дослідивши докази і допитавши обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку протиправного діяння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції свою вину в інкримінованому йому діянні за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України не визнав та пояснив, що 17 листопада 2015 року він приїхав на три дні в м. Чернігів із зони АТО, щоб оформити документи. Розташувався в готелі «Профспілковий», що по вул. Шевченка в м. Чернігові. В цей день він зустрівся зі своїм другом ОСОБА_10 , вживали пиво. Ввечері цього ж дня вони по телефону викликали таксі, але оскільки смсповідомлення від диспетчера не надійшло, то вони вийшли на вулицю, щоб спіймати таксі. Біля Чернігівської районної лікарні вони побачили автомобіль таксі і підійшли до нього. Він сів на переднє пасажирське сидіння, а ОСОБА_10 на заднє. Водій таксі зробив йому зауваження, що він по формі і п`яний. Через це зауваження у нього з водієм виникла словесна «перепалка». Водій категорично відмовився їх везти, схопив ключі і вийшов з автомобілю. Він намагався затримати водія і пересів, не виходячи із салону автомобілю, на водійське місце. Вже знаходячись на вулиці, потерпілий почав телефонувати комусь з мобільного і казав йому, що він отримає. Він вийшов з автомобілю. Потерпілий в цей час дістав з багажнику автомобілю дубинку і почав розмахувати. Він в свою чергу дістав свій ніж. Він кричав потерпілому, щоб той сідав і віз їх, а якщо не хоче, то щоб віддав ключі. Через деякий час його затримали працівники військової служби правопорядку. В салоні автомобілю він ножа не діставав і не погрожував потерпілому.

При цьому, незважаючи на невизнання засудженим своєї вини в інкримінованому йому злочині, вчинення ним даного злочину підтверджується низкою логічно узгоджених та послідовних, а відтак, на думку суду, належних доказів.

Так, допитаний в судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_9 показав, що 17.11.2015 року, у вечірній час, він таксував на власному автомобілі «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 і знаходився в «кишені» Чернігівської центральної районної лікарні, що по вул. Шевченка в м. Чернігові. Через дорогу зі сторони «профспілкового» готелю до нього підійшли двоє чоловіків. Одним з цих чоловіків був раніше незнайомий йому обвинувачений ОСОБА_8 .. Він був одягнутий в камуфляжну форму з нашивкою «Айдар». Обвинувачений сів до нього в автомобіль на переднє пасажирське сидіння і сказав, щоб він їхав в район «Червоного мосту». Він відмовив, оскільки обвинувачений був п`яний. Тоді ОСОБА_8 приставив йому ніж до горла, став погрожувати і сказав, що якщо він не повезе їх, то він сам поїде, при цьому нецензурно лаявся. Через передні водійські дверцята йому вдалося вийти на вулицю, при цьому він прихопив з собою ключі від автомобілю. ОСОБА_8 , знаходячись в салоні автомобілю пересів на його місце водія і став шукати ключі, щоб завезти автомобіль. Зрозумівши, що не зможе завезти автомобіль, ОСОБА_8 вийшов з автомобілю і став вимагати у нього ключі. Другий чоловік також вийшов з автомобілю. Обвинувачений вимагав у нього ключі, махаючи перед собою ножем. В цей час збоку «переправи» йшло двоє чи троє військовослужбовців і спитали у ОСОБА_8 документи, оскільки той поводився агресивно, то військовослужбовці викликали наряд. Через кілька хвилин підбігли ще двоє військовослужбовців, які вибили у ОСОБА_8 з рук ніж і затримали його. Інший чоловік, що був разом з обвинуваченим ніяких дій по відношенню до нього не вчиняв, а навпаки, коли вони знаходилися на вулиці намагався заспокоїти ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 17.11.2015 року він разом з колегою ОСОБА_12 поверталися зі служби додому. Коли йшли по вулиці Шевченка в м. Чернігові, то побачили автомобіль «таксі» з відчиненими дверима. Поруч з автомобілем знаходилося троє чоловіків, серед яких був обвинувачений ОСОБА_8 , який був в камуфляжній формі. Обвинувачений кричав іншому чоловікові, щоб той підійшов до нього і віддав ключі. Коли вони підійшли до цієї групи чоловіків, то ОСОБА_12 , звертаючись до обвинуваченого, представився і показав своє службове посвідчення. В цей час він побачив у ОСОБА_8 в руках ніж. Вони зателефонували до чергової частини військової служби правопорядку і повідомили про цю ситуацію. До них на допомогу прибігли троє військовослужбовців. Спочатку вони вибили ніж з рук обвинуваченого, а потім зв`язали обвинуваченого дротом, що був в автомобілі потерпілого і доставили його в приміщення військової служби правопорядку. Від обвинуваченого було чутно запах алкоголю.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що 17.11.2015 року за наказом чергового військової служби правопорядку він разом ще з двома військовослужбовцями побіг на допомогу своїм колегам. Підбігаючи до Чернігівської районної лікарні, вони побачили колег разом з групою невідомих чоловіків. Один з колег крикнув їм, що у обвинуваченого є ніж і щоб вони діяли обережно. Спочатку коли вони підійшли до них, то ОСОБА_8 просто тримав ніж у правій руці, а потім почав розмахувати перед ними. Вони вибили ніж з рук у обвинуваченого, скрутили і зв`язали руки дротом. Потім доставили його до військової служби правопорядку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що 17.11.2015 року після 18 години оперативний черговий сказав, що потрібно надати допомогу. Він разом ще з двома військовослужбовцями побігли до Чернігівської районної лікарні. Коли підбігали до місця, то чули, як обвинувачений ОСОБА_8 кричав потерпілому, щоб той підійшов до нього і віддав ключі. Обвинувачений був в камуфляжній формі і розмахував ножем. Там же на місці були двоє його колег та крім обвинуваченого та потерпілого, ще один чоловік. Вони всі стояли поруч з автомобілем «Волга», двері якого були відчинені. Ключі від автомобілю були в руках у потерпілого. Вони вибили ніж з рук ОСОБА_8 , а потім зв`язали його шнуром і доставили до приміщення військової служби правопорядку. Обвинувачений був в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 17.11.2015 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_8 , який зупинився в «профспілковому» готелі і запропонував зустрітися. Вони зустрілися в готелі, а потім вирішили поїхати в місто. Вони викликали по телефону таксі, оскільки його довго не було, то вирішили піти на вулицю, щоб там знайти таксі. Біля Чернігівської районної лікарні вони побачили таксі автомобіль «Волга». Спочатку першим до цього автомобілю через проїзну частину дороги підійшов ОСОБА_8 , а він затримався десь на 30-40 секунд, бо пропускав автомобіль. Коли він підійшов до цього автомобілю і сів на заднє пасажирське місце, то ОСОБА_8 сидів на передньому пасажирському місці і розмовляв з водієм на підвищених тонах. Далі вони всі втрьох вийшли на вулицю і ОСОБА_8 та водій продовжили лаятися. Потім водій взяв палку, а ОСОБА_8 дістав ножа. В цей час підійшло двоє військових, які викликали допомогу. Він вмовив водія і той поклав палку у багажник автомобіля. Потім ОСОБА_8 затримали військовослужбовці і доставили до військової служби правопорядку.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердив, що 17.11.2015 року був присутній в приміщенні військової служби правопорядку в якості понятого під час вилучення ножа у ОСОБА_8 , останній пояснив, що носить ніж для самооборони. Обвинувачений був п`яний.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні дав аналогічні показання, що й свідок ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні місцевого суду показав, що 17.11.2015 року він спільно з товаришем по службі ОСОБА_11 повертався зі служби додому. Вони рухалися через Чернігівську районну лікарню. Біля лікарні вони побачили як конфліктувало двоє раніше незнайомих чоловіків. У одного з них обвинуваченого ОСОБА_8 був формений одяг і шеврон «Айдар». Обвинувачений кричав на другого чоловіка таксиста, щоб той підійшов і віддав ключі, бо поріже. В руці у нього був ніж. Поруч стояв третій чоловік товариш обвинуваченого та знаходився автомобіль таксі, дверці якого були відчинені. Він намагався заспокоїти обвинуваченого, але це не вдавалося. Тому оскільки обстановка загострювалося, бо обвинувачений став більш агресивно поводити, то він зателефонував до військової служби правопорядку. На допомогу їм прибуло троє військовослужбовців. Вони затримали обвинуваченого і доставили його до військової служби правопорядку. ОСОБА_8 був п`яний.

Показанням ОСОБА_8 та показанням свідків судом першої інстанції з дотриманням передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи надано відповідну оцінку, як і дослідженим усім наявним доказам у справі. З такою оцінкою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Вина ОСОБА_8 в сукупності з показаннями свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.11.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів із заявою про те, що 17.11.2015 року громадянин у військовій формі з розпізнавальними знаками «Айдар», погрожував йому ножем і хотів заволодіти автомобілем марки «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 ;

- випискою із медичної карти амбулаторного хворого № 2329, згідно якої станом на 17.11.2015 року ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння;

- протоколом огляду місця події від 17.11.2015 року та фототаблицею до нього, згідно яких 17.11.2015 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 був оглянутий та вилучений у ОСОБА_8 ніж;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2015 року з фототаблицею до нього, згідно яких свідок ОСОБА_11 розказав та показав на місці про обставини вчиненого стосовно потерпілого ОСОБА_9 злочину;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2015 року з фототаблицею до нього, згідно яких свідок ОСОБА_12 розказав та показав на місці про обставини вчиненого стосовно потерпілого ОСОБА_9 злочину, зазначивши;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2015 року з фототаблицею до нього, згідно яких свідок ОСОБА_13 розказав та показав на місці про обставини затримання 17.11.2015 року біля Чернігівської районної лікарні ОСОБА_8 , останній вів себе агресивно, розмахував ножем перед собою, погрожуючи присутнім;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2015 року з фототаблицею до нього, згідно яких свідок ОСОБА_14 розказав та показав на місці про обставини затримання 17.11.2015 року біля Чернігівської районної лікарні ОСОБА_8 , останній вів себе агресивно, розмахував ножем перед собою, погрожуючи присутнім;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.11.2015 року з фототаблицею до нього, згідно яких потерпілий ОСОБА_9 розказав та показав на місці про обставини вчиненого стосовно нього злочину, зазначивши, що 17.11.2015 року чоловік в формі з розпізнавальними знаками «Айдар», знаходячись в салоні його автомобілю «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 , приставив до його горла ніж та наказував завести автомобіль та рухатися до «Червоного мосту», що по вул. Шевченка в м. Чернігові, а коли він відмовив, то наказав покинути автомобіль і що він сам поїде. Потерпілий з ключами від автомобіля вийшов на вулицю, а чоловік пересів на його місце, але не знайшовши ключів, вийшов за ним на вулицю, наказував віддати йому ключі, розмахуючи при цьому ножем;

- висновком автотоварознавчої експертизи № 3761/15-24 від 09.12.2015 року, згідно якої вартість автомобілю «ГАЗ 3110», д.н.з. НОМЕР_1 на час вчинення кримінального правопорушення становить 58565 грн. 80 коп.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази з точки у належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки у достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 в категоричній формі погрози, яка носила чітко визначений характер та була спрямована на заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_9 , приставив ніж до горла потерпілого та зажадав від ОСОБА_9 вийти із автомобіля, де у подальшому пересівши за кермо та впевнившись у відсутності ключів від замка запалювання автомобіля, погрожуючи ножем наказав ОСОБА_9 передати йому ключі від автомобіля. Тобто характер дій ОСОБА_8 та приставляння його ножа в ділянку шиї потерпілого і подальші активні рухи ножем в бік потерпілого чітко свідчать про реальні погрози обвинуваченого насильством щодо потерпілого. Вина повністю доведена показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які кожен безпосередньо детально повідомив обставини вчинення злочину ОСОБА_8 , та дослідженими письмовими доказами, а також підкріплюються речовим доказом.

Також при проведенні слідчої дії у виді огляду місця події за участю ОСОБА_8 було оглянуто ніж, який з його слів, належить йому та необхідний для самооборони. З показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були перевірені в ході слідчих експериментів, обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані докази як окремо, так і у взаємозв`язку між собою були в повній мірі досліджені в ході судового засідання, проаналізовані судом та беззаперечно доводять спрямованість умислу обвинуваченого на заволодіння транспортним засобом та наявність в діях обвинуваченого всіх елементів складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, як закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , не доведені до кінця з причин, що не залежали від волі обвинуваченого і сумніву у колегії суддів не викликають. Усі докази в своїй сукупності є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження.

Твердження сторони захисту проте, що будь-якого прямого доказу зацікавленості свідка ОСОБА_10 встановлено не було, безпідставні, оскільки, на переконання колегії суддів, до показань свідка ОСОБА_10 суд аргументовано поставився критично та не прийняв до уваги, адже, як встановлено в ході допиту, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 перебували до події злочину у дружніх стосунках, були давно знайомі, та ввечері 17.11.2015 року разом вживали алкогольні напої, що свідчить про упередженість свідка при дачі показань, а саме вживання алкоголю свідком ставить під сумнів пам`ять щодо події 17 листопада 2015 року. Адже на противагу показанням ОСОБА_10 є прямі показання ряду незацікавлених свідків та потерпілого, які з ОСОБА_8 не знайомі, жодних стосунків не підтримували та не підтримують, а тому вказані обставини у сукупності спростовують показання ОСОБА_10 та викривають їх недостовірність.

Отже, усі докази, на яких ґрунтується вирок, ретельно перевірені судом та підставно покладені в обґрунтування вироку. З таким рішенням колегія суддів погоджується. Будь-яких доказів недопустимості або неналежності доказів апеляційному суду не надано. Всі аргументи, що викладені в апеляційній скарзі, не мають під собою жодної фактичної доказової бази.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_8 в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу винуватого, наявність пом`якшуючих покарання обставин, та врахував обставину, що обтяжує його покарання, а саме, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65 КК України, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, ступінь реалізації злочинного наміру, обставин, через які злочин не був доведений до кінця, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, формально позитивно характеризується за місцем мешкання, має поранення під час виконання бойових завдань в зоні АТО, перебував в полоні, його сімейний стан, майновий стан, його стан здоров`я, за наявності декількох обставин, що пом`якшують його покарання, а саме, відсутність моральних та майнових претензій до обвинуваченого з боку потерпілого ОСОБА_9 , не наполягання потерпілого на суворій мірі покарання обвинуваченому, участь обвинуваченого в антитерористичній операції на сході України, наявність індивідуальної відзнаки керівництва батальйону «Айдар», врахував наявність обставини, що обтяжує покарання перебування в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим суд обґрунтовано визнав за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. апеляційної скарги на м?якість призначеного покарання не подано.

Розглядаючи справу, колегія суддів враховує ухвалу Верховного Суду від 6 вересня 2018 р. в цій справі (т.2 а.с. 24-25) і наголошує, що стороною захисту не приведено ніяких нових аргументів, не надано ніяких нових доказів, які б слугували підставою для пом?якшення покарання, окрім тих, які вже наведені місцевим судом. Тому підстав для скасування або зміни вироку колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4