У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0005264

за апеляційною скаргою представника потерпілого захисника ОСОБА_5

на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий згідно ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_8

представник потерпілого ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України на нього покладені такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи.

Звільнено ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн та на користь Миколаївського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру 1760,80 грн, Миколаївського відділення Одеського науко-дослідницького інституту судових експертиз - у розмірі 1122,60 грн.

Вирішено долю речових доказів: автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику південної міжрегіональної філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою м. Миколаїв вул. Морехідна, 1-а повернути ОСОБА_6 , а оптичний диск CR-R з відеозаписом під назвою D2004190.АVI - залишити зберігатися в матеріалах справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Представник потерпілого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду обставинам кримінального провадження, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Посилається на те, що обвинуваченому призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинуваченого від покарання на підставі амністії, оскільки обвинувачений має лише одну неповнолітню дитину, а в матеріалах справи немає даних, чи не позбавлений обвинувачений батьківських прав.

Зазначив, що його та представника потерпілого не було належним чином повідомлено про розгляд кримінального провадження. Про судовий розгляд він довідався випадково, внаслідок чого був позбавлений можливості підготуватися до нього.

Крім того, суд у наведених вироку доказах та у резолютивній частині зазначає про автомобіль, який немає ніякого відношення до кримінального провадження.

Вважає, що судом неправильно вирішено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Узагальнений виклад заперечень прокурора на апеляційну скаргу.

Вважає, що вирок є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

07.11.2016 р. приблизно о 19:50 год., водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого перебував сам, рухався у темний час доби по сухій, чистій, прямій дільниці проїзної частини вул. Кузнецької, зі сторони вул. Малої Морської, в напрямку вул. 1-а Слобідська в м. Миколаєві, зі швидкістю 46 -50 км/год.

Рухаючись у обраному напрямку, при проїзді нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вулиць Кузнецька та Садової, водій ОСОБА_6 в порушення вимог п.п. 2.3.б, 12.1, 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: рухаючись по проїзній частині вул. Кузнецька, маючи перешкоду у смузі свого руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого світлофором пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, своєчасно не вжив заходів для зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив контактування передньою правою частиною автомобіля з пішоходом ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вул. Кузнецька зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 додатку 1 та дорожньою розміткою 1.14.1 білого кольору додатку 2 ПДР України.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя, а дії ОСОБА_6 , з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження. Його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив залишити вирок без змін, а також думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а вирок зміні в частині вирішення долі речового доказу та скасуванню в частині вирішення цивільного позову, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, та достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу винного, який не судимий в силу ст. 89 КК України, характеризується позитивно.

Крім того, враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди як обставини, які обставини, що помякшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені.

На думку апеляційного суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів. Підстав вважати, що йому призначене занадто м`яке покарання, як вважає апелянт, немає.

Суд зазначив, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про його особу, а також враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди, можливо на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, враховуючи тяжкість злочину, який хоча і є тяжким, але вчинений з необережності, дані про особу винного та наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вважає правильним висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання.

Тому також є вірним висновок про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Рішення суду про звільнення ОСОБА_6 від покарання на підставі п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» є правильним, оскільки він вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким, та має дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с. 72, 202), якій не виповнилося 18 років. У матеріалах судового провадження відсутні відомості про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, у зв`язку із чим у суду немає підстав вважати його позбавленим батьківських прав. Та обставина, що обвинувачений має лише одну неповнолітню дитину, не є перешкодою для застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому доводи апелянта в цій частині не є слушними.

Таким чином, доводи апелянта про те, що суд безпідставно застосував амністію до обвинуваченого є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що потерпілий та його представник не повідомлялися про дату та час судових засідань є безпідставними, оскільки вони повідомлялися належним чином листами та телефонограмами, приймали участь в судових засіданнях (а.п. 11, 62, 64, 84, 106, 133,134).

Доводи апелянта про необхідність скасування вироку у зв`язку із неправильним зазначенням у вироку транспортного засобу, під керуванням якого обвинувачений вчинив злочин, є необґрунтованими. Висновки судової авто-технічної експертизи № 1089 від 28.12.2016 р./а.п. 142-143/, судової технічної експертизи № 09-1-959 від 06.01.2017 р. /а.п. 145-147/, авто-технічної експертизи з дослідження обставин ДТП від 09.03.2017 р. /а.п. 171-174/, а також відеозапис під назвою D2004190.AVI, добровільно виданий ОСОБА_9 , на якому зафіксовані обставини ДТП /а.п.175-176/, стосуються саме транспортного засобу Opel Vectra, д/н НОМЕР_2 , а не Volkswagen Polo, д/н НОМЕР_1 .

Тому посилання в мотивувальній частині вироку на зазначені висновки експертиз з невірним зазначенням транспортного засобу Volkswagen Polo, замість транспортного засобу Opel Vectra, є фактично опискою. Ця описка, хоча і не усунена судом, але фактично не впливає на встановлені судом фактичні обставини, які апелянтом не оспорюються. Зазначене не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та не є підставою для скасування правильного по суті рішення. З цих підстав, апеляційна скарга в цій частині також є необґрунтованою.

При вирішенні питання про долю речового доказу у резолютивній частині вироку суд невірно зазначив найменування транспортного засобу та його реєстраційний номер (Volkswagen Polo, д/н НОМЕР_1 замість Opel Vectra, д/н НОМЕР_2 ), який є речовим доказом та який підлягає поверненню обвинуваченому після набрання вироком законної сили. Апеляційним судом встановлено, що даним речовим доказом є фактично автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та саме його необхідно повернути обвинуваченому після набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим вирок підлягає зміні у цій частині.

Стосовно вирішення судом цивільного позову про відшкодування майнової та моральної шкоди апеляційний суд зазначає наступне.

Приймаючи рішення за цивільним позовом, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку дійшов висновку, що у задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» слід відмовити, у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог щодо відшкодування збитків саме ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

Крім того, суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні цивільного позову до обвинуваченого у частині відшкодування майнової шкоди - витрат на правову допомогу в розмірі 15 600 грн. Суд зазначив, що вказані витрати на правову допомогу є витратами, пов`язаними з розглядом справи, та згідно ст. 133 ЦПК України не відносяться до збитків в розумінні ст. 22 ЦК України. Також суд зазначив, що вони позивачем не доведені.

Однак, у резолютивній частині вироку суд лише вказав про стягнення з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. При цьому суд не зазначив, яке саме рішення він прийняв стосовно інших вимог позову, а саме в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до ч.4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку суд повинен навести рішення про цивільний позов.

Суд вважає, що не зазначення у резолютивній частині рішення про вирішення цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди свідчить про те, що заявлений цивільний позов судом фактично не розглянуто та рішення за ним не прийнято, чим порушено вимоги ст. 129 КПК України.

Зазначене порушення є істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності, доступ до правосуддя (п. п. 2, 14 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню у частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що на відшкодування моральної шкоди потерпілому з обвинуваченого слід стягнути 10000 грн. Однак, на думку апеляційного суду, рішення суду першої інстанції в цій частині не є мотивованим та таким, що прийнято без врахування фактичних обставин справи та наслідків злочину. Тому і в цій частині вирок суду про вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню.

Отже, в частині вирішення цивільного позову про стягнення майнової та моральної шкоди вирок суду підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У зв`язку із скасуванням вироку із зазначених підстав доводи апелянта про необхідність задоволення позовних вимог судом не розглядаються.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407,412,415, 419, 424,425, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника потерпілого захисника ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2018 року у відношенні ОСОБА_6 змінити в частині вирішення долі речового доказу та речовий доказ - автомобіль марки «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_6 .

Зазначений вирок в частині вирішення цивільного позову про стягнення майнової та моральної шкоди скасувати та в цій частині призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3