ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2018 року
м. Київ
справа № 754/16989/15-к
провадження № 51- 2020км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Деснянського районного суду м, Києва від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0010199 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Києва,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ч. 1 ст. 76 КК.
Як установив суд, ОСОБА_7 29 серпня 2015 року приблизно о 15:20 знаходячись біля автозаправки «Авіс» по вул. Червоногвардійській, 39в м. Києві, з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, якеє небезпечним для здоров`я потерпілого,вчинив розбійний напад на потерпілу ОСОБА_8 .. Підійшовши ззаду до потерпілої закрив їй ротта зап`ястям лівої руки став здавлювати шиюнамагаючись вирвати у неї з рук мобільний телефон «SoniEricsson U10і» вартістю 2700 грн, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» та флеш-карта 4 Гб, однак у цей час був помічений іншими особами, що надало можливість потерпілій вирватися.Після ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник, але невдовзі був затриманий працівниками поліції.
Ухвалою Апеляційного судум. Києва від 19 жовтня 2016 року вказаний вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністьпросить вказані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На думку прокурора,при постановленні вироку суд першої інстанції не взяв до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, його поведінку в суді, який свою вину у вчиненому не визнав, а такожособу засудженого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності і в силу ст. 89 КК вважається несудимим, та безпідставно застосував до нього положення ст. 75 КК звільнивши від відбування покаранняз випробуванням.
Вважає, що при перегляді вироку за апеляційними скаргами прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суд апеляційної інстанції вмотивованоївідповіді на доводи цих скарг не надав та залишив їх без належної оцінки, унаслідок чого постановлене апеляційним судом рішення за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Позиція учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вимоги касаційної скарги підтримав частково, просив ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді касаційної інстанції та в судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 187 КК у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з приписамист. 75 КК,якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з вироку місцевого суду, при призначенні покарання засудженому цей суд, крім тяжкості вчиненого злочину та обставин справи, також взяв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК не судимий, характеризується посередньо ідо вчинення кримінального правопорушення працював.
Взявши наведене до уваги, а також зважаючи на наявність на утриманні ОСОБА_7 малолітньоїдитини та відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, районний суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання при умовах застосування до нього положень ст. 75 КК та звільнив його від відбування покарання з випробуванням.
При перегляді справи за апеляційними скаргами прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , доводи яких є аналогічними доводам касаційної скарги прокурора ОСОБА_6 , та за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_12 ,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про дотримання місцевим судом вимог статей 50, 65 КК при призначенні покарання ОСОБА_7 , а також умотивованість рішення районного суду про застосування до засудженого положень ст. 75 КК та залишив вказаний вирок без змін.
Наведені у касаційній скарзі прокурора ОСОБА_6 доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій викладених у судових рішеннях та не ставлять під сумнів їх правильність.
Ухвала апеляційного суду є належним чином обґрунтованою і за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні мотиви якими керувався цей суд при постановленні свого рішення та підстави з яких у задоволенні апеляційних скарг сторонам було відмовлено.
При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено порушень норм матеріального права чи істотних порушень норм процесуального права, які би були підставами для зміни або скасування оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурораколегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441 та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення,а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3