Справа № 203/3629/18
Провадження № 1-кп/0203/599/2018
У Х В А Л А
07.12.2018 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
законного представника потерпілої - ОСОБА_4
представника потерпілого - ОСОБА_5
захисників- ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000429 від 09.06.2016 року, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, з середньо-технічною освітою, фізичної особи-підприємця, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадження Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов зазначений обвинувальний акт.
Прокурор, законний представник потерпілої, представник потерпілої, захисники та обвинувачений просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.
Вислухавши думку учасників провадження, та ознайомившись із обвинувальним актом, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України.
Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Статтею 291 ч.2 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Статтею 91 КПК України ч.1 п.1 та 2 передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді,а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі "Камасінскі проти Австрії", п. 79).
У рішенні Суду від 25.07.2000 року, ухваленому у справі Матточіа проти Італії детальніше прописано: Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку, відомості, надані в обвинуваченому в акті, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки відповідного захисту.
Обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним законодавством в тому числі і рішеннями Європейського суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, тобто правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Європейский суд с прав людини зазначив, що справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, право бути проінформованим про характерні причин обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «d» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини» п. 47).
В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_8 перелічені норми Закону України «Про охорону праці», а також інші нормативно-правові акти: Правила побудови і безпечної експлуатації атракціонної техніки, Порядок видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію(застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, порушення яких ОСОБА_8 привели до події, в наслідок якої потерпіла отримала тілесні ушкодження.
Тобто ОСОБА_8 ставиться у провину порушення вимог законодавства про охорону праці, однак, обвинувачення пред`явлено за ст.128 КК України, що позбавляє обвинуваченого права підготуватися до захисту.
Приймаючи до уваги, що неконкретність обвинувачення заздалегідь перекладає по суті на суд обов`язок по збиранню доказів обвинувачення, зокрема в частині розкриття конкретного змісту вказаних вище обставин, що є неприпустимим з огляду на принцип змагальності сторін у кримінальному процесі (ст. 22 КПК України), а тому ці обставини, на думку суду, унеможливлюють призначити такий обвинувальний акт до судового розгляду.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Беручи до уваги те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду на підставі цього обвинувального акту, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору.
Керуючись ст. 291, ч.4 ст.110, п.3 ч.3 ст.314 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000429 від 09.06.2016 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, повернути прокурору, для приведення у відповідність до вимог кримінально-процесуального закону.
На ухвалу може бути подано апеляцію до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська на протязі семи діб з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1