Справа №705/4825/18
1-кп/705/446/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001096 від 20 липня 2018 року, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 згідно рішення Жашківського районного суду в Черкаській області від 28.05.2012 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, прочинаючи з 15.05.2012 року. Проте він, починаючи з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2018 року, від сплати аліментів встановлених рішенням суду, діючи умисно та цілеспрямовано, злісно ухилявся, ніде не працевлаштовувався і не намагався працевлаштуватися, фінансової допомоги на утримання дочки не надавав, добровільно рішення суду не виконував, на неодноразові попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів не реагував, свої доходи, отримані від виконання тимчасових робіт приховав, внаслідок чого у ОСОБА_3 виникла заборгованість по сплаті встановлених рішенням суду коштів на утримання доньки (аліментів) за вказаний період в сумі 41476 гривень 00 копійок.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення, визнав повністю, погодився надати показання.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час допиту в суді показав, що він знав про необхідність сплати аліментів згідно рішення суду. До 2015 року він кошти сплачував, проте потім втратив номер рахунку, на який потрібно було перераховувати кошти, а з потерпілою зв`язатись не міг. У період з 2015 року по 2018 рік він офіційно не був працевлаштований. При намаганні влаштуватись на роботу, його на роботу не приймали, так як у нього була судимість. У центрі зайнятості йому пропонували роботу, проте він відмовився, так як пропонували мінімальну заробітну плату, а він хотів отримувати більший дохід. Державні виконавці повідомляли його про поточну заборгованість по аліментах, він їм говорив, що не знає куди перераховувати кошти. При цьому йому повідомили в державній виконавчій службі, щоб він з`явився до них і взяв рахунки, на які треба сплачувати, проте у відділ ДВС за такими рахунками він не з`явився. Свою вину визнав, обіцяв по мірі можливості сплачувати аліменти.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, а також враховуючи думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, за відсутності заперечень з їх сторони та за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів обвинувачення щодо тих обставин, які ніким не оспорюються: часу, місця, способу, предмету, наслідків вчинення кримінального правопорушення, зазначених у обвинувальному акті, та обмежив обсяг доказів, що підлягають дослідженню під час судового розгляду, допитом обвинуваченого, документами, що характеризують особу обвинуваченого, та досудовою доповіддю. При цьому суд з`ясував, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У суду не виникло сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, досудову доповідь, оцінивши фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дочок, офіційно не працевлаштований, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

Крім того, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, згідно якої рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення та ризику небезпеки для суспільства визначено як середній. У своєму висновку орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.

При цьому, суд вважає за можливе застосувати положення статті 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін, та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.

Під час досудового розслідування запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Під час судового розгляду учасники судового провадження клопотань про застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявляли, тому суд не вбачає підстав для самостійного застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу.

У кримінальному провадженні процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі наведеного вище, керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком один рік.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо ОСОБА_3 протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на засудженого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1