Постанова
Іменем України
15 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 753/12189/16
провадження № 51-637км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0004005 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 визнано винуватими і засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Згідно з ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_10 залишено без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 задоволено частково, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання, призначеного судом у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Судові рішення щодо ОСОБА_9 у касаційному порядку не оскаржуються.
Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, за який його було засуджено, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, 10 квітня 2016 року близько 13:00 неподалік станції метро «Славутич» у м. Києві вступили у попередню змову між собою, дізнавшись від ОСОБА_6 про те, що на вул. Харківське шосе, 150/15 у м. Києві тривалий час знаходиться автомобіль «Toyota RAV4», яким можна незаконно заволодіти.
Того ж дня о 19:15 ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, на вул. Харківське шосе, 150/15 з метою умисного незаконного заволодіння транспортним засобом від`єднали автомобільний лафет від автомобіля «Газель» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та підтягли його до припаркованого автомобіля «Toyota RAV4» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_11 , вартістю 174 058 грн. Надалі загрузили вказаний автомобіль на лафет та мали намір на автомобілі «Газель» з місця вчинення злочину зникнути, але були затримані співробітниками поліції. Таким чином, свій злочинний намір незаконно заволодіти транспортним засобом не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, вчинили усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суди не дотрималися вимог ст. 59 КК України та безпідставно не призначили ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна. Крім того, прокурор наголошує, що апеляційний суд неправомірно застосував до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України та звільнив його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку, при цьому свого рішення належним чином не мотивував, безпідставно вказав про щире каяття.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 просив судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.
Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, особу винуватого, який раніше не був судимий, зареєстрований та має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, на час скоєння злочину не працював, має на утриманні матір з інвалідністю, стан здоров`я якої є незадовільним, зважив на відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини статті, за якою його визнано винуватим.
При цьому місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість не призначати ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим, як альтернативного покарання. Суд першої інстанції належним чином обґрунтував такий висновок, зокрема, вказавши, що засуджений автомобілем не заволодів, будь-яких доходів від його реалізації не отримав. З цим висновком погодився і суд апеляційної інстанції.
Разом з тим апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва та захисника ОСОБА_7 , дійшов правильного висновку про можливість звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його матір має інвалідність та незадовільний стан здоров`я, засуджений визнав вину у замаху на заволодіння транспортним засобом, відсутні претензії з боку потерпілої і те, що ОСОБА_6 звертався до потерпілої з пропозицією відшкодування моральної шкоди.
За таких обставин, на думку Суду, призначене засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі без призначення додаткового покарання та з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів. Обставин, які б свідчили про те, що призначене засудженому покарання є несправедливим унаслідок м`якості, на що вказав у скарзі прокурор, не встановлено.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Підстав для скасування вироку місцевого суду, з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду, та ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, Суд не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, у провадженні не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд
ухвалив:
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 12 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3