Справа № 343/1218/18
Провадження № 11-кп/4808/142/19
Категорія ст. 121 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000257 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_11 на вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 31 січня 2019 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1, ст. 296 ч.4 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок Долинського районного суду від 31 січня 2019 року незаконним та необґрунтованим, так як у відповідності до вимог ст. 296 КК України, хуліганство це є грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Однак даний злочин відбувся не в громадському місці, а на вулиці в нічну пору.

Вказує, що відповідно до акту експертизи наявної у матеріалах справи, вилучений ніж у ОСОБА_8 , є господарським і не є спеціально приготованим ножем для здійснення злочину, оскільки такий ніж продається у господарських магазинах. Вказаний ніж, ОСОБА_8 взяв із дому перед виїздом з друзями на природу, де він ним користувався, про що підтвердили свідки. Таким чином, даний ніж не був спеціально заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень.

Захисник стверджує що обвинувачений ОСОБА_8 дійсно вказаний час у вироку перебував в нічному клубі Нью-Йорк, де вживав пиво, будь-яких конфліктів в приміщенні нічного клубу не було. Через деякий час останній повідомив своїм друзям що іде додому. Покидаючи приміщення нічного клубу до нього підійшли ОСОБА_12 з групою двох трьох осіб які почали конфлікт, який переріс в тяганину, в ході якого ОСОБА_8 нанесли удари по голові, що призвело до падіння, хто саме наніс удари він не знає. Після чого, між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникло фізичне протистояння, ОСОБА_8 будучи безсилим до свого фізичного захисту відчуваючи загрозу для свого життя для самозахисту діставши із кишені ножа наніс ОСОБА_12 удари в різні ділянки тіла. Після цього ОСОБА_12 забрала швидка медична допомога. Так як ніж не є холодною зброєю, таким чином , відсутній склад злочину за ч.4 ст.296 КК України.

Тому вважає, що умисного спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень за ч.1 ст.121 КК України відносно ОСОБА_12 не підтверджується матеріалами кримінальної справи. Вважає, що вказаний злочин ОСОБА_8 вчинив в стані необхідної оборони.

Просить виправдати ОСОБА_8 за ст.ст. 296 ч.4, 121 ч.1 КК України та визнати його винним у вчинені злочину, передбаченого ст.124 КК України, призначивши покарання відповідно до санкції цієї статті.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 в поданій апеляційні скарзі, вважає вирок незаконним, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений вчинив хуліганство із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах кримінального провадження доказам. Суд першої інстанції не встановив усіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину, та безпідставно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, тобто неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

Крім того, суд першої інстанції при формулюванні в оскаржуваному вироку обвинувачення за ч.4 ст.296 КК України, визнаного доведеним, не вказав в яких конкретно діях обвинуваченого є наявність такої кваліфікуючої ознаки, як особлива зухвалість при спричиненні потерпілому тілесних ушкоджень та якими доказами це підтверджується. Таким чином висновки суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_8 наявні ознаки хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, не відповідають фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах кримінального провадження доказам.

Стосовно визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України захисник вважає, що для доведення вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину сторона обвинувачення мала надати зокрема докази того, що ОСОБА_8 мав умисел на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Таким чином наявні в матеріалах справи докази стосовно характеру і локалізації тілесних ушкоджень не спростовані стороною обвинувачення, а також покази обвинуваченого про його суб`єктивне ставлення до наслідків його дій, що свідчить про те, що останній не мав умислу на завдання ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Просить вирок Долинського районного суду від 31 січня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.4 ст.296 КК України скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого відносно якого судом ухвалено обвинувальний вирок, вважає, що вирок є незаконним і необґрунтованим з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд не врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів за ч.4 ст. 296, ч.1 ст.121 КК України та те, що вказані злочини відносяться до категорії тяжких, за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, а тому призначив ОСОБА_8 покарання яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Судом першої інстанції при винесенні вироку стосовно ОСОБА_8 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України не враховано те, що обвинувачений не працює, не займається суспільно-корисною працею.

Наведені в обвинувальному вироку суду відносно обвинуваченого ОСОБА_8 обставини, які пом`якшують покарання могли бути враховані судом як характеризуючи особу ОСОБА_8 обставини, однак не могли бути враховані як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Крім того вироком суду першої інстанції виключено обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 яка вмінена стороною обвинувачення - вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тобто, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Просить вирок Долинського районного суду від 31.01.2019 року стосовно ОСОБА_8 за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121, ст.70 КК України скасувати з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 та призначити йому покарання за ч. 4 ст.296 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.121 КК України - 7 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 , просить апеляційну скаргу прокурора на вирок Долинського районного суду івано-Франківської області від 31 січня 2019 року по справі №343/1218/18 залишити без задоволення.

Вироком Долинського районного суду від 31 січня 2019 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України, призначено покарання:

за ч.4 ст. 296 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

за ч.1 ст.121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_8 визначено у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_8 , залишено раніше обраний у вигляді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою рахувати з 07 травня 2018 року.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2981 гривню 89 копійок витрат за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.05.2018р. близько опівночі, перебував в нічному клубі «Нью-Йорк», що в м. Долина по вул. Обліски, 117Г, який є розважальним закладом, тобто громадським місцем, де разом з товаришами розпивав спиртні напої.

ОСОБА_8 , усвідомлюючи факт перебування у громадському місці, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, вирішив самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим відвідувачам місця відпочинку.

07.05.2018р. близько 05.00 год, ОСОБА_8 , знаходячись біля входу до приміщення нічного клубу «Нью-Йорк», що в м. Долина по вул. Обліски, 117Г, в присутності посторонніх осіб, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи громадський порядок та існуючі у суспільстві загально¬визнані правил поведінки, виражався нецензурною лексикою, без будь-якої причини та з використанням малозначного приводу підійшов до відвідувача закладу, ОСОБА_12 , та проявляючи особливу зухвалість наніс останньому удар в обличчя, внаслідок чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникло фізичне протистояння, що призвело до падіння останніми на землю.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 , діючи на досягнення єдиного злочинного результату, з метою приниження гідності ОСОБА_13 , із особливою зухвалістю, діставши із кишені ножа, який має колото-ріжучі властивості, усвідомлюючи, що факт його використання створює реальну загрозу для життя чи здоров`я потерпілого, почав наносити ним ОСОБА_12 удари в різні ділянки тіла, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: рани в потиличній ділянці, непроникаючі колото-різані рани в ділянці грудної клітки, колото-різані рани в ділянках лівого плеча, лівого стегна, лівого колінного суглоба, в поперековій ділянці, колото-різані рани в ділянках плечового суглобів, рани в ділянці правої кисті, садна та синці, проникаюча колото-різана рани з ушкодженням 6-го сегмента нижньої частки лівої легені, яка ускладнилась лівобічним гемопневмотораксом, які згідно висновку експерта №59 від 26.06.2018 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення.

Хуліганські дії ОСОБА_8 були припинені іншими відвідувачами закладу «Нью-Йорк».

Таким чином, внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 було грубо порушено громадський порядок та спричинено шкоду здоров`ю ОСОБА_12 .

Крім того, ОСОБА_8 , 07.05.2018р. близько 05.00 год, знаходячись біля входу до приміщення нічного клубу «Нью-Йорк», що в м.Долина по вул. Обліски, 117Г, в присутності посторонніх осіб, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи громадський порядок та існуючі у суспільстві загально¬визнані правил поведінки, виражався нецензурною лексикою, без будь-якої причини та з використанням малозначного приводу підійшов до відвідувача закладу, ОСОБА_12 , та проявляючи особливу зухвалість наніс останньому удар в обличчя, внаслідок чого між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 виникло фізичне протистояння, що призвело до падіння останніми на землю, в результаті якого в ОСОБА_8 виник умисел на спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Доводячи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, до кінця, ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, умисно діставши із кишені ножа, який має колото-ріжучі властивості, усвідомлюючи, що факт його використання створює реальну загрозу для життя чи здоров`я потерпілого, почав наносити ним ОСОБА_12 удари в різні ділянки тіла, зокрема два удари в ділянку правого плечового суглоба, один удар в ділянку лівого плечового суглоба, шість ударів в ділянку грудної клітки, один удар в поперекову ділянку, п`ять ударів в ділянку лівого колінного суглоба, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді рани в потиличній ділянці, непроникаючі колото-різані рани в ділянці грудної клітки, колото-різані рани в ділянках лівого плеча, лівого стегна, лівого колінного суглоба, в поперековій ділянці, колото-різані рани в ділянках плечового суглобів, рани в ділянці правої кисті, садна та синці, проникаюча колото-різана рани з ушкодженням 6-го сегмента нижньої частки лівої легені, яка ускладнилась лівобічним гемопневмотораксом, які згідно висновку експерта №59 від 26.06.2018 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив всі необхідні та можливі незаконні дії, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні в момент заподіяння, з якими останнього було госпіталізовано в Долинську ЦРЛ, довівши свій злочинний умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, до кінця.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченому ОСОБА_8 пам`ятка про його права і обов`язки, чи зрозуміло йому їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, щодо апеляційної скарги поданої прокурором заперечили;

- прокурор підтримав свою апеляційну скаргу просив її задовольнити, щодо поданих апеляційних скарг захисників заперечив;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і його висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.4 ст.296 КК України, ґрунтується на зібраних і досліджених належних і допустимих доказах, яким дано обґрунтовану правову оцінку.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не виявлено.

Доводи наведені в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 з приводу того, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, та надав невідповідні висновки, викладені у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а саме неправильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.121 ч.1, ст.296 ч.4 КК України, оскільки у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність умислу на завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, та грубого порушення громадського порядку з явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю , на думку колегії суддів є безпідставною.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ст. 296 ч.4, ст. 121 ч.1 КК України,а саме вчинення обвинуваченим умисних протиправних дій, які виразилися в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень та умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, тобто заподіяння умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , протокол огляду місця події від 07.05.2018 року та фототаблиці до нього (Т.2 а.с. 162-185), протокол обшуку від 07.05.2018 р. ( Т.2 а.с. 16-17), постанови про визнання речовими доказами (Т.2 а.с. 2, 21-22), протоколи пред`явлення особи для впізнання від 07.05.2018 року та фототаблиці до них (Т.2 а.с. 3-8, 9-14), та висновки експертів.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні ним вищевказаних кримінальних правопорушень.

Твердження захисників ОСОБА_8 про недоведеність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.296 ч.4, ст.121 ч.1 КК України та їхніх вимог про скасування вироку і постановлення нового вироку, колегія суддів вважає, що ці вимоги є необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Розгляд справи судом проведено в повному об`ємі, з`ясовано ретельно всі обставини, що мають істотне значення для прийняття судового рішення.

У відповідності до вимог ст.8 ч.2 та ст.9 ч.5 КПК України, принцип Верховенства права у кримінальному провадженні, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Смирнов проти України» від 15 липня 2010 року та у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності „ поза розумним сумнівом". Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що досліджені, судом першої інстанції докази, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 так і те, що зазначені злочини вчинено саме обвинуваченим.

Законних підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_8 по обставинах, що викладені в апеляційних скаргах захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , апеляційний суд не вбачає.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому, не врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України та те, що вказані злочини відносяться до категорії тяжких, а тому призначив ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання. Вчинений злочин за ч.1 ст.121, ч.4 ст. 296 ч.1 КК України, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і судом призначено покарання з врахуванням реальних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізе проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: позитивна характеристика по місцю проживання, добровільне відшкодування матеріальної та частково моральної шкоди.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України тому доцільності в призначенні більш суворого покарання колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Крім цього, під час апеляційного розгляду прокурор відмовився від наведених тверджень в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції безпідставно виключено обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_8 , прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_11 , слід залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 31.01.2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_25 , прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_11 залишити - без задоволення, а вирок Долинського районного суду Івано Франківської області від 31 січня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.4 ст.296 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5