ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/742/19 Справа № 190/1639/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року про відмову у задоволенні сумісного подання ДУ П`ятихатська виправна колонія (№ 122) в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про умовно - дострокове звільнення

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Першотравенська Дніпропетровської
області,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені фактичні обставини.

За ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області поступило сумісне подання ДУ ПВК № 122 в Дніпропетровській області та спостережної комісії П`ятихатської РДА Дніпропетровської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на те, що він сумлінно відноситься до праці, порушень режиму утримання не допускає, позитивно характеризується.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що поведінка осудженого за весь час відбуття покарання не може свідчити про його виправлення. Також суд зазначає, що з 24 грудня 2013 року ОСОБА_6 відбуває покарання в ПВК 122, кінець строку відбування покарання 29 жовтня 2019 року, засуджений в період відбуття покарання отримав 2 заохочення (подяки) 29 грудня 2017 року та 01 жовтня 2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 38 стягнень за період з 16 січня 2013 року по 22 червня 2017 року, з яких 1 раз поміщався до карцеру, має 10 попереджень, 12 доган, 10 суворих доган, 5 разів поміщався до ДІЗО.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він виправився, працює, має 2 заохочення, хворіє туберкульозом, має на утриманні малолітню дитину.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 березня 2013 року за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі, строк відбуття покарання відраховано з 13 березня 2013 року, запобіжний захід залишено тримання під вартою, в строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 09 січня 2013 року по 18 квітня 2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, вирок набрав законної сили 19 квітня 2013 року.
Крім того, відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання з 24 грудня 2013 року ОСОБА_6 в ПВК 122 (кінець строку відбуття покарання 29 жовтня 2019 рку) в період відбуття покарання отримав 2 заохочення (подяки) 29 грудня 2017 року та 01 жовтня 2018 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці та 38 стягнень за період з 16 січня 2013 року по 22 червня 2017 року, з яких 1 раз поміщався до карцеру, має 10 попереджень, 12 доган, 10 суворих доган, 5 разів поміщався до ДІЗО.
Згідно характеристики від 18 жовтня 2018 року характеризується позитивно, згідно характеристики від 14 травня 2014 року характеризується задовільно, згідно характеристики від 14 квітня 2016 року характеризується негативно, згідно характеристик від 15 жовтня 2014 року, 02 вересня 2015 року, 03 жовтня 2016 року та 10 лютого 2017 року характеризується як злісний порушник режиму утримання.
Також відповідно до матеріалів справи 14 квітня 2016року комісією ПВК-122 відмовлено в поданні матеріалів щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі на підставі ст. 82 КК України як злісному порушнику режиму утримання, а 19 липня 2017 року комісією адміністрації установи відбуття покарання відмовлено в поданні матеріалів щодо умовно дострокового звільнення згідно ст. 81 КК України як не довівшому своє виправлення.
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_6 зазнає позитивних змін, до того ж до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2018 року про відмову в умовно достроковому звільненні ОСОБА_6 - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4