КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Так апелянт не погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на вище зазначене майно, посилаючись на відсутність обґрунтованої підозри та відомостей про відповідність цього майна критеріям ст. 98 КПК України. Згідно доводів апеляційної скарги, ОСОБА_7 є добросовісним набувачем квартири, на момент її придбання ця квартира не мала жодних заборон щодо її відчуження, у зв`язку з чим у нього не було підстав і підозр сумніватися у правомірності її придбання. Також, апелянт зазначає, що він не перебуває у процесуальному статусі підозрюваного, а тому відносно нього не може бути застосовано захід забезпечення кримінального провадження.

Одночасно ОСОБА_7 ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді посилаючись на ті обставини, що він не був повідомлений про розгляд клопотання про арешт майна, а копію постановленого судом рішення отримав 27 вересня 2018 року.
На апеляційну скаргу ОСОБА_7 , прокурором у кримінальному провадженні були подані заперечення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника цього майна, а копію постановленого судом рішення він отримав 27 вересня 2018 року, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про поважність причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його.

Разом з тим, дослідивши надані суду матеріали, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта щодо необґрунтованості та незаконності ухвали слідчого судді, у зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, в ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.
Так, слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003080 від 29 березня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, 01 червня 2013 року ОСОБА_9 використовуючи дружні стосунки, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, під приводом придбання квартири АДРЕСА_2 , шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у розмірі 200000 грн., що на день передачі коштів відповідно до офіційного курсу валют НБУ становило 1630000 грн. Проте, що ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_10 вказану суму грошових коштів, ОСОБА_9 написав боргову розписку у присутності ОСОБА_11 , в якій указав, що для забезпечення своїх зобов`язань по даній розписці, зобов`язується оформити в заставу на першу вимогу квартиру за адресою: АДРЕСА_3 і квартиру дружини за адресою: АДРЕСА_4 . Також, вказаною розпискою ОСОБА_9 гарантував, що до моменту повного повернення грошових коштів вказані квартири ні він, ні його дружина продавати не будуть і вони будуть заставним майном, яким ні ОСОБА_9 , ні його дружина без згоди ОСОБА_10 розпоряджатися не будуть. У випадку відсутності можливості повернення грошових коштів, ОСОБА_9 розпискою зобов`язувався переоформити зазначені квартири на ОСОБА_10 .
За спільною домовленістю сторін, ОСОБА_9 на першу вимогу обіцяв оформити вищевказані квартири в нотаріальну заставу на ім`я ОСОБА_10 . Проте, після того, як ОСОБА_9 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , останній її оформив на свою дружину. ОСОБА_10 разом зі своїм сином ОСОБА_11 на протязі двох років телефонували ОСОБА_9 і просили оформити належним чином заставу на цю квартиру, але ОСОБА_9 кожного разу вигадував різні приводи щоб уникнути оформлення всіх документів згідно домовленості. В подальшому ОСОБА_9 почав уникати зустрічей. При цьому, він час від часу телефонував сину ОСОБА_10 і говорив, що віддавати борг у нього не має чим, і що він готує документи для переоформлення квартир на його ім`я, але для цього йому необхідно чотири місяці.
В подальшому ОСОБА_11 в мережі інтернет побачив, що заставне згідно розписки майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , виставлена на продаж і фактично переоформлена на нового власника від імені якого ОСОБА_9 її продає.
В розмові ОСОБА_9 повідомив сину ОСОБА_10 , що ці квартири у нього відібрали його бізнес партнери, і що грошей за них він не отримав.
Постановою слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_8 від 11 травня 2018 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0003080.
Також, в рамках даного кримінального провадження слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт вказаного майна, зазначивши, що метою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів.
Встановивши зазначені обставини, слідчий суддя прийшов до висновку з приводу наявності підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на квартиру.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що надані слідчим матеріали містять достатньо розумних підстав і підозр вважати, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 може бути об`єктом кримінально протиправних дій, та може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на її відповідність критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вказане майно має ознаки речових доказів.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність у арештованого майна ознак речового доказу спростовуються вище наведеними обставинами.
Що стосується доводів ОСОБА_7 з приводу того, що він є добросовісним набувачем вказаного об`єкту нерухомого майна та не перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого в рамках кримінального провадження № 0003080, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою його забезпечення.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_7 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/588/2019 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_12
Доповідач: ОСОБА_1