У Х В А Л А
11.04.2019 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
із участю: - секретаря ОСОБА_4 ,
- прокурора ОСОБА_5 ,
- потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_8 ,
- захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000529 від 07.12.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,
ВСТАНОВИВ :
В судове засідання не з`явилися захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_10 та представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 , які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи за допомогою телефонограми від 03.04.2019 року, за відсутності яких сторонами не заперечено можливості продовження судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обвинувачення в кримінальному провадженні, вказав, що 29.03.2019 року до Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором відділу прокуратури Вінницької області радником юстиції ОСОБА_12 та погоджений першим заступником прокурора Вінницької області старшим радником юстиції ОСОБА_13 згідно якого дії ОСОБА_8 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України за ознаками вчинення ним умисного вбивства ОСОБА_14 . У зв`язку з цим прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 діб, оскільки раніше визначені ризики при обранні запобіжного заходу та в подальшому його продовження не зменшились та не зникли, з огляду на вказане обвинуваченння ОСОБА_8 у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за ознаками умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, відсутність стійких соціальних зв`язків, так як він є розлученим, періодично зловживає алкогольними напоями, у зв`язку з чим на даний час є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_8 може вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та переховуватись від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчиненні злочинні діяння. Зауважив, що, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання ризикам, передбачених ст.177 КПК України. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України, просив не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали думку прокурора.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив щодо задовлення клопотання прокурора, вказав, що заявлені прокурором ризики на даний час стороною обвинувачення жодним чином документально не підтверджені, натомість сам він представив медичні довідки, які доводять протилежне.
Захисник ОСОБА_9 заперечила проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 з підстав непредставлення стороною обвинувачення підтверджень наявності будь-яких реальних ризиків. Вказала про помилковість тверджень прокурора про те, що ОСОБА_8 розлучений, оскільки той є одруженим, а також про відсутність підтверджень того, що він періодично вживає спиртні напої. Зазначила, що обвинувачений має вкрай незадовільний стан здоров`я, на підтвердження чого стороною захисту неодноразово надавалися документи. Заперечила щодо висунутого обвинувачення її підзахисному, оскільки воно є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам. Просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а у разі продовження заявленого запобіжного заходу ОСОБА_8 просила визначити розмір застави.
Заслухавши думки сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
На виконання встановленого вимогами ч.3 ст.331 КПК України обов`язку розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, попередньо продовжений ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.02.2019 року до 14.04.2019 року, та в межах якого відсутня можливість закінчення судового розгляду, що наразі зумовлено зміною прокурором обвинувачення відносно ОСОБА_8 , що за тяжкістю інкримінованого злочину визначає потребу проведення судового розгляду колегіальним складом суду спочатку, включаючи допит всіх учасників провадження та свідків, суд доходить всновку, що застосований відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити з огляду на триваючу потребу запобігання попередньо визначеним ризикам та необхідність забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.
Так, з урахуванням вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичних обставин справи, відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , його віку, характеру та обсягу зміненого обвинувачення, що загрожує у разі визнання його винуватим, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що є більш тяжким від пред`явленого раніше та умови якого виключають застосування звільнення від такого покарання з випробуванням, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками, на які вказано прокурором, та які не спростовані стороною захисту самим лише запереченням їх доведеності стороною обвинувачення, суд визначає такими, що не зменшились та не зникли до теперішнього часу, ризики того, що обвинувачений ОСОБА_8 з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, у тому числі за обставини, що обтяжує покарання, а саме щодо вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, може переховуватись від суду, а також за відсутності достатнього і регулярного власного доходу, міцних соціальних зв`язків може вчиняти інші злочини та протиправно впливати на потерпілих осіб. Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебуває наразі у зареєстрованому шлюбі, хоча й спростовують твердження прокурора, що він є розлученим, проте не доводять підвищеного рівня соціальних зв`язків обвинуваченого, оскільки суду не представлено відомостей щодо постійного місця проживання чи перебування, а також дозволеного у встановленому порядку часу перебування на теритоії України дружини обвинуваченого ОСОБА_8 , яка є громадянкою іншої держави.
Відповідно до змісту ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є:
1) особисте зобов`язання;
2) особиста порука;
3) застава;
4) домашній арешт;
5) тримання під вартою.
Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно положень ч.1,3,7,8,11 ст.182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.
У відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно положень ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Відповідно до положень ст.29 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України за ухваленням Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню ним злочину або його втечі після його вчинення. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а передбачає урахування низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь.
Вирішення судом питання щодо зміни запобіжного заходу врегульовано положеннями глави 18 КПК України.
У відповідності до ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження; серед інших ними є запобіжні заходи.
За приписами ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований серед інших, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого за обвинувальним актом від 29.03.2019 року обвинувачується ОСОБА_8 , належать до категорії особливо тяжких злочинів, покарання за яке, передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що вочевидь перевищує вказане вище обмеження.
Суд не приймає до уваги наведені стороною захисту обставини щодо вкрай незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 в умовах попереднього ув`язнення, що раніше вже були предметом дослідження суду та з приводу чого ухвалювались рішення про недоведеність представленими доказами заявлених обставин. Решта наведених стороною захисту доводів щодо наявності у нього дружини та відсутність зловживання спиртними напоями не визначають суттєвих змін цих обставин, що охоплювались оцінкою можливістю запобігання ризикам при застосуванні та продовженні виключного запобіжного заходу, у тому числі щодо загальної тривалості утримання обвинуваченого під вартою, яке зумовлене об`єктивними потребами забезпечення кримінального провадження.
Відтак, судом визначається, що доводи сторони захисту не спростовують наведених прокурором обгрунтувань, з урахуванням чого та за відсутності об`єктивних відомостей щодо неможливості безпосереднього утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою колегія суддів не вбачає достовірних підстав для можливості застосування щодо нього жодного з більш м`яких, аніж тримання під вартою, запобіжних заходів, оскільки вони є недостатніми для запобіганню вказаним ризикам та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.
Також суд враховує, що пред`явлене наразі ОСОБА_8 обвинувачення у вчиненні із застосуванням насильства злочину, що спричинив загибель людини, тобто проти найвищої цінності у виді життя людини, яка визнається такою нормами вітчизнанного та міжнародного права, відтак визначає відсутніми підстави для визначення розміру застави, а тому клопотання сторони захисту щодо його встановлення задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 131, 176, 177, 178, 183, 199, 331, КПК України, суд -
УХВАЛИВ :
Клопотання прокурора задоволити.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 08.12.2017 року, продовжити на 60 днів, тобто до 08.06.2019 року включно.
У задоволенні клопотання сторони захисту щодо визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_8 відмовити.
Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді