Справа № 489/6885/18
Кримінальне провадження №1-м/489/8/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2018 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Миколаєва клопотання Міністерства юстиції України, подане заступником директора Департаменту начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_7 , про приведення вироку суду іноземної держави відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, українця, громадянина України, у відповідність із законодавством України,

ВСТАНОВИВ:
05.11.2018р. до Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України, подане заступником директора Департаменту начальником Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_7 , діючої на підставі довіреності, про приведення вироку Советського районного суду м. Брянська від 30.11.2017р. з урахуванням вироку цього ж суду від 08.11.2017р. відносно ОСОБА_8 у відповідність із законодавством України.

Вироком Советського районного суду м. Брянська від 08 листопада 2017 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 1 ст. 318 КК РФ та призначено покарання в виді позбавлення волі на строк до 2 років і 6 місяців з відбуванням у виправній колонії загального режиму.

Вироком Советського районного суду м. Брянська від 30.11.2017р. з урахуванням вироку цього суду від 08.11.2017р., ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1 КК РФ до 9 років і 6 місяців позбавлення волі; за п."а" ч. 4 ст. 228.1 КК РФ до 10 років позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком і вироком Советського районного суду м. Брянська від 08.11.2017р., призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 13 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Постановлено строк покарання засудженому ОСОБА_8 відраховувати з 30 листопада 2017 року, в строк відбування покарання зараховано період з 03 вересня 2016 року (час фактичного затримання) до 30 листопада 2017 року.

З ОСОБА_8 за вироком суду підлягає стягненню процесуальні витрати за надання правової допомоги в сумі 10 780 рублів та процесуальні витрати в сумі 10 000 рублів.

ОСОБА_8 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Брянській області», кінець строку відбування покарання 02 вересня 2029 року.

Під час відбуття покарання засуджений ОСОБА_8 як громадянин України, звернувся із заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання.

У зв`язку з цим, Міністерство юстиції України, посилаючись на положення ст.ст. 10-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст. 610 КПК України, просить привести вищевказаний вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України для подальшого відбування покарання засудженим ОСОБА_8 на території України, вирішити питання про стягнення процесуальних витрат, розгляд клопотання проводити без представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, який вважав клопотання обґрунтованим, захисника, який наполягав на задоволенні клопотання, дослідивши надані письмові матеріали, додані до клопотання Міністерством юстиції України, заяву засудженого ОСОБА_8 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання, приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України в інтересах засудженого про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України №337/95-ВР від 22 вересня 1995 року "Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік" встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або: b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Згідно ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями Кримінального процесуального кодексу України, відмічає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».

Зазначена Європейська Конвенція згідно з положеннями ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

За вимогами ч.1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч.3 ст. 609 КПК України розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави та вирішує питання про стягнення процесуальних витрат.

ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 - ч.5 ст. 228.1, п. "а" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі "Інтернет", організованою групою в особливо великому розмірі, що також є карним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та відповідає ч. 1 ст. 15 - ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України та злочин передбачений п. "а" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації незаконний збут наркотичних засобів вчинений з використанням інформаційно - телекомунікаційної мережі "Інтернет" в значному розмірі організованою групою, що також відповідає законодавству України та відповідальність за який передбачає ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Покарання ОСОБА_8 призначено із застосуванням ч. 3 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, що відповідає ч. 1 ст. 70 КК України, та з урахуванням правил ч. 5 ст. 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідно ч.4 ст.70 КК України.

Санкція ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у

виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого і зі штрафом у розмірі до одного мільйону рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого.

Санкція ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого, або довічне позбавлення волі.

Санкція ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України з врахуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України, згідно з якими за вчиненням замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією частини статті Особливої частини цього Кодексу, та вказаними статтями, а за ч.3 ст. 307 КК України строк покарання до дванадцяти років позбавлення волі.

З урахуванням вимог ч. 3 ст. 68, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_8 строк позбавлення волі, який може бути призначений за даними статтями, складає 13 (тринадцять) років.

Таким чином, керуючись ст. 9 Конституції України, ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст. ст. 606-610 КПК України, враховуючи положення щодо того, що у разі якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, тому суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України, суд визначає ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 68 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років; за ч.3 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Советського районного суду м. Брянська від 08 листопада 2017 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання в виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років.

Оскільки санкціями ч. 4 та ч. 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації не передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому воно не призначалось, а тому суд не застосовує його при визначенні покарання.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 610 КПК України, суд вважає можливим одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині процесуальних витрат, в розмірі 10 000 рублів, оскільки рішення про стягнення з засудженого таких витрат на користь держави РФ було прийнято судом і наявне клопотання про вирішення цього питання.

На підставі ст. 72 КК України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 03 вересня 2016 року. В строк відбування покарання зарахувати термін його перебування під вартою з 03 вересня 2016 року по 30 листопада 2017 рік та не визначати виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України не передбачено визначення судом виду такої установи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. ст. 9, 10, 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, ст.ст. 609, 610 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції України, подане заступником директора Департаменту начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_7 , про приведення вироку суду іноземної держави відносно ОСОБА_8 , у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Советського районного суду м. Брянська від 30 листопада 2017 року, з урахуванням вироку цього ж суду від 08.11.2017р., яким громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженець м. Миколаєва, Миколаївської області, зареєстрованого за адресою в Україні: АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 30 - ч. 5 ст. 228.1, п. "а" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації з призначенням покарання: із застосуванням ч. ч. 3, 5 ст. 69 КК Російської Федерації, - до позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_8 визнано винним, а саме: ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України; п. "а" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, відповідає ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Визначити засудженому ОСОБА_8 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Советського районного суду м. Брянська від 30 листопада 2017 року, з урахуванням вироку цього ж суду від 08.11.2017р. за ч. 1 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 3 ст. 68, ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 слід рахувати з часу затримання з 03 вересня 2016 року, в строк відбування покарання зарахувавши термін перебування його під вартою з 03 вересня 2016 року по 30 листопада 2017 року включно.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити попередній - тримання під вартою.

Вважати вирок суду таким, що підлягає виконанню в частині стягнення з засудженого на користь держави РФ процесуальних витрат в розмірі 10 000 рублів.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_9

ОСОБА_3