У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 листопада 2018 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні №0001550 від 21.06.2018 року,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 27.07.2018 року, на автомобіль марки «BMW X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , мотивуючи наступним.
27.07.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 накладено арешт на автомобіль марки «BMW X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . Однак, володілець майна, вважає, що необхідність у накладенні арешту на даний час відпала, оскільки проведені призначені експертизи, тобто жодним чином пошкодити або змінити джерело доказі у кримінальному провадженні не можливо, крім того, він даному кримінальному провадженні не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого, тому варто скасувати накладений арешт. Також, вважає, що створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Заявник до судового засідання не з`явився, зазначив у клопотанні про розгляд справи за його відсутності, обставини викладені у клопотанні підтримує в повному обсязі, а тому з метою недопущення виникнення судової тяганини, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду скарги на підставі ст. 22 КПК України.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.
Розглянувши клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно було накладено в рамках розслідування кримінального провадження №0001550 від 21.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення здійснення витрат пов`язаних з їх збереженням і пересиланням схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 року № 1104" Про реалізацію окремих положень Кримінально процесуального кодексу України" , а саме п.32 фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.
Згідно з главою 21 Інструкції №34/15 зберігання автомобілів, мотоциклів та інших транспортних засобів, які використовувались як знаряддя злочину та були визнаними речовими доказам, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, провадиться за письмовим дорученням слідчого, прокурора, суду протягом досудового чи судового слідства відповідними службами органів внутрішніх справ ( якщо вони не можуть бути передані на зберігання власнику, його родичам чи іншим особам, а також організаціям), керівники яких видають про це розписку, що приєднується до матеріалів справи. У розписці зазначається хто є відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.
Статтею 13 Конституції України передбачено, «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
Як вбачається із клопотання володільця майна і пояснень, на даний час, жодну особу не повідомлено про підозру. Арешт накладено на права вимоги з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, збереження їх від втрати, та відшкодування завданої шкоди. Однак, як безспірно доведено матеріалами доданими до клопотання, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем транспортного засобу автомобіля марки автомобіль марки «BMW X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , таким чином, слідчий суддя вважає, що підстави для накладення арешту на даний час відпали, тому клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309,336,369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0001550 від 21.06.2018 року про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 27.07.2018 року, на автомобіль марки «BMW X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який перебуває у власності ОСОБА_2 .
Зобов`язати уповноважених осіб у кримінальному провадженні №0001550 від 21.06.2018 року видати автомобіль марки BMW X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2003 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , без оплати вартості за зберігання транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання - громадянину ОСОБА_2 .
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя

09.11.2018