Справа № 381/3166/17 Головуючий у І інстанції Питель-Тьолушк ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/633/19 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 , заступника прокурора Київської області ОСОБА_15 та потерпілого ОСОБА_12 , на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року, яким:

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастова Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не є інвалідом, не одруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29.08.2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком тривалістю в 2 роки,

- 10.10.2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 16.10.2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 13.11.2013 року Яготинським районним судом Київської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком від 10.10.2013 року остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 19.09.2016 року по відбуттю покарання,-

визнано винниму пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.185, ст. 395, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Призначено ОСОБА_9 покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ст. 395 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту;
- за ч. 3 ст.185 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (два) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_9 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 24.02.2017 близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_9 , знаходячись на залізничному вокзалі станції Фастів - 1 за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Шевченка, 30, перебуваючи в електропотязі №6035, сполученням «Київ Фастів», маючи умисел на незаконне збагачення за рахунок таємного викрадення чужого майна, проходячи по вагонах вказаного електропотяга, помітив пасажира, раніше невідомого йому громадянина ОСОБА_14 , який спав в одному із вагонів на сидінні, та вирішив при цьому заволодіти його особистим майном.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу, маючи корисливий мотив та корисливу мету, користуючись тим, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами та потерпілим, підійшов до останнього, та діючи повторно, таємно викрав в нього із правої зовнішньої кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_14 , мобільний телефон «Ergo Link F281», вартістю 620 грн. з сім - карткою, оператора «Київстар», вартістю 30 грн. та гроші в сумі 800 грн., що знаходились в кишені штанів останнього.

Після чого ОСОБА_9 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди в розмірі 1450 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Крім того, ОСОБА_9 будучи раніше судимим, а саме: 10.10.2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі 19.09.2016 року з Черкаської ВК № 62 по відбуттю строку покарання, в інтересах правосуддя в частині забезпечення адміністративного нагляду за окремими категоріями раніше судимих осіб, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.08.2016 року встановлено систему тимчасових примусових профілактичних заходів спостереження і контролю за його поведінкою, тобто адміністративний нагляд строком на 1 рік з наступними обмеженнями: виходити з квартири (будинку) у період з 22:00 години 06:00 години наступного дня; перебувати у місцях, де здійснюється продаж спиртних напоїв на розлив; виїжджати в особистих справах за межі району (міста) без дозволу ВП ГУ Національної поліції; з`являтись та реєструватись в ВП ГУ Національної поліції чотири рази на місяць.

19.09.2016 року ОСОБА_9 одразу після відбуття покарання було ознайомлено даною ухвалою суду під особистий підпис та оголошено попередження про кримінальну відповідальність по ст.395 КК України за порушення правил адміністративного нагляду.

Незважаючи на це та будучи ознайомленим з вимогами адміністративного нагляду і відповідальністю за порушення цих вимог, ОСОБА_9 , маючи прямий умисел та спеціальну мету - ухилитися від адміністративного нагляду, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, без поважних причин, всередині березня 2017 року порушив встановлені судом обмеження, самовільно залишив місце проживання, а саме кв. АДРЕСА_2 та був відсутній протягом тривалого часу саме, до 06.08.2017 року, до місця свого проживання не з`явився, чим порушив правил адміністративного нагляду та умисно уникав проведення нагляду за ним працівниками Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області.

Продовжуючи умисно ухилятися від адміністративного нагляду ОСОБА_9 в період часу з 15.03.2017 року по 06.08.2017 року без поважних причин був відсутній за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, без поважних причин не з`явився на реєстрацію до Фастівського ВП Васильківського ВП ГУ НП в Київській області, 14.06.2017 року без поважних причин був відсутній за місцем свого проживання за вищевказаною адресою, чим порушив правила адміністративного нагляду.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ст. 395 КК України за ознаками самовільного залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі.

Крім того, 06.08.2017 року о 14 год. 00 хв., ОСОБА_9 діючи повторно, з метою викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, завчасно знаючи, шо господаря будинку АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_16 не має вдома, за допомогою ключів, що були заховані біля будинку, відчинив замок вхідних дверей, після чого таємно проник до будинку.

Реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_3 таємно від оточуючих викрав: ноутбук марки «ACCER», вартістю 3000 гри., комп`ютерні звукові колонки марки «SVEN ВF-11», вартістю 1400 грн.; принтер марки «CENON», вартістю 1200 грн.; перукарську машинку іноземного виробника, вартістю 200 грн.; три мобільних телефони: марки «НОМІ», вартістю 1000 грн., «SAMSUNG», вартістю 250 грн. та «ARK», вартістю 500 грн., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 7550 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.

Крім того, 14.08.2017 року о 19 год. 00 хв., ОСОБА_9 , діючи повторно, перебуваючи у магазині «Фуршет» по вул. Івана Мазепи №6 в м. Фастів Київської області, з метою викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, підійшов до камер схову особистих речей покупців даного магазину, після чого за допомогою підібраного ключа під виглядом власника речей, відчинив камеру №19 магазину «Фуршет», тобто усвідомлюючи, що його дії оточуючі не сприймають за вчинення протиправного діяння, таємно викрав чоловічу тканинну сумку, вартістю 300 грн., що належить ОСОБА_12 , в якій знаходився мобільний телефон марки «Нокіа 225», вартістю 500 грн.; зарядний пристрій - акумулятор до даного телефону, вартістю 400 грн. та навушники, вартістю 50 грн., після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим па власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 1250 грн.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Крім того, 31.08.2017 року близько 13 години, ОСОБА_9 маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, перебуваючи в приміщенні салону-краси «М`ята», який розташований по вул. Шевченка, 21 в м. Фастів Київської області, шляхом зловживання довірою, з метою збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, переконав свою знайому ОСОБА_11 передати йому тимчасово для здійснення дзвінка мобільний телефон «SONI XPERIA М4», який він пообіцяв повернути. Отримавши вказаний мобільний телефон від своєї знайомої ОСОБА_11 , яку він ввів в оману, приховавши свій намір не повертати їй мобільний телефон, ОСОБА_9 з отриманим від ОСОБА_11 мобільним телефоном, з якого почав здійснювати дзвінок, вийшов з приміщення салону краси, та переконавшись, що знаходиться поза полем зору ОСОБА_11 , втік з її мобільним телефоном «SONI XPERIA М4», вартістю 1600 грн., в якому знаходилася карта пам`яті мікро-СD на 8 ГБ вартістю 150 грн., чим завдав ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 1750 грн., та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України за ознаками заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно.

Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.185, ст. 395, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.
Призначено ОСОБА_9 покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ст. 395 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту;

- за ч. 3 ст.185 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (два) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_9 визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, але не більше як 60 діб та утримувати його у Київському СІЗО, взявши його під варту в залі суду, та з цього часу обраховувати початок строку відбування покарання.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням на строк, визначений на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла зазначає, що вирок суду першої інстанції надто суворий та такий, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій обвинувачених, посилається на те, що суд не повною мірою врахував сукупність усіх фактичних обставин, які пом`якшують покарання, і прийняв помилкове рішення про призначення обвинуваченому надмірно суворого покарання, пов`язаного з позбавленням волі.
Апелянт має всі підстави стверджувати, що після вчинення дій, в яких обвинувачується ОСОБА_9 , він усвідомив всю протиправність його поведінки, щиро розкаявся в таких діях. ОСОБА_9 , сам прийшов до прокуратури, сприяв досудовому розслідуванню, приймав участь у всіх судових засіданнях. Суд не врахував той факт, що ОСОБА_9 , повністю змінив свій спосіб життя, щиро покаявся, відшкодував потерпілій повністю матеріальну та моральну шкоду. ОСОБА_9 знайшов нових друзів, змінив своє відношення до життя, став членом церкви євангельських християн. ОСОБА_9 здійснював волонтерську діяльність в реабілітаційному центрі, допомагаючи залежним особам змінити життя.
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_9 разом зі своїми новими друзями підтримав її та допоміг, коли вона опинилась в дуже складній життєвій ситуації. Став зовсім іншою людиною, з іншим розумінням як життя так і відношення до людей. Вважає, що ОСОБА_9 на момент винесення вироку вже не являв небезпеки для суспільства, тому до нього можливо було застосувати покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Окрім того, потерпіла ОСОБА_11 стверджує, що не має ніяких претензій до ОСОБА_9 тому просить суд не позбавляти його волі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням на строк, визначений на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що вирок суду першої інстанції надто суворий та такий, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій обвинувачених, посилається на те, що суд не повною мірою врахував сукупність усіх фактичних обставин, які пом`якшують покарання, і прийняв помилкове рішення про призначення обвинуваченому надмірно суворого покарання, пов`язаного з позбавленням волі.
Також апелянт вказує, що ОСОБА_9 усвідомив всю незаконність його поведінки, виправився, щиро розкаявся у вчиненому. Суд не врахував той факт, що ОСОБА_9 повністю змінив свій спосіб життя, щиро покаявся, відшкодував потерпілому повністю спричинену шкоду.
Потерпілий зазначає, що ОСОБА_9 на момент винесення вироку вже не являв небезпеки для суспільства, тому до нього можливо було застосувати покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Окрім того, потерпілий ОСОБА_14 стверджує, що не має ніяких претензій до ОСОБА_9 тому просить суд не позбавляти його волі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпіла ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням на строк, визначений на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпіла зазначає, що вирок суду першої інстанції надто суворий та такий, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації дій обвинувачених, посилається на те, що суд не повною мірою врахував сукупність усіх фактичних обставин, які пом`якшують покарання, і прийняв помилкове рішення про призначення обвинуваченому надмірно суворого покарання, пов`язаного з позбавленням волі.
Також апелянт стверджує, що за час її спілкування з ОСОБА_9 , остання переконалася в тому, що він усвідомив всю протиправність його поведінки, щиро розкаявся в таких діях. ОСОБА_9 , сам прийшов до прокуратури, сприяв досудовому розслідуванню, приймав участь у всіх судових засіданнях. Суд не врахував той факт, що ОСОБА_9 , повністю змінив свій спосіб життя, щиро покаявся, відшкодував потерпілій повністю матеріальну та моральну шкоду. ОСОБА_9 знайшов нових друзів, змінив своє відношення до життя, став членом церкви євангельських християн. ОСОБА_9 здійснював волонтерську діяльність в реабілітаційному центрі, допомагаючи залежним особам змінити життя.
Потерпіла зазначає, що ОСОБА_9 , повністю поміняв відношення до людей та свій спосіб життя, став зовсім іншою людиною, готовою прийти на допомогу іншим. Вважає, що ОСОБА_9 на момент винесення вироку вже не являв небезпеки для суспільства, тому до нього можливо було застосувати покарання не пов`язане з позбавленням волі. ОСОБА_9 за своїм станом здоров`я потребує спеціалізованого лікування, тому в сукупності з викладеним вище, вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання умовно.
Окрім того, потерпіла ОСОБА_13 стверджує, що не має ніяких претензій до ОСОБА_9 тому просить суд не позбавляти його волі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, потерпілий ОСОБА_12 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням на строк, визначений на розсуд суду.

В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий зазначає, що з даним вироком суду він не згоден, вважає його надто суворим. Не оспорюючи обґрунтованість засудження та правильності кваліфікації дій ОСОБА_9 , вважає, що суд не повною мірою врахував фактичні обставини, дані про особу ОСОБА_9 про зміни які відбулись в його житті та прийняв рішення про призначення обвинуваченому надмірно суворого покарання, пов`язаного з позбавленням волі.
Апелянт вважає, що ОСОБА_9 на момент винесення вироку вже не являв небезпеки для суспільства, тому до нього можливо було застосувати покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Окрім того, потерпілий ОСОБА_12 стверджує, що не має ніяких претензій до ОСОБА_9 тому просить суд не позбавляти його волі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року змінити, призначивши ОСОБА_9 більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, оскільки призначене йому покарання Фастівським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 395, ч. 2 ст. 185 КК України за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_9 зазначає, що було порушено його право на захист, так як в своїх показах від 10 жовтня 2018 року, останній свою вину визнав у вчиненні цих злочинів у повному обсязі, щиро розкаявся, повністю підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах. Однак, до початку судового засідання у нього відбулася розмова з прокурором, який підтримував обвинувачення в суді, який повідомив, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 визнає свою провину, кається і відшкодував збитки, то йому не потрібен захисник, так як суд не обиратиме міру покарання пов`язану з позбавленням волі.
Також апелянт вказує, що в ході судового слідства 10.10.2018 судом відносно обвинуваченого встановлено лише обставини, що виключно пом`якшують покарання. Однак суд обґрунтовуючи покарання пов`язане з позбавленням волі вказав обставини, які посилюють покарання, що не були встановлені як в ході досудового слідства так і в суді що є незаконною.
Окрім того, судом не взято до уваги сімейне становище ОСОБА_9 , а саме те, що він проживає цивільним шлюбом з ОСОБА_17 та виховував і забезпечував матеріально ОСОБА_18 2012 року народження. Дані обставини були достовірно встановлені в суді, однак оцінки як обставинам які пом`якшують відповідальність з боку суду надано не було.
Також апелянт зазначає, що судом не було взято до уваги стан здоров`я останнього, а саме, що він хворіє на вірусний гепатит С, а також те що ОСОБА_9 змінив своє життя в кращу сторону.
ОСОБА_9 вказує, що ст. 372 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, заступник прокурора Київської області ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області 10 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Визнати рецидив злочинів обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 . Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ст.. 395 КК України у виді 2 (місяців) арешту; за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі; за ч.2 ст. 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_9 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що всупереч вимогам ст.ст. 34,88 КК України судом при призначенні ОСОБА_9 покарання за вироком від 10.10.2018 безпідставно не враховано рецидив злочинів, тобто не застосовано закон, який підлягає застосуванню. Фактично судом упущено обтяжуючу обставину (рецидив злочинів), не в повній мірі враховано наявність у ОСОБА_9 повторних судимостей за аналогічні злочини, що свідчить про невідповідність призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість.

Заслухавши суддю доповідача,

пояснення потерпілої ОСОБА_13 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу та апеляційні скарги інших потерпілих та обвинуваченого, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та апеляційні скарги потерпілих, у задоволенні апеляційної скарги прокурор просив відмовити,

пояснення та думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та потерпілих, та задовольнити подану ним апеляційну скаргу,

пояснення потерпілого ОСОБА_12 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу та апеляційні скарги інших потерпілих та обвинуваченого, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував,

пояснення потерпілої ОСОБА_11 , яка просила задовольнити її апеляційну скаргу та апеляційні скарги інших потерпілих та обвинуваченого, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечувала,

перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався даних вимог закону та призначив ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчинених злочинах визнав повністю, щиро розкаявся та давав правдиві показання, добровільно відшкодував завдані збитки, працює не офіційно,позитивно характеризується за місцем проживання та в побуті, на "Д" обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

При вирішенні питання про покарання, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, які встановлені у ході апеляційного розгляду шляхом допиту потерпілих та свідків. Так, усі потерпілі вкрай позитивно охарактеризували обвинуваченого, просили не позбавляти його волі, пояснивши те, що він після вчинення злочинів змінив свою поведінку, повністю відшкодував шкоду, попросив у них вибачення. На думку потерпілих обвинувачений щиро покаявся у вчиненні злочинів, він став членом церкви «Спасіння», надавав допомогу іншим особам, в тому числі і потерпілим, причому ця допомога не була пов`язана ні із вчиненими злочинами, ні із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок цих злочинів. Відповідно до показань свідка ОСОБА_19 обвинувачений із лютого 2018 року став регулярно відвідувати зібрання церкви «Спасіння», а із квітня 2018 року став членом церкви. Свідок, який є пастором цієї церкви, охарактеризував обвинуваченого як добру і щиру людину, який розкаявся у своїй попередній поведінці, в тому числі і у вчиненні злочинів. Останнім часом несе служіння в терапевтичній групі «Нове життя», де допомагає звільнити від залежності хворим на алкоголізм та наркоманію. Обвинувачений має намір одружитися, його будуча дружина також є членом церкви. Свідок ОСОБА_20 показав суду що обвинувачений приймає активну участь у діяльності ВГО «Асоціація християнських центрів реабілітації осіб, залежний від наркотиків і алкоголю», де є служителем волонтером, допомагає звільнитися залежним від наркотиків і алкоголю. Обвинувачений позитивно характеризується президентом зазначеної громадської організації.

Аналіз указаних обставин у їх сукупності дає підстави стверджувати те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства. Правдивість показань потерпілих та свідків щодо поведінки обвинуваченого, його ставлення до вчинених злочинів та про істотні зміни у ставленні обвинуваченого до попереднього способу життя, про його суспільно-громадську поведінку не викликають у суду сумніву. Тривалість такої поведінки дає підстави стверджувати про початок виправлення обвинуваченого до застосування щодо нього заходів кримінального примусу, що указує на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства. На думку колегії суддів призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із реальним відбуванням цього покарання не буде сприяти досягненню мети покарання в частині виправлення обвинуваченого і не відповідатиме загальним засадам призначення покарання в частині необхідності саме такого покарання.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_9 злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є невеликої тяжкості (ст.395), два злочини середньої тяжкості (ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України) та один тяжкий (ч.3 ст.185 КК України), особу винного ОСОБА_9 , та наведені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Згідно ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілих є обґрунтованими, а тому дані апеляційні скарги підлягають задоволенню, а вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року - зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав рецидив злочинів обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 то вони є слушними.

Згідно положень ст.34 КК України, п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, то вчинення саме в цей період нового умисного злочину утворює з попереднім умисним злочином їх рецидив.

Так, із матеріалів справи, що ОСОБА_9 раніше судимий за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.1, 2, 3 ст.185. ч.1 ст.309 КК України, які є умисними, і судимість за які не погашена та не знята у встановленому законом порядку

Відповідно до положень п.1.ч.1.ст.67 КК України, судом безпідставно не враховані непогашені судимості обвинуваченого за ч.ч.1,2,3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, які утворюють в його діях рецидив злочинів. У зв`язку із викладеним колегія суддів приходить до висновку про визнання такою обставиною, що обтяжує покарання рецидиву злочинів.

Однак, визнання рецидиву злочинів обставиною, що обтяжує обвинуваченому покарання, не впливає на вид та розмір призначеного обвинуваченому остаточного покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (два) роки позбавлення волі;
- за ст. 395 КК України у виді 2 (двох) місяців арешту;

- за ч. 3 ст.185 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 (два) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України остаточну міру покарання ОСОБА_9 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
ОСОБА_9 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

С У Д Д І :

_________________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4