Справа № 314/5029/17
Провадження № 1-в/314/162/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю прокурора: ОСОБА_2 ,
представника установи: ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ заяву ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Часів Яр Артемівського району Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одружений, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий в силу ст. 89 КК України.
По даній справі засуджений: 17.02.2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області за ст.260 ч.2, 263 ч.1, 70 ч.1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Вільнянського районного суду від 23.02.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України засудженому зарахувати строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 24.09.2014 року по 27.03.2015 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Початок строку: 24.09.2014 року. Кінець строку: 21.09.2019 року.
який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:

До Вільнянського райсуду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про можливість умовно-дострокового звільнення, який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)».

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.09.2014 року.

Під час тримання у Державній установі "Харківська установа виконання покарань (№27)", де знаходився з 27.09.2014 року по 20.05.2015 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав.
З 20.05.2015 року відбуває покарання у Державній установі "Вільнянська виправна колонія (№20)". За час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, за що має 3 стягнення, з яких 2 не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Має 3 заохочення накладених правами начальника відділення СПС. На виробництві установи не працевлаштований.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд.
Не приділяє необхідної уваги до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, не здійснює за ними належного догляду, використовує їх не за призначенням.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.
Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до ст. 65 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі.
Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участі у реалізації диференційованого виховного впливу.
Відповідно до ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.
Відповідно до ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.
Відповідно до ст. 59 Кримінально-виконавчого кодексу України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. Вину в скоєному злочині визнає, але не щиро.

Засуджений у судове засідання не з`явився.

Згідно з ч.4 ст. 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Прокурор клопотання засудженого не підтримав, оскільки останній має непогашені стягнення.

Представник установи покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню на підставі наступного:

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

На переконання суду поведінка засудженого за період відбування покарання не відповідає критеріям сумлінної, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволені заяви ОСОБА_5 , який відбуває покарання у Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№20)» - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

04.12.2018