н/п 1-кп/640/1163/18
"18" грудня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого- судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
Згідно інформації, внесеної в систему автоматичного розподілу між суддями від 22.11.2018 обвинувальний акт розподілено судді ОСОБА_1 та зареєстрований в контрольному журналі судових справ та інших матеріалів, переданих для розгляду судді 22.11.2018.
Згідно матеріалів кримінальних проваджень відносно обвинуваченого продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.01.2019.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, обвинувачений не буде ухилятися від суду та чинити тиск на свідків, оскільки визнає свою вину у повному обсязі.
Обвинувачений клопотання захисника підтримав, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт. Він не буде ухилятися від суду, та буде добросовісно з`являтися.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а домашній арешт не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали встановив наступне.
Згідно ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів досудового розслідування, суду; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Щодо доводів захисника про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час розгляду клопотання вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи існування доведених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 тяжкого кримінального правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що ОСОБА_4 не має постійного місця роботи та офіційних джерел отримання прибутку, відсутність даних щодо наявності міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого, в тому числі на території України, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суду не надано.
Керуючись ст.ст. 177, 178 КПК України, суд,-
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя -