Справа № 352/1010/17
Провадження № 11-кп/4808/94/19
Категорія ч.3 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000077 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого, громадянина України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 у користь ОСОБА_11 21819 (двадцять одну тисячу вісімсот дев`ятнадцять) грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 75000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 96819 (дев`яносто шість тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 у користь потерпілої ОСОБА_12 75000 (сімдесят п`ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 у користь потерпілої ОСОБА_13 51228 (п`ятдесят одну тисячу двісті двадцять вісім) грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 201228 (двісті одна тисяча двісті двадцять вісім) грн.

Відмовлено у позові потерпілої ОСОБА_14 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 4152 (чотири тисячі сто п`ятдесят дві) грн.. 54 коп. процесуальних витрат.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 16 год. 30 хв. 27 грудня 2017 року, зарахувавши відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону України від 26.11.2015р. №838-VIII) у строк покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило загибель двох осіб - потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Злочин скоєно за наступних обставин.

Обвинувачений 04 березня 2017 року приблизно о 19 год., керуючи автомобілем марки «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги Н-10 «Стрий-Чернівці» по вул. С. Стрільців у с. Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області в напрямку м. Стрий. У салоні автомобіля «Opel Vectra» на задньому сидінні перебувала пасажир ОСОБА_17 . Експлуатація автомобіля марки Opel Vectra реєстраційний номер НОМЕР_1 була заборонена через невідповідність стану шин, встановлених на задній осі, а саме шини різних моделей з різними малюнками протектора, що під час гальмування і маневрування могло порушити стійкість транспортного засобу.

У цей час у зустрічному напрямку по своїй смузі рухався автомобіль марки ВАЗ-21011 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 , у салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_16 . Попереду автомобіля ВАЗ-21011 у попутному напрямку рухався невстановлений легковий автомобіль із увімкненим дальнім світлом фар. Дана ділянка дороги для двох напрямків руху має по одній смузі для руху в кожному напрямку, протилежні потоки транспорту поділені дорожньою розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія) п. 34.1 Правил дорожнього руху України.

При наближенні до автомобіля, який рухався у зустрічному напрямку, водій ОСОБА_8 , будучи засліпленим його дальнім світлом фар, не врахував дорожньої обстановки, не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, не вжив заходів для зменшення швидкості до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги у напрямку руху, а в разі засліплення - до зупинки, не змінюючи смуги руху та увімкнувши аварійну світлову сигналізацію, не справився з керуванням, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), виїхавши на смугу зустрічного руху, де вчинив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-21011 під керуванням водія ОСОБА_15 .

При цьому обвинувачений порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

- п. 1.2, згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

- п. 2.3 б), згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1, який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п. 12.1, у відповідності до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.2, згідно якого у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п. 19.3, який зобов`язує водія у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення;

- п. 31.4.5 г), у відповідності до якого забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів;

- п. 34.1, згідно якого лінію 1.1 перетинати забороняється.

У результаті допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху України сталася ДТП, внаслідок якої водій автомобіля ВАЗ-21011 ОСОБА_15 помер від поєднаної закритої тупої травми грудної клітки, живота, їх органів та органів заочеревинного простору з множинними розривами та забоями внутрішніх органів, яка ускладнилась масивною внутрішньою крововтратою; пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_16 помер від поєднаної закритої тупої травми грудної клітки, живота, їх органів та органів заочеревинного простору з множинними розривами та забоями внутрішніх органів, яка ускладнилась масивною внутрішньою крововтратою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлених судом фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вважає вирок суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що суд першої інстанції не достатньо врахував пом`якшуючі покарання обставини, зокрема: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, а також його позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, те, що він раніше не судимий та відсутність обтяжуючих обставин. Вважає, що вищенаведене в сукупності свідчить про особу засудженого ОСОБА_8 як такого, що може виправитися відбуваючи покарання менший термін.

Просить вирок Тисменицького районного суду від 22 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати частково та ухвалити новий вирок, яким призначити більш м`яке покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- представник потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_10 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст.349 КПК України відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 висловив незгоду щодо призначеного обвинуваченому покарання, тому колегія суддів перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, дотримався вказаних вимог закону.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вказує на те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не відповідає особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, судом першої інстанції враховано те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні одну неповнолітню дитину, перебуває на обліку в Івано-Франківському ОНД з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, перебуває на обліку в ОПНЛ №3 з діагнозом: змішаний тривожний і депресивний розлад, а також позицію потерпілих, які наполягали на суворому покаранні обвинуваченого.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які покликається захисник ОСОБА_9 та дані про особу обвинуваченого і призначив покарання у межах санкції ч.3 ст. 286 КК України, яке є справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого.

.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного покарання необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і правових підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5