Провадження № 1-кс/344/134/19
У Х В А Л А
03 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши скаргу на дії слідчого в кримінальному провадженні № 0003963 від 01/11/2018 р.,-

В С Т А Н О В И В:

в скарзі вказано, що 01/11/2018 р. здійснено огляд місця події, під час якого вилучено автомобіль Фолькваген Т4 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який перебував у володінні скаржника. Скаржник вважає, що у органу досудового слідства відсутні правові підстави утримувати вказаний автомобіль, а тому просив суд зобов`язати слідчого повернути автомобіль на відповідальне зберігання скаржника.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу та надав пояснення про те, що він приїхав з села, придбав автомобіль, але не знав, що потрібно перевіряти документи на нього, тепер вже знає, в наступному екіпаж поліції зупинив його на дорозі загального користування у зв`язку із не робочим ліхтарем, перевірили автомобіль, виявили сліди підроблення технічого паспорту автомобіля і знищення номерів кузова та мотора, бажає отримати автомобіль у своє володіння для перероблення його на трактор.

В судовому засіданні слідчий однозначно не висловився з приводу визнання чи заперечення скарги та надав пояснення про те, що фізичним явищем корозією металу на вказаному автомобілі знищено виключно номер кузова і номер мотору, а документ на автомобіль при цьому містить сліди підроблення, в кримінальному провадженні проведено дві експертизи, всі слідчі дії, що були необхідними в даному провадженні проведено, умови для зберігання транспортного засобу за місцем роботи слідчого відсутні, інформацію про підготовлення будь-кому підозри чи про передання матеріалів до суду не надав.

Судом неодноразово роз`яснено учасникам їх право на подання клопотань, зміст принципу диспозитивності і змагальності в кримінальному процесі.

Однак в судовому засіданні слідчий надав перед судом пояснення про те, що матеріали кримінального провадження у нього є, але клопотань про надання суду будь-яких доказів у нього немає.

Так, відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В ст. 23 КПК України вказано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Таким чином, кримінальним-процесуальним законодавством саме на слідчого покладено обов`язок надати суду протоколи вилучення вказаного автомобіля, постанови про визнання його речовим доказом, ухвали про накладення арешту, якщо такі було ухвалено, або їх копії.

У свою чергу відповідно до ст. 22 КК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

В п. 1 ст. 26 КПК України вказано, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже надання суду доказів на обґрунтування заперечення проти скарги належить саме до обов`язків слідчого, а не суду.

Однак в судовому засіданні слідчий не виконав покладених на нього процесуальним законом обов`язків, не надав суду доказів, що підтверджують або спростовують факти і обставини, що віднесені до предмету судового розгляду, в своїх поясненнях перед судом не висловився однозначно щодо його правової позиції за скаргою на його дії, надавав перед судом пояснення, що не стосуються предмету судового засідання, про відсутність можливості зберігання речового доказу автомобіля за місцем своєї роботи, про не забезпечення схоронності автомобіля за місцем його перебування на даний час.

Разом з цим відповідно до п. 7 ст. 237 КПК України предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження.

Отже, по-перше, кримінальним процесуальним законом передбачено, що речові докази підлягають вилученню з обігу.

По-друге, відповідно до п. 31.3. Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху; якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.

Крім цього саме по собі бажання експлуатувати речовий доказ, що вказано скаржником в якості підстави його скарги не є підставою для повернення йому речового доказу. А заява скаржника про намір переобладнання автомобіля під трактор у разі його повернення взагалі залишена слідчим без висловлення його думки з цього приводу, але є самостійною підставою для відмови у клопотанні про повернення речового доказу для цієї мети.

Таким чином не надання слідчим суду доказів на підтвердження обставин вчинення процесуальних дій в даному кримінальному провадженні щодо визнання спірного автомобіля речовим доказом і одночасне із цим надання слідчим ОСОБА_4 перед судом пояснень про те, що досудовим слідством отримано результати двох експертиз із висновками про підроблення реєстраційних документів і знищення реєстраційних номерів агрегатів і, про відсутність у органу досудового розслідування будь-якої потреби в речовому доказі автомобілі зі знищеними номерними знаками однозначно спрямовано на створення обставин відсутності у суду можливості всебічно, повно й неупереджено дослідити всіх обставини кримінального провадження для надання їм належної правової оцінки.

28/12/2018 р. скаржник подав слідчому клопотання про повернення тимчасово вилученого майна.

Необхідно особливо відзначити, що 29/12/2018 р. слідчий письмово повідомив скаржника про те, що досудове розслідування не завершено, вказаний автомобіль визнано речовим доказом, а тому повернення автомобіля є неможливим.

Однак в судовому засіданні слідчий повідомив суд про те, що орган досудового розслідування не має потреб в зберіганні речового доказу транспортного засобу зі знищеними реєстраційними номерами кузова і мотора, орган досудового розслідування не має можливості зберігати відповідний автомобіль, перебування зазначеного автомобіля за місцем його знаходження не сприяє його збереженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В ч. 2 ст. 98 КПК України вказано, що документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першійцієї статті.

При цьому зазначене кримінальне провадження ще не завершено, а тому речові докази, які містять на собі сліди злочину не можуть буди повернені скаржнику, як він вказав в судовому засіданні для перероблення автомобіля на трактор.

В судовому засіданні слідчий надав перед судом пояснення про те, що автомобіль визнано речовим доказом в кримінальному провадженні, номерні знаки на кузові і двигуні вказаного автомобіля знищено, документи на нього містять ознаки підроблення.

В ч. 1 ст. 100 КПК України вказано, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

В ст. 167 КПК України вказано, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ст. 168 КПК України слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.

Таким чином транспортний засіб зі знищеними номерними знаками кузова і мотора і документ на нього, що містить ознаки підроблення можуть бути тимчасово вилученими.

Однак визнання тимчасово вилученого майна речовим доказом змінює його процесуально-правову природу і правове регулювання відносин щодо утримання відповідного майна.

Крім цього відповідно до п. 3 ст. 98 КПК України документ повинен зберігатися протягом усього часу кримінального провадження. За клопотанням володільця документа слідчий, прокурор, суд можуть видати копії цього документа, за необхідності - його оригінал, долучивши замість них до кримінального провадження завірені копії.

Отже документи з ознаками підроблення та визначні речовим доказом не підлягають поверненню.

Крім цього в скарзі скаржник просив суд зобов`язати слідчого повернути йому на відповідальне зберігання зазначений автомобіль, але не технічний паспорт з ознаками підроблення.

Проте експлуатація транспортного засобу без технічного документа законом не дозволена, переобладнання транспортних засобів здійснюється на підставі дозволу відповідного дозвільного органу, також в Україні діє система реєстрації тракторів.

Із врахуванням зазначеного пояснення скаржника про намір розібрати речовий доказ автомобіль фактично є повідомлення наміру знищити відповідний речовий доказ.

Крім цього питання використання речових доказів в кримінальному провадженні, оголошення підозри, звернення з обвинувальним актом є компетенцією слідчого і прокурора.

В ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

А відповідно до ст. 100 КПК України доля речових доказів вирішується судом, що розглядає кримінальне провадження по суті відповідного обвинувачення, дозвіл на технологічне перероблення речових доказів також не надається слідчим суддею.

Тому клопотання скаржника про зобов`язання слідчого повернути речовий доказ для мети його знищення не обґрунтовано правовими підставами.

Крім цього в КПК України передбачено, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок, спосіб зберігання вилученого майна визначено в наказі Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125.

Отже законом визначено відповідальних осіб за збереження вилученого майна, порядок його зберігання, а тому повідомлення слідчого про відсутність місця за місцем його роботи для зберігання вказаного транспортного засобу не є самостійною підставою для повернення вилученого майна.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже не може бути зобов`язано слідчого вирішити долю речового доказу за обставин надання законом такої компетенції іншому уповноваженому суб`єкту в порядку ст. 100 КПК України.

В п. 3 ст. 307 КПК України вказано, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Відповідно до зазначеного, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зобов`язання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП ОСОБА_4 про повернення автомобіля Фольксваген Т4 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1