Дата документу 23.01.2019 Справа № 335/7/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/433/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/7/16-к
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, одруженого та маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, фактично проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.03.2002 року, за ч.2 ст.187, ч.1 ст.357, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. Згідно ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік;

2) вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2004 року, за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років обмеження волі. Згідно ст.75, 76 КК України звільнено від відбування з випробувальним строком 2 роки;

3) вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2009 року, за ч.2 ст.186, ч.2 ст.121, ст.70 КК України до 8 років позбавлення волі. Згідно ст.71 КК України приєднано до вироку Шевченківського районного суду М.Запоріжжя від 17.02.2004 року та призначено 8 років 3 місяці 12 днів позбавлення волі, вирок вступив в законну силу 06.09.2009 року;

4) вироком Koмунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.201 1, за ч.2 ст.389 КК України, до 1 року обмеження волі, згідно ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням по вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2009 року та призначено 8 років 3 місяці позбавлення волі, вирок вступив в силу 21.12.2011 року, згідно рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19.02.2015 року, керуючись ст.81 КК України умовно достроково звільнено від відбування покарання з невідбутим строком 1 рік 11 місяців 5 днів,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 з вироком суду не згоден, так як вважає, що його вина не доказана. Вказує, що було порушено його право на захист і йому не було надано захисника, матеріали кримінального провадження не відкривалися, прокурор не долучив до матеріалів справи докази його невинуватості. Просить вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд. В апеляційному суді обвинувачений заявив клопотання про застосування до нього ч. 5 ст. 72 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КК України, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2011 року - у виді позбавлення волі строком на 1 рік 11 місяців 5 днів та, перерахувавши відповідно до п.1 ч. 1 ст.72 КК України покарання у виді громадських робіт строком 160 годин на 20 днів позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік одинадцять місяців двадцять п`ять днів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 12.12.2015 року об 00 год. 15 хв. ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи біля магазину «Харчі плюс», розташованого в будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 наніс останньому удар кулаком правої руки в обличчя, в область носу, від якого ОСОБА_9 впав на землю, після чого ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, наніс потерпілому удар правою ногою в обличчя, чим спричиняє ОСОБА_9 синці навколо обох очей, на спинці носа, крововилив на білкових оболонках обох очей, ікі згідно висновку судово-медичної експертизи № 5099 від 21.12,201 5 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що матеріали кримінального провадження під час досудового розслідування йому не відкривалися, є необґрунтованими, оскільки згідно до реєстру матеріалів досудового розслідування 28.12.2015 року підозрюваний ОСОБА_6 був ознайомлений з матеріалами досудового розслідування (а.с. 6).

Необґрунтованими є доводи апелянта і про те, що прокурор не долучив до матеріалів справи докази його невинуватості, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 22, 26 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, крім того, сторони кримінального провадження є вільними у використанні свої прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Не заслуговують уваги доводи обвинуваченого і про те, що було порушено його право на захист і йому не було надано захисника, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 52 КПК України, участь захисника у цьому кримінальному провадженні є необов`язковою.

Як убачається із матеріалів справи, до початку судового розгляду суд вручив ОСОБА_6 пам`ятку про його права і обов`язки (а.с. 43), де серед іншого, також було зазначено про його право користуватися послугами захисника. З журналів та аудіозаписів судових засідань встановлено, що на питання головуючого, обвинувачений відповідав про те, що права та обов`язки йому зрозумілі, клопотань не має (а.с. 133, 157).

Враховуючи вищевказане, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи неодноразово судимим, після ознайомлення із своїми правами, будь-яких клопотань, у тому числі й щодо залучення до участі у справі захисника, не заявляв, колегія суддів приходить до висновку, що під час судового розгляду право обвинуваченого ОСОБА_6 на захист не було порушено.

Доводи апелянта про те, що його вина не доказана у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, колегія суддів не розглядає по сутті, оскільки висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального провадження, за який його засуджено, підтверджується доказами, дослідженими судом у порядку передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 65, 71 КК України, оскільки є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з доводами обвинуваченого про зарахування останньому у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки по цьому кримінальному провадженні відносно останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що цей закон не може бути застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 і по іншому кримінальному провадженні, де йому вироком Koмунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2011 року було призначене остаточне покарання у виді 8 років 3 місяці позбавлення волі, а потім на підставі судового рішення від 19.02.2015 року, він був умовно достроково звільнений від відбування покарання з невідбутим строком 1 рік 11 місяців 5 днів, оскільки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Отже, вищевказаними нормами закону передбачено зарахування судом у разі засудження до позбавлення строку попереднього ув`язнення в межах того ж самого кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді: