УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 захисника адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 11 жовтня 2017 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Підлісний Ялтушків Барського району Вінницької області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживаючий без реєстрації по АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Барського районного суду Вінницької області від Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 11 жовтня 2017 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 11 жовтня 2017 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, прокурору Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, у зв`язку з його невідповідністю вимогам, встановлених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обґрунтовуючи тим, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України. Захисник зазначає, що призначити судовий розгляд на підставі даного обвинувального акта неможливо у зв`язку з істотними порушеннями вимог, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому його слід повернути прокурору. Обгрунтовуючи вказане, захисник посилається на наступне. Згідно зі ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться законність, верховенство права, забезпечення права на захист. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку встановленому цим Кодексом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт в обов`язковому порядку повинен містити три складових, а саме, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статі закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. В той час, у даному кримінальному провадженні обвинувальний акт не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки не викладено як фактичні обставини, так і формулювання обвинувачення. У обвинувальному акті викладено лише зміст підозри у якому кримінальному правопорушенні підозрюється ОСОБА_4 , а саме, згідно обвинувального акта " ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України" і далі викладено текст повідомлення про підозру, а не виклад фактичних обставин справи. Тобто, за вказаним обвинувальним актом, ОСОБА_4 має статус не обвинуваченого, а підозрюваного, оскільки, відповідно до положень ст. 277 КПК України, він є повною копією повідомлення про підозру. З огляду на це, не викладення фактичних обставин в обвинувальному акті та відсутність самого обвинувачення унеможливлює не тільки належним чином захищатися обвинуваченому, а й суду прийняти рішення про можливість призначення судового розгляду на підставі цього акта, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, а не підозри, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення. Захисник зазначає, що з метою однакового застосування норм кримінального процесуального закону з цих питань Верховний Суд України надав правові висновки у постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, у якій Суд звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення, тобто виклад фактичних обставин, є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формування (формула та формування обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення, зокрема, в рішенні від 9 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії", зазначено, що деталі вчинення кримінального правопорушення можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Положення п.п. а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. У рішенні від 25 липня 2000 року, ухвалене у справі "Маттоціа проти Італії", зазначено, що обвинувачений у скоєнні кримінального правопорушення має бути негайно та детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення закріпленого п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення". Таким чином, відсутність в обвинувальному акті викладених фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України у своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого кримінального правопорушення з його формуванням. Крім того, обгрунтовуючи клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, захисник звертає увагу суду на те, що в обвинувальному акті зазначено, що подія мала місце 11 жовтня 2017 року, а постанова про призначення експертизи винесена 10 жовтня 2017 року, що є неприпустимим, однак не підлягає вивченню на стадії підготовчого судового засідання. Просив клопотання задовольнити.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 клопотання свого захисника адвоката ОСОБА_5 підтримав.

В підготовчому судовому засіданні прокурор Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заявленого клопотання.

Крім того, попередньо в підготовчому судовому засіданні брав участь прокурор Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 , який входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, який подав до суду письмове заперечення проти клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обґрунтовуючи тим, що відповідно до ст. 314 КПК України, визначено порядок проведення підготовчого судового засідання та чітко зазначено коло питань щодо яких суд має право прийняти певне рішення. Тобто, у підготовчому судовому засіданні суд не має права вирішувати питання щодо повноти фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та формування обвинувачення. Крім того, прокурор звертає увагу, що формулювання обвинувачення - це фактично юридичне "розшифрування" та конкретизація формули кваліфікації. Іншими словами, це словесне посилання на ті кримінально-правові норми, що відображені у формі кваліфікації, при цьому таке посилання має слово в слово відповідати диспозиції статті Кримінального кодексу України, навіть найменші відхилення від цієї вимоги неприпустимі. Тому, твердження заявника про те, що не сформульовано обвинувачення є помилковим, оскільки у обвинувальному акті відносно обвинуваченого сформульовано, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, - тобто, умисне нанесення легких тілесних ушкоджень. Вважає, що підстави повернення обвинувального акта прокурору, зазначені стороною захисту, є надуманими, суперечать думці учасників процесу - потерпілого та прокурора, і, як наслідок, в порушення вимог ст. 2 КПК України щодо завдань кримінального провадження, а саме, щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, є навмисним затягуванням розгляду кримінального провадження.

В підготовчому судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 підтримали думку прокурора, просили у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити, посилаючись на його необгрунтованість та безпідставність.

Заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього реєстр матеріалів досудового розслідування та розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.
Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити в собі такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.
Згідно з ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається:
1) реєстр матеріалів досудового розслідування;
2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;
3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування;
4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного.
З урахуванням зазначеного вище, статус особи щодо якої здійснюється кримінальне провадження законодавець визначає у певний спосіб. Зокрема, статус підозрюваною у особи виникає від моменту повідомлення про підозру, тобто певної процесуальної дії, які повинен вчинити слідчий або прокурор, а статус обвинуваченого особа набуває від моменту надходження обвинувального акта щодо неї до суду, тобто настання певної події у часі, а не проведення такої процесуальної дії як вручення обвинувального акта.
За таких підстав, вказівка в тексті обвинувального акта про повідомлення ОСОБА_4 про підозру вказує про вчинення слідчим або прокурором відповідної процесуальної дії під час досудового розслідування.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Зі змісту вказаної норми Закону вбачається, що повернення обвинувального акта прокурору є правом, а не обов`язком суду.

На стадії підготовчого провадження суд уповноважений на перевірку обвинувального акта, який надійшов від прокурора, лише на відповідність вимогам, передбачених ст. 291 КПК України.
Детальний аналіз вказаної норми Закону, зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а також норм, що формують інститут обвинувачення у вітчизняному кримінальному процесі, висловлено Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2016 року, де зазначено наступне.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення");

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У вказаній постанові Судом викладено тлумачення нормативного змісту інституту "обвинувачення", неоднакове застосування норм якого автоматично може потрапляти під дію статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з огляду на недотримання гарантій права на справедливий суд.

Так, визначаючи основні терміни КПК, у п. 13 ч. 1 ст. 3 законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта ( ч. 2 ст. 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК).

Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

При цьому Суд роз`яснив, що при вирішенні питання щодо підстав, які можуть бути розцінені як недотримання вимог кримінального процесуального закону наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд, слід ураховувати наступне.

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до п. "а" ч. 3 ст. 6 є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

Верховний Суд у вказаній постанові звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 як на підставу для повернення обвинувального акта прокурору посилається на те, що в обвинувальному акті викладено підозру, а не сформульовано обвинувачення, що істотно впливає на конкретність обвинувачення та перешкоджає праву на захист обвинуваченого.

Із змісту обвинувального акта вбачається, що попри відсутність в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено в обвинувальному акті в обсязі, як то передбачено Законом.

Зазначене вказує на те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_4 не викликає сумнівів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Європейський суд як складову загального принципу верховенства права розглядає правову визначеність, яка в міжнародному праві пов`язується з реалізацією права на справедливий і публічний судовий розгляд справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

З урахуванням, зазначеного вище, суд дійшов висновку про те, що відсутність вказівки в обвинувальному акті щодо ОСОБА_9 на його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому суд вважає за необхідне у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 11 жовтня 2017 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, прокурору Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області, у зв`язку з його невідповідністю вимогам, встановлених п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відмовити.

Керуючись статями 291, 314-316, 395 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 від 11 жовтня 2017 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подання скарги до Барського районного суду Вінницької області.

Суддя