Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/244/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
ЄРДР № Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, спільними апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.06.2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину дружини, раніше судимого:
- 24.02.2011 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки. Звільнений 01.11.2013 року згідно ухвали Крижопільського районного суду Вінницької області від 24.10.2013 року умовно достроково на 1 рік 3 місяці 15 днів,
визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень та призначено покарання за ч.2 ст.127 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; за ч.1 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання частини невідбутого покарання за попереднім вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.02.2011 року остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Митрофанівка Бобринецького району, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , маючому середню освіту, працюючого трактористом-машиністом ФОП ОСОБА_10 , одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, у відповідності до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,
визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень та призначено покарання за ч.2 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років; за ч.1 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_11

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2017 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 визнано винними за ч.2 ст. 127 КК України та ч.1 ст. 189 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було змінено в частині кваліфікації їхніх дій та визнано винними за ч.2 ст. 127 КК України та ч.1 ст. 18 ч.1 ст. 189 КК України. Визначено ОСОБА_8 та ОСОБА_6 взяти під варту в залі суду.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 лютого 2019 року ухвалу Апеляційного суду Кірвоградської області від 13 грудня 2017 року скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді апеляційної інстанції. Визначено залишити ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою до проведення апеляційного розгляду, але не більше ніж на 60 діб, тобто до 14 квітня 2019 року.
Враховуючи зазначені обставини, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, обґрунтовуючи тим, що обвинувачені обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. На даний час продовжують існувати ризики, а саме можливість обвинувачених переховуватися від суду, впливати на потерпілого та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що є підставою для продовження строку тримання під вартою по обраному раніше запобіжному заходу. Зазначає, що при цьому потрібно оцінити суворість призначеного покарання обвинуваченому та визнати за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник-адвокат ОСОБА_12 подав клопотання про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на інший запобіжний захід, не пов`язаний з тримання під вартою в зв`язку з тим, що в клопотанні прокурора ризики, передбачені ст. 177 не деталізовані, не описані та не розкриті, відсутнє обґрунтування неможливості застосувати більш мякий запобіжний захід. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі жодним чином не намагався ухилятися від своїх обов`язків та не чинив будь-якого тиску на учасників кримінального провадження, має постійне місце проживання. Вказує,що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи клопотань, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання захисника ОСОБА_13 залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.
Пунктом 1 статті 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
Тому, вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченим, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 суд враховує: тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються останні, яке скоєне проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до десяти років, та за тяжкий злочин, покарання за який передбачено також у виді позбавлення волі на строк до 7 років, ступінь відповідальності, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також наявність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є особами працездатного віку, за станом здоров`я скарг не має, ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, ОСОБА_8 у відповідності до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості. Обидва обвинувачених є одруженими та мають на утриманні малолітніх дітей.
У судовому засіданні прокурором доведено обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , вони можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілого, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року ОСОБА_8 і ОСОБА_6 було взято під варту на виконання вироку та відбуття призначеного покарання та в подальшому постановою Верховного Суду продовжено строк тримання обвинувачених під вартою. Так як на цей час ухвалений відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вирок не набрав законної сили і має бути переглянутий у апеляційному порядку, враховуючи те, що обвинуваченим за вироком суду призначено покарання у виді позбавлення волі до відбуття реального покарання, то у колегії суддів наявні підстави для висновку, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 можуть вжити заходів для перешкоджання здійснення апеляційного розгляду та вжити заходів уникнення ним відбування призначеного покарання.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання та продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді взяття під варту, на даному етапі провадження у кримінальному провадженні не зменшились. Нових даних на підтвердження неможливості утримання обвинувачених під вартою до суду не надійшло, стан їх здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення. Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає особі обвинувачених, характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду.

Дана позиція кореспондується з постановою Верховного Суду, який в своєму рішенні, зазначив, що з огляду на те, що ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року, на підставі якої ОСОБА_8 і ОСОБА_6 було взято під варту була скасована та беручи до уваги вимоги закону про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та з метою попередження ризику переховування ОСОБА_8 та ОСОБА_6 від суду, а також виходячи з того, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права сторін у справі, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, та враховуючи, що метою запобіжного заходу є подальший розгляд кримінального провадження, Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою до проведення апеляційного розгляду, але не більше ніж на 60 діб.
Розглянути кримінальне провадження до спливу строку дії попереднього рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, неможливо, оскільки з об`єктивних причин обвинувачені не були доставлені в судове засідання.
Таким чином, обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, про який просить захисник ОСОБА_12 в своєму клопотанні, на думку суду не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження в суді.

До того ж обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим запобіжному заході у вигляді тримання під вартою відпала, судом не було встановлено. Жодних доказів цих обставин стороною захисту суду не надано.

На даний час продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 повністю відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час розгляду даного питання.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, заперечення сторони захисту щодо можливості зміни запобіжного заходу ґрунтується лише на твердженнях захисника.

Документальних підтверджень, крім тих, які вже були предметом дослідження та оцінки судом, у т.ч. й апеляційної інстанції під час перегляду вироку, стороною захисту не надано.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що строк тримання обвинувачених під вартою спливає, а підстави для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий відсутні, суд приходить до висновку, що обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

А тому, враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, оскільки метою продовження запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, що виправдовує дію саме такого запобіжного заходу, а клопотання захисника адвоката ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177, 193 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строком на 60 днів задовольнити.
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 10 квітня 2019 року до 08 червня 2019 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2