Справа №588/1630/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/255/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши в режимі відеоконференції з Конотопським міськрайонний судом Сумської області у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тростянецького міськрайонного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коломак Валківського району Харківської області, громадянина України, непрацюючого, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останнього разу

- 13.04.2018 року Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій обвинуваченого, просив вирок суду змінити в сторону пом`якшення призначеного йому покарання, а саме просив, призначити йому покарання у вигляді обмеження волі, залишивши його в ДУ «Конотопський виправний центр №130».

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому за цим законом покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 13.04.2018 року у вигляді двох місяців обмеження волі, перевівши їх відповідно до п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України в 1 місяць позбавлення волі, остаточно призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 роки 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбуття ОСОБА_7 покарання визначено обраховувати з моменту фактичного затримання для виконання цього вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-дактилоскопічних експертиз в сумі 2002 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_7 , запевнив суд, що стане на шлях виправлення. Відбуваючи покарання у вигляді обмеження волі в ДУ «Конотопський виправний центр №130» він матиме можливість відшкодувати шкоду, завданій потерпілій та погасити заборгованість перед державою за судові витрати.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_7 16 травня 2018 року, близько 04 години 30 хвилин, проходив повз магазин «Ідеал», що по вул. Гришина, 2 у м. Тростянець Сумської області, власницею якого є ОСОБА_8 . Маючи корисливий умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов ближче до вказаного магазину та з метою викрадення невизначених продуктів харчування, за допомогою сокири, яку мав при собі, розбив вікно зі сторони вулиці, через яке незаконно проник до приміщення магазину, де в подальшому, з холодильної установки взяв одну рибину холодного копчення, а з полиць дві пляшки горілки «Nemiroff» та 3 пачки сигарет, залишивши приміщення магазину через теж вікно, після чого, склав викрадене майно до належної йому сумки та пішов у бік залізничного вокзалу, що у м. Тростянець Сумської області. Отримавши можливість розпорядитись викраденим майном, в подальшому ОСОБА_7 самостійно вжив його.

Вартість викраденого у ОСОБА_8 майна, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 1037 від 17.09.2018 року, становила 681 грн. 25 коп.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який вимоги апеляційної скарги підтримав та просив оскаржуваний вирок суду змінити в сторону пом`якшення призначеного йому покарання, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги обвинувачення заперечив та просив вирок суду залишити без зміни, а вимоги апеляційної скарги захисника без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 394, ч.1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до приміщення, є правильною.

Що стосується призначеного обвинуваченому за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , він не згодний з призначеним видом покарання.

Так, згідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання передбачені ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, вказаних вимог закону суд дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання враховано тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, який свою вину визнав, однак раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, непрацюючий, згідно довідки характеристики за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Судом також враховані обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого за вчинення злочину, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України в межах передбачених санкцією зазначеної статті, у виді позбавлення волі.

Таким чином, покарання, призначене ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України в мінімальних межах санкції вказаної статті, відповідає вимогам закону та за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання та переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у вигляді обмеження волі, як того просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Так, відмовляючи обвинуваченому ОСОБА_7 в задоволенні його апеляційних вимог, колегія суддів враховує те, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання у вигляді позбавлення волі, дане кримінальне правопорушення вчинив після винесення Тростянецьким районним судом Сумської області вироку від 13.04.2018 року, яким він був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, у вигляді 1 року обмеження волі, що в свою чергу що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, а також відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначені ОСОБА_7 покарання, та переходу до покарання у вигляді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є достатнім для виправлення ОСОБА_7 .

Наведені в апеляційні скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 31 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4