Ухвала
Іменем України
26 квітня 2019 р.

м. Київ
справа № 645/1106/17

провадження № 51-2119 ск 19
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Кримінального касаційного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року
встановив:
вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана винуватою та засуджена за частиною 2 статті 191 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю пов`язаною з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 2 роки.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зокрема вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту та однобічність судового розгляду.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, захисниквказуючи а незаконність ухвали апеляційного суду не зазначає. Який порушень допустив такий суд з урахуванням вимог статті 419 КПК, а вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не зазначає їх з урахуванням вимог статті 412 КПК.

До того ж захисник у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 2 травня 2019 року, хоча з мотивувальної частини касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що предметом оскарження є ухвала Харківського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року.
Така неузгодженість позиції захисника позбавляє суду касаційної інстанції визначитись з предметом оскарження.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3