справа №619/149/19
провадження №1-м/619/1/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2019 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді : ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання : ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно засудженої:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Бердичев, Житомирської області, останнє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , одруженої, засудженої вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018 до 7 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму, -
ВСТАНОВИВ:
11.01.2019 до Дергачівського районного суду Харківської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України у кримінальному провадженні відносно засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У клопотанні зазначено, що 14 грудня 2018 року наказом Міністерства юстиції України №3934/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засуджену вироком російського суду громадянку України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 30.10.2018 за №06-141629/18. ОСОБА_5 засуджено вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018, до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 229.1 (контрабанда наркотичних засобів, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЕС, вчинена групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), частиною третьою статті 30, пункту «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації (текст статей додається), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_6 в Україні: АДРЕСА_1 . ОСОБА_7 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Орловській області»; кінець відбуття строку покарання - 25.10.2024.
Міністерство юстиції України просить суд розглянути клопотання без участі у судовому засіданні їх представника, яка згідно ч.1 ст.610 КПК України не є обов`язковою.
У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.
Суд, вивчивши доводи клопотання, вислухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, оцінивши зібрані докази, вважає, що клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд зобов`язаний додержуватись вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Законом України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» № 337/95-ВР від 22 вересня 1995 року, Україна приєдналась до цієї Конвенції, чим прийняла на себе зобов`язання по виконанню умов Конвенції.
Статтею 3 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та ч.1 ст.606 Кримінального процесуального кодексу України, визначаються наступні умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні:
1) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку;
2) якщо рішення (вирок) набрав законної сили та є остаточним;
3) якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж якнайменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк;
4) якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого;
5) якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі;
6) якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати;
7) якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.
Відповідно до вимог ч.3 ст.609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Згідно ч.1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, відповідно до ч.3 ст. 609 цього Кодексу, розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в України, або за місцем знаходження Міністерства юстиції України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК України, встановив:
ОСОБА_4 , є громадянкою України, що підтверджується довідкою Державної міграційної служби України та копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданим 07 серпня 2014 року Золочівським РС ГУ ДМС України в Харківській області.
ОСОБА_5 засуджено вироком Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018, до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 229.1 (контрабанда наркотичних засобів, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЕС, вчинена групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), частиною третьою статті 30, пункту «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації (текст статей додається), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Вирок набрав законної сили 18 червня 2018 року.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_6 в Україні: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_7 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 6 УФСВП Росії по Орловській області»; кінець відбуття строку покарання - 25.10.2024.
Згідно заяви ОСОБА_4 від 18 липня 2018 року, засуджена просить направити її для відбування покарання до України (а.с.21), з наслідками передачі її для подальшого відбування покарання до України ознайомлена (а.с.22).
Згідно довідки начальника ФКУ ВК-6 УФСВП Росії по Орловській області початок строку відбування покарання засудженої ОСОБА_4 - з 12 квітня 2018 року, кінець строку 25 жовтня 2014 року; зараховано: з 26 жовтня 2017 року по 11 квітня 2018 року включно. Станом на 19 липня 2018 року відбута частина покарання складає 8 місяців 23 дні, залишилось до відбуття 6 років 3 місяці 07 днів (а.с.20).
Отже, судом встановлено, що засуджена ОСОБА_4 є громадянкою України, яка зареєстрована на адміністративній території міста Дергачі, Харківської області, Україна, вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 набрав законної сили, тобто є остаточним, до закінчення строку відбування призначеного цим вироком покарання залишилось більше ніж шість місяців, передбачених п.«с» ч. 1 ст. 3 Європейської Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та п.3 ч.1 ст. 606 КПК України, ОСОБА_4 наполягає на передачі її для відбування покарання на території України.
Згідно з ч.3 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку іноземної держави.
Судом встановлено, що відповідальність за злочини, скоєні громадянинкою України України на території Російської Федерації, також передбачена Кримінальним кодексом України.
Відповідно до ст. 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
Також, ст. 4 КК України, вказує, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
У ст.5 КК України закріплено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Відповідно до ч.4 ст.10 КК України, виконання в Україні вироку іноземного суду чи міжнародної судової установи можливо, якщо діяння, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, згідно з цим Кодексом визнається злочином або було б злочином у разі його вчинення на території України.
Як вбачається з вироку Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018, ОСОБА_5 засуджено до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених частиною третьою статті 229.1 (контрабанда наркотичних засобів, тобто незаконне переміщення через митний кордон Митного союзу в рамках ЄврАзЕС, вчинена групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі), частиною третьою статті 30, пункту «г» частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації (текст статей додається), що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
Відповідальність за злочини, вчинені громадянкою України ОСОБА_4 на території Російської Федерації, передбачена наступними статтями, частинами статей КК України:
- злочин, передбачений ч.3 ст.30 п. «г» ч. 4 ст. 228.1 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах;
- злочин, передбачений ч.3 статті 229.1 КК РФ - відповідно до діючого законодавства України кваліфікується за ч.2 ст.305 КК України, як контрабанда наркотичних засобів, тобто їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем, у великих розмірах.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст.305, ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України.
Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено за даний злочин, відповідно до діючого законодавства України передбачено ст. 69 КК України.
Крім того, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 7 років призначено відповідно до ухвали Белгородського обласного суду від 18 червня 2018 року, з урахуванням положень ч.3 ст.69 КК РФ (за сукупністю злочинів шляхом часткового складення).
Вказаний принцип призначення покарання відповідає ч.1 ст.70 КК України
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України, вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Пунктом «b» частини 1 статті 9 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктом «d» статті 11 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року встановлено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.
Згідно ч.4 ст.610 КПК України, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема:
1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018, яким ОСОБА_4 , визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених передбачених ч.3 ст.229.1, ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ та призначено покарання: за ч.3 ст.229.1 КК РФ, з застосуванням ст..64 КК РФ строком 6 років позбавлення волі, за ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК РФ 5 років позбавлення волі, на підставі ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання 7 ( сім) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму, слід привести у відповідність із законодавством України, дотримуючись вимог пункту «d» статті 11 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та ч.4 ст.610 КПК України та вважати ОСОБА_4 , засудженою:
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.305 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до 6 (шестити) років позбавлення волі без конфіскації майна.
У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, суд вважає за необхідне визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання та остаточно визначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Суд не визначає засудженій додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке відповідно до санкцій ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України є обов`язковим, оскільки за вироком Бєлгородського районного суду Белгородської області від 12.04.2018, із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018 таке покарання не призначалось.
Як слідує з вироку суду іноземної держави та з довідки начальника ФКУ ВК-6 УФСВП Росії по Орловській області початок строку відбування покарання засудженої ОСОБА_4 - з 12 квітня 2018 року, кінець строку 25 жовтня 2024 року; зараховано: з 26 жовтня 2017 року по 11 квітня 2018 року включно. Станом на 19 липня 2018 року відбута частина покарання складає 8 місяців 23 дні, залишилось до відбуття 6 років 3 місяці 07 днів (а.с.20).
Керуючись статтями 9, 11 Європейської Конвенції «Про передачу засуджених осіб», статтями 372, 602, 609, 610, 614 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Міністерства юстиції про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести у відповідність із законодавством України вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018 відносно засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Бердичев, Житомирської області.
Вирок Бєлгородського районного суду Бєлгородської області від 12.04.2018 із змінами, внесеними апеляційною ухвалою Бєлгородського обласного суду від 18.06.2018, за яким ОСОБА_4 , засуджено за ч.3 ст.229.1, ч.3 ст.30 п. «г» ч.4 ст.228.1 КК РФ та призначено покарання: за ч.3 ст.229.1 КК РФ, з застосуванням ст.64 КК РФ строком 6 років позбавлення волі, за ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК РФ 5 років позбавлення волі, на підставі ч.3 ст.69 КК РФ за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання 7 ( сім) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму, слід привести у відповідність із законодавством України, дотримуючись вимог пункту «d» статті 11 Європейської конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 11 березня 1983 року та ч.4 ст.610 КПК України та вважати ОСОБА_4 , засудженою:
- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.307 КК України, до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна;
- за ч.2 ст.305 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до 6 (шести) років позбавлення волі без конфіскації майна.
У відповідності до положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначити ОСОБА_4 до відбуття покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 12 квітня 2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Зарахувати в строк відбуття покарання час затримання ОСОБА_4 та знаходження під вартою з 26 жовтня 2017 року по 11 квітня 2018 року.
Ухвалу може бути оскаржено органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України та прокурором - до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання її копії.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.
Копію ухвали направити до Державної пенітенціарної служби України, для організації прийняття засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Україну.

Суддя ОСОБА_1