ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2025/1-93/11 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/818/2/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року про повернення на додаткове розслідування кримінальної справи стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_12 у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.28 п.п.3, 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15 ч.3 ст.289, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_13 у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.28, п.п.3, 4, 6, 8, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15 ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_10 у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.28, п.п.3,6,11,12,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.3 ст.15 ч.3ст.289 КК України, ОСОБА_11 у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.28 п.п.3, 6, 11, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.3 ст.15 ч.3 ст.289 КК України, ОСОБА_14 у скоєнні злочинів передбачених ч.3 ст.146, ч.3 ст.289, ч.5 ст.27, п.п.3, 12 ч.2 ст.115 КК України повернута на додаткове розслідування.

Обґрунтовуючи своє рішення судом першої інстанції зазначено, що при провадженні досудового слідства були допущені такі порушення кримінально процесуального закону, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду, а саме:

- Орган досудового слідства, як в постанові про притягнення як обвинувачених вищевказаних осіб, так і в обвинувальному висновку вказав, що смерть ОСОБА_15 наступила від змішаної асфіксії, тобто в результаті закриття дихальних шляхів компактним предметом (в даному випадку - шлангом) при нестачі (відсутності) кисню в навколишньому просторі (за рахунок витіснення його продуктами горіння - вихлопу).

Для настання смерті при введенні шлангу, один кінець якого введено в вихлопну трубу працюючого автомобіля, а інший - в рот потерпілого, необхідно час, що обчислюється не більше ніж 5-10 хвилинами. Таким чином, орган досудового слідства не встановив час настання смерті ОСОБА_15 .

Крім того, місце скоєння злочину і місце настання смерті ОСОБА_15 також не встановлено.

Аналогічні порушення допущені в частині встановлення часу і місця вчинення злочину і місця настання смерті ОСОБА_16 і ОСОБА_17 .

Зазначені порушення кримінально-процесуального закону, на думку суду свідчили про неконкретне обвинувачення, що тягне за собою порушення прав ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 на захист, і, виходячи з рішень Європейського суду з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії», «Каменски проти Австрії») може відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення даних обставин до відома обвинувачених, вони є офіційне письмово повідомленими про фактичні та юридичні підстави пред`явленого їм обвинувачення.

Також, в матеріалах кримінальної справи, в томі 19 на а.с. 33-34, 149-159 є постанови про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_11 від 24.02.2009 року та від 25.03.2009 року, які не відповідають зазначеним вище вимогам кримінально-процесуального закону.

Так, постанова про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_11 від 24.02.2009 року не містить його повного тексту, а саме відсутня частково описова і повністю відсутня резолютивна частина даної постанови, а а.с. 35, 36 взагалі відсутні в матеріалах кримінальної справи, що було встановлено під час надходження вищевказаної кримінальної справи до Комінтернівського районного суду м. Харкова та про що складено відповідний акт.

Постанова про притягнення як обвинуваченого ОСОБА_11 від 25 березня 2009 року також не містить його повного тексту, тобто повністю відсутня резолютивна частина даної постанови. Крім того, органом досудового слідства при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_11 25 березня 2009 року грубо порушені вимоги ст. 140 КПК України і в матеріалах справи відсутній протокол пред`явлення і роз`яснення суті обвинувачення ОСОБА_11 , а також відсутній а.с. 160.

Крім того, в кримінальній справі в томі 6 відсутні а.с. 124, 125 і є сліди вирізання. Даний факт був встановлений під час надходження вищевказаної кримінальної справи до Комінтернівського районного суду м. Харкова, про що складено відповідний акт 28.12.2017. Також в томі 19 відсутні а.с. 35, 36. 160. Слід зазначити, що в томах 5, 6, 19 складений опис має підчистки і підтирання, а також не відповідає документам, які є в вищевказаних томах кримінальної справи.

Вищевказані обставини, на думку суду, свідчили про істотне порушення органом досудового слідства вимог ст. ст. 218, 219, 220 КПК України ( 1960р), оскільки обвинуваченим, їх захисникам, а також потерпілим не були надані всі матеріали кримінальної справи для ознайомлення.

При цьому суд вважав, що зазначені порушення не можуть бути усунені в судовому засіданні, а тому дану кримінальну справу необхідно повернути прокурору Харківської області для організації проведення додаткового розслідування під час якого органу досудового слідства, шляхом виконання слідчих дій, передбачених кримінально-процесуальним законом, слід усунути вищевказані порушення і встановити місце скоєння злочинів (вбивств ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 ), а також часу і місця настання їх смерті.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та повернути кримінальну справу для розгляду по суті в іншому складі суду.

Обґрунтовуючи свою вимогу зазначає, що недоліки досудового слідства на які вказав суд можуть бути усунені в судовому засіданні шляхом більш ретельного допиту підсудних, свідків, витребування необхідних довідок та судових доручень в порядку ст. 315-1 КПК 1960 року.

Також зазначає, що знищені процесуальні документи кримінальної справи у більшості своїй були поновлені на надані до суду.

Крім того вказує, що судом не зазначено жодної слідчої дії, яку треба провести під час додаткового розслідування.

Також автор апеляції звертає увагу на те, що кримінальна була з порушення ст. 38 КПК 1960 року передана до Комінтернівського районного суду м.Харкова, оскільки це питання було вирішено колегією судів, а не головою суду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , їх захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, обвинуваченого ОСОБА_12 , який поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 365 КПК України 1960 року (далі КПК України ) вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора в частині щодо про порушень процедури визначеної ст.38 КПК України при направленні даної кримінальної справи до Комінтернівського районного суду м. Харкова, оскільки це питання не стосується оскаржуваної ухвали.

Втім, інші доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає слушними, виходячи з наступного.

Згідно ст. 246 КПК України (редакція 1960 р.) при попередньому розгляді справи суддя з власної ініціативи або за клопотанням прокурора, обвинуваченого, його захисника чи законного представника, потерпілого, позивача, відповідача або їх представників своєю постановою повертає справу на додаткове розслідування у випадках, коли під час порушення справи, провадження дізнання або досудового слідства були допущені такі порушення вимог КПК України, без усунення яких справа не може бути призначена до судового розгляду.

Виходячи з роз`яснень абз.2 п. З, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 11.02.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування» допущені при вчинені окремих слідчих чи процесуальних дій порушення закону, що призвели до ущемлення прав та інтересів учасників процесу, поновити які неможливо, не можуть бути підставою для повернення справи на додаткове розслідування.

Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК України, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення кримінальної справи на додаткове розслідування є неприпустимим.

Відповідно до п. 13 цієї ж Постанови у постанові судді про повернення справи на додаткове розслідування має бути обґрунтовано висновок про наявність підстав для повернення справи на додаткове розслідування і може бути зазначено, які слідчі дії необхідно провести під час нього.

При цьому суддя не вправі наперед вирішувати питання про формулювання й обсяг обвинувачення, його доведеність, кваліфікацію вчиненого, достовірність того чи іншого доказу чи переваги одних доказів перед іншими, а також вважати встановленими обставини, які підлягають перевірці в ході додаткового розслідування.

Приймаючи рішення про повернення справи на додаткове розслідування суд першої інстанції зазначених вимог не дотримався.

Зокрема, суд вдався до аналізу обставин, що підлягають доказуванню, зазначивши, про не встановлення часу та місця настання смерті ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_17 у постановах про притягнення як обвинувачених.

Крім того, суд першої інстанції, аналізуючи зміст постанови про притягнення як обвинувачених наведених нижче осіб, констатував істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону яке виразилось у неконкретності пред`явленого обвинувачення ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 .

Таким чином суд вдався до оцінки доказів, вирішив питання про достовірність окремих доказів, що неприпустимо при вирішенні питання про повернення справи на додаткове розслідування

В той же час, суд не врахував вимоги ст.277 КПК України 1960 року згідно яких під час судового розгляду до закінчення судового слідства прокурор вправі змінити пред`явлене особі обвинувачення.

Відтак, суд першої інстанції завадив прокурору скористатись таким правом, що було б можливо у наступній стадії процесу, тобто під час судового розгляду.

Посилання в ухвалі на відсутність в матеріалах справи певних аркушів та процесуальних документів, а також наявність підчисток і підтирань в описі томів 5, 6, 19 та невідповідність наявних у них документів опису не є визначеними Законом підставами повернення справи на додаткове розслідування.

Посилання в ухвалі на порушення вимог ст. 218-220 КПК України також є необґрунтованим, оскільки ні обвинувачені, ні їх захисники не заявляли клопотання про порушення слідчим наведених вимог Закону щодо відсутності деяких матеріалів справи та ці обставини виникли вже після надходження справи до суду.

Крім того, в оскаржуваній ухвалі не сформульовано висновок які слідчі дії необхідно провести для усунення тієї неповноти та порушень вимог кримінально-процесуального закону, які констатовані судом та причини з яких вони не можуть бути усунені ним шляхом надання доручень згідно ст.315-1 КПК України 1960 року, відтак мета повернення справи на додаткове розслідування є незрозумілою.

Більш того, відповідно до ст. 257 КПК України 1960 року суд першої інстанції при розгляді справи повинен безпосередньо дослідити докази в справі: допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи та інші документи.

З матеріалів справи вбачається, що вирішуючи клопотання про повернення її на додаткове розслідування суд першої інстанції обмежився лише з`ясуванням думки учасників судового розгляду стосовно підстав для задоволення або ж відмови у даному клопотанні.

В той же час жоден з документів, на які посилається місцевий суд приймаючи рішення про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування ним безпосередньо досліджений не був.

Оскільки суд першої інстанції наводив певне мотивування щодо своєї незгоди з якістю процесуальних дій та змістом складених процесуальних документів чим втрутився в оцінку доказів, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повернення кримінальної справи на новий судовий розгляд до того самого суду в іншому складі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 362, 365, 366, ч. 7 ст. 374, 382 КПК України (в ред. 1960 року) та п. 15 Перехідних положень КПК України , колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Комінтернівськго районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року про повернення на додаткове розслідування кримінальної справи стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 скасувати, а справу повернути до районного суду для розгляду по суті в іншому складі.

Головуючий

Судді