печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3809/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2019 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання в.о. директора ДП «Нігинський кар`єр» ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2018 року № 757/41027/18-к,-

В С Т А Н О В И В:
28 січня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва від представника ДП «Нігинський кар`єр» в.о. директора ОСОБА_3 надійшло клопотання про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2018 року (№ 757/41027/18-к), у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000656 від 20.03.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 204, ч. 5 ст. 191 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2018 арешт із забороною відчуження та використання будь-яким чином майна, яке перебуває на балансі ДП «Нігинський кар`єр», накладено необгрунтовано та в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

В зв`язку із накладенням арешту із забороною використання будь-яким чином основних засобів фактично зупинена та обмежена подальша правомірна господарська діяльність підприємства, арештоване майно під час проведення слідчих дій було детально описане, необхідні слідчі дії з виявлення можливих слідів вчинення злочину на арештованому майні та інших відомостей, які можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні проведено, а тому подальше застосування заборони використання будь-яким способом майна є неспівмірним обмеженням права власності власника такого майна.

В судовому засідання учасники не з`явились, про час та місце розгляду даного провадження були повідомлені належним чином.

На адресу суду надійшло клопотання, в якому представник заявника клопотання про скасування арешту підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Прокурор до канцелярії суду подав заяву, в якій просить клопотання розглянути у його відсутність, проти задоволення клопотання не заперечує.

Суд, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту на майно та матеріали клопотання про накладення арешту на майно, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Отже, чинним кримінальним процесуальним законодавством визначається, що ухвалою слідчого судді арешт може бути накладений: на рухоме майно юридичної особи з метою збереження речових доказів за умови встановлення можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо накладення арешту на майно є розумним і співмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000656 від 20.03.2018, за фактом вчинення службовими особами ДП «Нігинський кар`єр» кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 240, ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2018 задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 та накладено арешт на техніку, яка перебуває на балансі ДП «Нігинський кар`єр».

Розгляд клопотання про накладення арешту на майно здійснювався за відсутності власника майна.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що арешт накладено з метою забезпечення зберігання речових доказів.

Суд враховує, що з моменту накладення арешту на майно із встановленням заборони його відчуження та використання будь-яким чином, а тому вказане майно в якості речових доказів детально описано, проведені необхідні слідчі дії, встановлена заборона використання майна будь-яким чином перешкоджає правомірній господарській діяльності ДП «Нігинський кар`єр», і в подальшому може призвести до зупинення діяльності підприємства.

Захід забезпечення кримінального провадження у формі накладення арешту на майно, має відповідати вимогам щодо розумності і співмірності обмеження права власності особи із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись статтями 131, 170, 173, 174, 309 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2018 року № 757/41027/18-к на техніку, яка перебуває на балансі ДП «Нігинський кар`єр» (), а саме на:

-Екскаватор марки «ЭО-6122», державний номер НОМЕР_1 , 1986 року випуску, ідентифікаційний № 93, виробник Росія;

-Буровий верстат, моделі 5 СШБ-200-36, державний номер 00045 Т ВХ, 1991 року випуску, виробник Росія, ідентифікаційний № 259;

-Автомобіль марки БЕЛ АЗ 75405, державний номер НОМЕР_2 , 1991 року випуску, виробник Білорусія, інвентарний № 14200, двигун № 30938;

-Екскаватор. Модель ЭКГ 4,6 Б, державний номер НОМЕР_3 , 1980 року випуску, виробник Росія, ідентифікаційний № 7933;

-Екскаватор. Модель ЭКГ 4,6 Б, державний номер НОМЕР_4 , 1972 року випуску, виробник Росія, ідентифікаційний № 5525;

-Екскаватор. Модель ЭКГ 4,6 Б, державний номер НОМЕР_5 , 1969 року випуску, виробник Росія, ідентифікаційний № 4720;

-Транспортний засіб марки «ГАЗ 53», державний номер НОМЕР_6 , VIN НОМЕР_7 , синього кольору, 1988 року випуску, тип бортовий С, об`єм двигуна 4250 В;

-Транспортний засіб «КРАЗ 256Б1», державний номер № НОМЕР_8 , сірого кольору, 1992 року випуску, VIN НОМЕР_9 , тип ТЗ Самоскид С, об`єм двигуна 14860 D;

-Транспортний засіб «КРАЗ 256Б1», державний номер № НОМЕР_10 , зеленого кольору, 1981 року випуску, VIN НОМЕР_11 , тип ТЗ Самоскид С, об`єм двигуна 14860 D;

-Транспортний засіб «КРАЗ 256», державний номер № НОМЕР_12 , зеленого кольору, 1991 року випуску, VIN НОМЕР_13 , двигун № НОМЕР_14 , тип ТЗ Самоскид С, об`єм двигуна 14860;

-Транспортний засіб «КРАЗ 256Б1», державний номер НОМЕР_15 , зеленого кольору, 1980 року випуску, VIN НОМЕР_16 , тип ТЗ Самоскид С, об`єм двигуна 14860 D;

-Транспортний засіб «ГАЗ 5312», державний номер НОМЕР_17 , зеленого кольору, 1983 року випуску, VIN НОМЕР_18 , тип ТЗ Автопідйомник С, об`єм двигуна 4250 В

-Транспортний засіб «КАМАЗ 5410», державний номер НОМЕР_19 , зеленого кольору, 1989 року випуску, VIN НОМЕР_20 , типу сідловий тягач Е, об`єм двигуна 33217;

-Транспортний засіб «УРАЛ 495101», державний номер НОМЕР_21 , зеленого кольору, 1990 року випуску, VIN НОМЕР_22 , тип пасажирський CiD, об`єм двигуна 10850 D;

-Транспортний засіб «БелАЗ - 75405», державний номер НОМЕР_23 , 1991 року випуску, виробник Білорусія, двигун № НОМЕР_24 , ідентифікаційний № НОМЕР_25 ;

-Транспортний засіб «БелАЗ - 75405», державний номер № НОМЕР_26 , 1991 року випуску, виробник Білорусія, двигун № НОМЕР_27 , ідентифікаційний № НОМЕР_28 ;

-Транспортний засіб «БелАЗ - 75405», державний номер НОМЕР_29 , 1992 року випуску, виробник Білорусія, двигун № НОМЕР_30 , ідентифікаційний № НОМЕР_31 ;

-Транспортний засіб «Бульдозер Т- 170», державний номер НОМЕР_32 , 1991 року випуску, виробник Росія, ідентифікаційний № НОМЕР_33 , в частині заборони будь яких дій по користуванню ним.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1