Справа № 202/7651/18
Провадження № 1-кп/206/108/19
У Х В А Л А

21.03.2019року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретареві ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0001435 від 02.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
На розгляді у Самарському районному суді м. Дніпропетровська з 03.12.2018 року перебуває кримінальне провадження № 0001435 від 02.09.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб обвинуваченому ОСОБА_6 , строк застосування якого спливає 22 березня 2019 року, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Захисник-адвокат та обвинувачений заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити на домашній арешт, посилаючись при цьому на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Обвинувачений направив до суду клопотання в якому вказує, що він примирився із потерпілим, і він у свою чергу бажає відшкодувати завдані матеріальні збитки на лікування останнього у зв`язку з чим і просить змінити запобіжний захід. Крім того надали до суду довідку про те, що обвинувачений є військовозобов`язаним запасу.
Потерпілий та його представник в судовому засіданні покладались на розсуд суду.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, додаткового дослідивши в нарадчій кімнаті кримінальне провадження та клопотання про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, колегія суддів, у відповідності до ст. ст. 177, 178 КПК України враховує тяжкість покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, та вважає наявними підстави для продовження дії ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак на строк менший ніж 60 діб.
Ризиками, які колегія суддів оцінює у сукупності з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Таким чином, ризики, що були раніше підставою для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні повністю не перестали існувати.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки обвинуваченого, вік та стан здоров`я обвинуваченого, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_6 , наявність не знятої та не погашеної судимості за злочин проти життя та здоров`я особи, відсутність постійного місця роботи, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Доводи обвинуваченого, що він не може триматися під вартою умовах слідчого ізолятора нічим об`єктивно не підтверджені.
Застосування до обвинуваченого на даний час більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також, враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину та можливість ухилення від явки до суду.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Беручи до уваги викладене, а також обставини інкримінованого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає необхідним продовжити строк дії щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід і на такий термін буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Разом з тим, колегія суддів наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище колегією суддів.
Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора частково та продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 30 днів, як наслідок відмовити обвинуваченому та його захиснику в задоволенні клопотання в частині зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Колегія суддів вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, не перешкоджає інтересам правосуддя.
Таке застосування не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 176-183, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задовольнити частково.
У задоволенні клопотання ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Продовжити до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 19 квітня 2019 року включно.
Копію ухвали надіслати до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)" до виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3