18.01.2019
У Х В А Л А
18 січня 2019 року м. Одеса
Колегія Приморського районного суду м. Одеси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , -
В С Т А Н О В И Л А :
28 серпня 2015 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси, кримінальне провадження призначене до судового розгляду, міра запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 залишена без змін - тримання під вартою.
04 жовтня 2016 року по зазначеному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.
22 листопада 2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси зазначене кримінальне провадження призначено до судового розгляду.
В підготовчому судовому засіданні прокурори вважали за можливе призначити провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти призначення обвинувального акту до судового розгляду та в свою чергу, просили повернути обвинувальний акт, мотивуючи тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті не міститься викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в ньому викладені лише анкетні данні обвинуваченого, зміст підозри, а також кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , та правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Разом з цим, такі відомості, у відповідності до положень ст.277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_5 за цим процесуальним рішенням має статус підозрюваного.
Потерпілий ОСОБА_9 просив повернути обвинувальний акт прокурору.
У відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути прокурору обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Так, статтею 291 КПК України визначений ряд вимог щодо змісту обвинувального акту, а саме: до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, та цивільний позов, а також розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленим, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених, ст. 296 ч.4, ст. 147 ч.2, ст. 187 ч.4, ст. 115 ч.2 п. 3,6 КК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим статті 291 цього Кодексу.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Всупереч п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 фактично не містить формулювання обвинувачення. Зазначене формулювання обвинувачення не відповідає вимогам закону.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання встановлених юридичних (об`єктивних і суб`єктивних), а також кваліфікуючих ознак, що визначають конкретне діяння як суспільно небезпечне.
Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" Європейський Суд з прав людинин та основоположних свобод нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51);
У рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
У рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії" зазначено, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ... .
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Слід зазначити, що обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді.
В даному обвинувальному акті фактично викладені лише зміст підозри, а також ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_5 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюється останній.
Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_5 за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного.
З урахуванням того, що в обвинувальному акті фактично відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_5 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.
У відповідності до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
В даному разі, органом досудового розслідування, передчасно, і без проведення судового розгляду, зазначено, що ОСОБА_5 вжив наркотичний засіб та з посиланням на це, як обставину, що обтяжує покарання (Т. 1, а.с. 4). При цьому, відсутнє посилання на проведену експертизу щодо цього факту, що розцінюється судом як недолік обвинувального акту, усунути який під час судового розгляду неможливо.
Зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_5 недвозначно констатує факт вживання наркотичних засобів та вчинення ним кримінального правопорушення в стані, викликаному вживанням одурманюючих або інших наркотичних засобів, всупереч принципу презумпції невинуватості, вимог КПК України й практики Європейського суду.
При цьому, суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до положень кримінального процесуального закону підлягає обов`язковому застосуванню та виходить з того, що презумпція невинуватості порушується, якщо судове рішення щодо особи, яка обвинувачується у вчинені кримінального злочину, відображає думку про його винність до того, як його вина була доведена відповідно до закону.
З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, про неможливість призначити даний обвинувальний акт до судового розгляду і необхідним буде його повернути прокурору для усунення вказаних недоліків.
Так, вказівка в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_5 скоїв інкриміновані йому кримінальні правопорушення, під впливом, викликаним вживанням одурманюючих або інших наркотичних засобів та посилання на це, як на обставину, яка обтяжує покарання є безпідставними, оскільки обвинувачення останнім висунуте не було у встановленому законом порядку та не міститься в самому обвинувальному акті. Більш того, така вказівка в обвинувальному акті є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
За таких обставин, вказане обвинувачення є неконкретним і таким, що порушує право на захист обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту та додатків вимогам КПК України, в зв`язку з чим він підлягає поверненню прокурору.
На підставі викладеного з урахуванням думки учасників кримінального провадження, керуючись ст.ст. 42, 290, 291, 314, 372, 376 КПК України, колегія суддів -
У Х В А Л И Л А :
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення через Приморський районний суд м. Одеси.
Повний текст судового рішення буде проголошено 22 січня 2019 року о 15 годині 15 хвилин в залі судових засідань №108 Приморського районного суду м. Одеси.
Колегія суддів Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1
ОСОБА_3
ОСОБА_2