КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/24/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

представників власника майна ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора четвертого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку 13 вересня 2018 року майно, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.09.2018, за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_1 ).
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представники власника майна ОСОБА_6 , адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти зазначають про те, що ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 не мають жодних фінансово-господарських відносин з ТОВ «Еко Нова» та ТОВ «Гуд-торг-ЛТД». Вказують, що слідчий мав можливість зняти копію інформації в електронному вигляді з вилучених носіїв інформації. Додають, що діяльність ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 після арешту майна зупинилася.
Також апелянти зазначають про невідповідність вилученого майна вимогам ст. 98 КПК України, через відсутність даних про те, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Апелянти стверджують, що ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_6 є платниками єдиного податку, а ФОП ОСОБА_6 є платником єдиного податку третьої групи. Додають, що у даному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено.
Далі в апеляційній скарзі апелянти вказують, що прокурором не зазначено яке відношення ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 мають до розслідуємого кримінального правопорушення, з урахуванням того, що витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не містить даних, які б підтверджували існування будь-якого кримінального провадження відносно ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 .
Крім того, автори апеляційної скарги звертають увагу суду на те, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2018 скасовано арешт вилученого під час обшуку майна ТОВ «Еко Нова». Стверджують, що ухвала слідчого судді постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.
Одночасно автори апеляційної скарги ставлять питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обгрунтування пропуску строку вказують, що повний текст оскаржуваного судового рішення отримано стороною захисту 12.10.2018 року.
Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та його представників, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Клопотання апелянтів щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню, оскільки, на переконання колегії суддів, цей строк пропущено з поважних причин.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0003441, відомості про яке 30.10.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України.
Прокурор четвертого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку 13 вересня 2018 року майно, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.09.2018, за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_1 ), яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя, прийшов до правильного висновку, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Посилання апелянтів на невідповідність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами провадження, а саме постановою про визнання речовими доказами від 14 вересня 2018 року, відповідно до якої, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовими доказами, з посиланням на те, що тимчасово вилучене в ході обшуку майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі були набуті кримінально протиправним шляхом (а.с. 70-73).
Твердження апелянтів про те, що у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки метою накладення арешту у даному кримінальному провадженні є збереження речових доказів, тобто це не вимагає доведення причетності особи до кримінального правопорушення. З цих же підстав не заслуговують на увагу і твердження апелянтів про відсутність доказів причетності ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 до даного кримінального провадження та відсутності таких даних у Єдиному реєстрі досудових розслідувань.

Окрім того, додані до клопотання матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Посилання апелянтів на те, що ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 не мають жодних фінансово-господарських відносин з ТОВ «Еко Нова» та ТОВ «Гуд-торг-ЛТД», не є предметом розгляду при вирішення питання про застосування щодо особи заходів забезпечення кримінального провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження апелянтів з приводу того, що ФОП ОСОБА_10 та ОСОБА_6 є платниками єдиного податку.
Посилання авторів апеляційної скарги на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12.04.2018, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, не заслуговують на увагу, оскільки дана ухвала не є предметом апеляційного перегляду у даному судовому засіданні.
Твердження апелянтів про те, що арешт майна призведе до зупинення діяльності ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 , як на підставу для скасування ухвали слідчого судді, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце. Крім цього, апелянтами не доведено, що арешт майна призвів до зупинення підприємницької діяльності.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянтів щодо порушення при розгляді даного клопотання вимог кримінального процесуального законодавства, слід визнати непереконливими.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити представникам власника майна ОСОБА_6 , адвокатам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку 13 вересня 2018 року майно, за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_1 ), залишити без змін, а апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_6 , адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

______________________ ______________________ ______________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4