Справа № 740/2462/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/166/19
Категорія - ст.291 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в залі суду в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 серпня 2017 року за № 0001171, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бобрик Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, інваліда I групи, раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертиз в сумі 1979 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 20 коп. на користь держави.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 18.08.2017 близько 21.30 год. ОСОБА_7 , керуючи гужовим транспортом гужовим однокінним возом, та перевозячи ОСОБА_11 і неповнолітню ОСОБА_12 , рухаючись усупереч вимог п/п «а», «б» п.7.7, п.7.3 відповідно Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), дорогою державного значення М-02 «Кіпті-Глухів-Бачівськ» та використовуючи у темну пору доби віз, не обладнаний світлоповертачами, без ліхтарів, на 47-му кілометрі вказаної автодороги порушив вимоги пунктів 7.8, 10.1, абз.2 п.10.4 та 1.5 відповідно ПДР, а саме: не переконався перед зміною напрямку руху, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та, виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу зустрічному транспортному засобу автомобілю марки «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_13 , чим створив перешкоду для руху останнього, у результаті чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем марки «Honda Accord», унаслідок якого ОСОБА_11 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , неповнолітня ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді поєднаної краніоскелетної травми, відкритої черепно-мозкової травми проникаючої, перелому склепіння та основи черепа, забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу, лівобічної отоліквореї, назоліквореї, закритого поперечного перелому правої великогомілкової кістки, які згідно висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його діяння, а також призначене судом першої інстанції покарання, просить вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2018 року скасувати у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального закону, а саме в частині не покладення на обвинуваченого обов`язків, визначених ст. 76 КК України. Апелянт просить ухвалити новий вирок, яким покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, безпідставно не поклав на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Між тим положення ч. 1 ст. 76 КК України передбачають два обов`язки, які є обов`язковими. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, тобто не застосував вимоги ст. 76 КК України, які підлягали застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та захисника, які не заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги і суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання узгоджується з вимогами ст.ст. 50, 65, 75 КК України і також не оспорюється в апеляційній скарзі прокурором, отже і в цій частині висновки суду першої інстанції не є предметом апеляційного перегляду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування вимог ст. 76 КК України, то вони заслуговують на увагу.

Згідно ч.4 ст. 374 КПК України в разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст. 75-79, 104 КК України у резолютивній частині вироку, серед іншого, зазначаються тривалість іспитового строку та обов`язки покладені на засудженого.

Частиною 1 статті 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Норма ч. 1 ст. 76 КК України має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, вказаних у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Зменшення обсягу таких обов`язків судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України чи не призначення жодного не належить до повноважень суду, отже є неправильним застосуванням матеріального закону.

Однак судом першої інстанції, всупереч нормам ч. 1 ст. 76 КК України, при звільненні обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не покладено на ОСОБА_7 обов`язків, передбачених п.1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Зважаючи на те, що в даному випадку на обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що погіршує його становище, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині застосування вимог ст. 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині свого вироку.

За вказаних обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції може вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Беручи до уваги, що ОСОБА_7 є інвалідом першої групи, колегія суддів вважає за можливе, при задоволенні апеляційної скарги прокурора, встановити іспитовий строк звільнення від покарання з випробуванням відносно ОСОБА_14 в один рік.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ніжинської місцевої прокуратури Чернігівської області ОСОБА_9 задовольнити. Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 листопада 2018 року, щодо ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 291 КК України і призначити йому покарання п`ять років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в один рік, якщо він протягом вказаного строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4