КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1370/18
Провадження № 1-кп/534/55/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2019 рокум.Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000925 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, громадянина України, із середньотехнічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

Наприкінці серпня 2018 року, ОСОБА_7 , з метою викрадення майна, прибув до території домоволодіння потерпілої ОСОБА_5 , що розташоване по АДРЕСА_2 .

Впевнившись у відсутності сторонніх осіб, ОСОБА_7 , шляхом пошкодження врізного замка на вхідних дверях, проник до вказаного будинку, де діючи таємно, з корисливих мотивів і мети, шляхом розшатування, демонтував з системи опалення вісім чавунних батарей, по всім секцій кожна, які в подальшому почергово склав у коридорі вказаного будинку.

Продовжуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , шляхом пошкодження навісного замка на вхідних дверях флігелю, що розташований на території вищевказаного домоволодіння, проник всередину згаданого приміщення, де діючи таємно, з корисливих мотивів і мети, за допомогою підручних засобів демонтував металеву плиту, що знаходилась на глиняній грубі для твердотоплевного опалення, яку в подальшому також переніс до коридору.

Наступної доби, після демонтажу вказаних металевих виробів, ОСОБА_7 , скориставшись допомогою ОСОБА_9 , якому попередньо повідомив, що є власником вказаних речей, завантажив шість чавунних батарей та металеву плиту, загальною вагою 207 кг., до автомобіля марки «ДЕО Ланос» та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілій майнової шкоди на суму 1138,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, при цьому не оспорював фактичних обставин та доказів по справі за фактом викрадення чужого майна. Об`єм викраденого майна та його вартість не заперечував. У вчиненому розкаявся, вибачився перед потерпілою та прохав суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 показала в суді, що від свої сусідів дізналася про те, що до її будинку проникали сторонні особи. Прибувши на місце пригоди, виявила зламані замки на вхідних дверях житлового будинку та сараю. Звичайний порядок речей в приміщеннях було порушено, відтіля зникли батареї опалення та металева плита з груби. ОСОБА_5 показала в суді, що завдану злочином шкоду їй відшкодовано, проте вона прохає суд призначити ОСОБА_7 суворе покарання.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , думку прокурора, захисника та потерпілої, думку обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи, в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні умисного кримінального правопорушення проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням до житла та іншого приміщення.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно досудової доповіді органом пробації обвинуваченому ОСОБА_7 визначено середній рівень ризику вчинення повторного злочину та середній ризик небезпеки для суспільства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку. Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання, судом не встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування положень статті 69 КК України та призначення покарання нижче від нижчої межі санкції статті суд не знаходить.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на те, що за змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду і про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

За таких обставин, враховуючи особу обвинуваченого, вчинення злочину ним вперше, відшкодування шкоди потерпілій особі та ставлення до скоєного, а саме дійсне визнання своєї провини, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, а також враховуючи думку потерпілої, суд вважає, що обмеження, які можуть бути застосовані до обвинуваченого при звільненні від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75, 76 КК України, зможуть забезпечити його виправлення без відбування реального покарання.

Вирішуючи питання щодо тривалості строку випробування, суд, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вважає за необхідне визначити ОСОБА_7 іспитовий строк з мінімальним терміном та покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

В ході розгляду справи потерпілою ОСОБА_5 до обвинуваченого заявлено цивільний позов про відшкодування завданої злочином майнової шкоди в розмірі 1138 грн.

Під час судового розгляду справи, потерпіла ОСОБА_5 на задоволенні позову не наполягала та прохала залишити його без розгляду у зв`язку із відшкодуванням їй завданої злочином шкоди.

З огляду на викладене, цивільний позов ОСОБА_5 підлягає залишенню без розгляду.

Процесуальні витрати по справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстави для застосування такого заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-повідомляти орган пробації про зміну місця проживання та роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації до органу пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Речові докази у справі:

-плоскогубці чорно-жовтого кольору, сумку з інструментом, що вилучені в ході огляду місця події 10.09.2018 та поміщені на зберігання до камери схову ВП №2 Кременчуцького ВП знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку обвинувачений та захисник мають право отримати в суді його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1