Справа № 129/1541/17
Провадження №11-кп/801/103/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою (із доповненнями) обвинуваченої ОСОБА_9 , апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нараївка Гайсинського району Вінницької області, уродженки АДРЕСА_1 , громадянки України, із середньою освітою, розлученої, особи з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання, пенсіонерки, раніше не судимої,

визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначено їй покарання у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.

Звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді штрафу на підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_9 , після набрання 12.09.2016 р. законної сили рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.06.2016 р., яким задоволено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_12 , про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом вселення в квартиру і вирішено усунути перешкоди ОСОБА_11 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , які чинить ОСОБА_9 , шляхом вселення ОСОБА_11 у квартиру АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, всупереч рішенню суду не впускає свого колишнього чоловіка ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 , внаслідок чого завдано моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 на 10000 грн. у виді негативних емоцій та переживань через відсутність можливості користуватися власним житлом, необхідність, маючи слабке здоров`я та інвалідність 2-ї групи, постійно винаймати житло для проживання, що призводить до істотних вимушених змін у його життєвих і соціальних стосунках.
Так, 08.11.2016 р. старшим державним виконавцем Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 здійснено вихід до квартири АДРЕСА_2 та проведено перевірку добровільного виконання боржником рішення суду про вселення ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_9 категорично відмовилася виконувати рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.06.2016 р. та, утримуючи вхідні двері, не впустила до квартири державного виконавця і ОСОБА_11 ; їй було роз`яснено, що невиконання рішення суду тягне за собою кримінальну відповідальність, однак вона продовжила чинити перешкоди у вселенні ОСОБА_11 до квартири, про що державним виконавцем складено акт від 08.11.2016 р.
Після чого, 09.12.2016 р. та 26.12.2016 р. старшим державним виконавцем Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 повторно проведено дії по примусовому вселенні ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 , під час яких ОСОБА_9 , маючи реальну можливість виконати рішення суду, діючи умисно, чинила перешкоди по вселенню ОСОБА_11 до квартири, про що старшим державним виконавцем ОСОБА_13 складено акти державного виконавця від 09.12.2016 р. та 26.12.2016 р.
В апеляційній скарзі (із доповненнями) обвинувачена ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову, так прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні цивільного позову, крім того, просить визнати її невинуватою за ч.1 ст.382 КК України та виправдати її мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції приймаючи рішення не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вказали, що ОСОБА_11 хотів проживати в окремій кімнаті, що було неможливим за обставин проживання зареєстрованого у спірній квартирі лежачого похилого віку вітчима ОСОБА_9 . Це єдина умова, за якої ОСОБА_11 хотів бути вселений в квартиру. Крім того, на момент вселення в спірну квартиру ОСОБА_11 між ним та обвинуваченою існував спір щодо порядку користування вказаним житлом та його розподілом, який є неподільним, а тому проживання разом було нереальним.

Обвинувачена зазначає, що вона не відмовлялася виконувати судові рішення та зазначила, що між нею та ОСОБА_11 не було досягнуто домовленості щодо визначення порядку користування квартирою, а не вселення. В Немирівському районному суді Вінницької області на той час знаходилась цивільна справа за її позовом до ОСОБА_11 про розподіл даної житлової квартири, проте за відомих обставин спору, ні виконавча служба, ні орган досудового розслідування не звертали на даний факт уваги, а суд першої інстанції не дав належної оцінки таким доказам.

Обвинувачена також не погоджується із стягненням судом першої інстанції із неї на користь ОСОБА_11 завданої злочином моральної шкоди в сумі 10 000 грн. та 9 500 грн. витрат на правничу допомогу, оскільки не було враховано судом те, що ОСОБА_11 не було подано підтверджуючих доказів заявленого позову: а саме відсутності у власності іншого житла, найму житла, медичних документів, що підтверджують лікування та догляду із сторони медичних працівників та рідних та змін життєвих та соціальних стосунків у житті, відсутній договір правничої допомоги в частині розміру погодинної оплати послуг адвоката, як і за поданим актом виконаних робіт, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Крім того, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що потерпілий проживає в іншому населеному пункті, і добивається вселенню до спірної квартири лише для того, щоб в подальшому вимагати у неї гроші за свою частку у ній.

Потерпілий ОСОБА_11 подав заперечення ня апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 та просив її апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає, оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Крім того, просив судовий розгляд здійснювати у його відсутність.

Прокурор, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 до початку судового розгляду своїм листом відмовилася від апеляційної скарги.

Заслухавши обвинувачену ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі (із доповненнями) та просили їх задовольнити прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги (із доповненнями) обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.382 КК України, за який вона засуджена, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим і підтверджується доказами, повно перевіреними в судовому засіданні, яким суд дав вірну оцінку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_9 були дотримані.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 за ч.1 ст.382 КК України підтверджуються:
-показами потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що після набрання 12.09.2016 року законної сили рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.06.2016 року яким задоволено його позов до колишньої дружини ОСОБА_9 і вирішено усунути йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , які чинить ОСОБА_9 , шляхом його вселення в цю квартиру, обвинувачена умисно, всупереч рішенню суду не впускає його до цієї квартири, вказав, що тричі 08.11.2016 р., 12.12.2016 р. та 26.12.2016 р. державний виконавець з його участю здійснював вихід до квартири АДРЕСА_2 та проводив дії щодо його вселення до неї, однак ОСОБА_9 всі рази перешкоджала цьому вселенню ОСОБА_11 до квартири, зокрема не пускала до квартири, не надавала йому ключів від квартири, можливості поставити власний замок на двері цієї квартири, залишити особисті речі, про що державним виконавцем були складені відповідні акти;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що один раз восени 2016 р. та двічі в грудні 2016 р. вона на запрошення державного виконавця була присутня, коли він проводив дії по вселенню ОСОБА_11 до квартири, в якій проживала ОСОБА_9 ; остання двері не відчиняла і нікого не впускала до квартири, після чого державний виконавець складав документи;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що один раз в листопаді 2016 р. та один раз в грудні 2016 р. вона на запрошення державного виконавця була присутня, коли він проводив дії по вселенню ОСОБА_11 до квартири, в якій проживала ОСОБА_9 ; однак остання ні державного виконавця, ні ОСОБА_11 не впускала до квартири і говорила, що там немає де жити, а тому вона не дозволить вселяти ОСОБА_11 до квартири; після чого державний виконавець складав акти про невиконання рішення суду, які вона підписувала;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що два рази в кінці 2016 р. вона була присутня, коли державний виконавець проводив дії по вселенню ОСОБА_11 до квартири, в якій проживала сама ОСОБА_9 ; однак остання нікого не впускала до квартири, не давала можливості поміняти замок і не дозволяла вселяти ОСОБА_11 до квартири; після чого державний виконавець складав акти про невиконання рішення суду, які вона підписувала;
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він працює старшим державним виконавцем Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області, 19.10.2016 р. ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 129/2530/15-ц від 29.09.2016 р., виданого Ладижинським міським судом про усунення перешкоди ОСОБА_11 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , які чинить ОСОБА_9 , шляхом вселення, він запропонував ОСОБА_9 добровільно виконати вказане рішення суду, однак вона відмовилася добровільно це робити та вказала, що не бажає проживати разом з ОСОБА_11 і в цій квартирі немає місця для його проживання. Після цього, ОСОБА_13 в листопаді та грудні 2016 р. тричі проводив дії по вселенню ОСОБА_11 до квартири, в якій проживала ОСОБА_9 , однак остання всі рази перешкоджала вселяти ОСОБА_11 до квартири, зокрема, фізично не пропускала нікого до квартири; після чого державний виконавець складав акти про невиконання рішення суду, виносив постанову про накладення на неї штрафу, а також звернувся до Гайсинського ВП ГУНП з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, по факту умисного перешкоджання ОСОБА_9 виконанню рішення суду щодо вселення ОСОБА_11 до квартири;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що в кінці 2016 р. вона знаходилася біля квартири ОСОБА_9 і на прохання державного виконавця підписала складений ним документ; на той час в тій квартирі проживала одна ОСОБА_9 , а ОСОБА_11 в ній не проживав;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що в грудні 2016 р. вона знаходилася в квартирі ОСОБА_9 , коли до неї прийшли державний виконавець, ОСОБА_11 та працівники поліції; державний виконавець пропонував ОСОБА_9 вселити ОСОБА_11 в квартиру, однак вона йому заперечувала, бо в квартирі знаходився хворий ОСОБА_12 , між ними відбулася суперечка, а вселення не відбулося, оскільки ОСОБА_9 їх не допустила це зробити;
- витягом з кримінального провадження № 0000033 від 17.01.2017 р., за яким 17.01.2017 р. зареєстровано кримінальне провадження за ч.1 ст.382 КК України по факту умисного перешкоджання ОСОБА_9 виконанню рішення суду щодо вселення ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 (а.с.111);
- супровідним листом Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 16.01.2017 р. № 155/2-45/3 та повідомленням старшого державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, по факту умисного перешкоджання ОСОБА_9 виконанню рішення суду щодо вселення ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 (а.с.112-115);
- виконавчим листом № 129/2530/15-ц від 29.09.2016 р. про виконання рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.06.2016 р., що набрало законної сили 12.09.2016 р., яким задоволено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_12 , про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом вселення в квартиру і вирішено усунути перешкоди ОСОБА_11 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , які чинить ОСОБА_9 , шляхом вселення ОСОБА_11 у квартиру АДРЕСА_2 (а.с.116);
- постановою старшого державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 від 19.10.2016 р. про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 129/2530/15-ц від 29.09.2016 р., виданого Ладижинським міським судом про усунення перешкоди ОСОБА_11 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , які чинить ОСОБА_9 , шляхом вселення (а.с.117);
- актом державного виконавця, складеним 08.11.2016 р. старшим державним виконавцем Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 , згідно з яким 08.11.2016 р. ним здійснено вихід до квартири АДРЕСА_2 та проведено перевірку добровільного виконання боржником рішення суду про вселення ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_9 перешкоджала вселенню ОСОБА_11 до квартири (а.с.118);
- постановою старшого державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 від 05.12.2016 р. про залучення працівників поліції до проведення виконавчих дій для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту виконавця та залучених осіб при проведенні 12.12.2016 р. в 11-00 год. виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 (а.с.119);
- актом державного виконавця, складеним 09.12.2016 р. старшим державним виконавцем Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 , згідно з яким ОСОБА_9 вручена його постанова від 05.12.2016 р. про залучення працівників поліції до проведення виконавчих дій для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту виконавця та залучених осіб при проведенні 12.12.2016 р. в 11-00 год. виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 (а.с.118);
- актом державного виконавця, складеним 12.12.2016 р. старшим державним виконавцем Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 , згідно з яким 12.12.2016 р. ним здійснено вихід до квартири АДРЕСА_2 та проведено примусові дії щодо вселення ОСОБА_11 , під час яких ОСОБА_9 перешкоджала вселенню ОСОБА_11 до квартири (а.с.121);
- постановою старшого державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 від 15.12.2016 р. про накладення штрафу на ОСОБА_9 за невиконання рішення суду щодо вселення ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 та перешкоджання примусовому його вселенню (а.с.122);
- постановою старшого державного виконавця Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 від 15.12.2016 р. про залучення посиленого наряду працівників поліції до проведення виконавчих дій для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту виконавця та залучених осіб при проведенні 26.12.2016 р. в 11-00 год. виконавчих дій щодо вселення ОСОБА_11 до квартири АДРЕСА_2 (а.с.123);
- актом державного виконавця, складеним 26.12.2016 р. старшим державним виконавцем Гайсинського РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_13 , згідно з яким 26.12.2016 р. ним здійснено вихід до квартири АДРЕСА_2 та проведено примусові дії щодо вселення ОСОБА_11 , під час яких ОСОБА_9 перешкоджала вселенню ОСОБА_11 до квартири (а.с.121);
- рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 21.06.2016 р., що набрало законної сили 12.09.2016 р., яким задоволено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_12 , про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом вселення в квартиру і вирішено усунути перешкоди ОСОБА_11 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , які чинить ОСОБА_9 , шляхом вселення ОСОБА_11 у квартиру АДРЕСА_2 (а.с.125-129);
- протоколом огляду предмету та постановою від 23.05.2017 р., за якими оглянуто виконавче провадження № 52677575 з виконання виконавчого листа № 129/2530/15-ц від 29.09.2016 р., виданого Ладижинським міським судом про усунення перешкоди ОСОБА_11 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , які чинить ОСОБА_9 , шляхом вселення, та долучено речовим доказом (а.с.162, 163).
Усі вищенаведені докази підтверджують вину ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та спростовують доводи щодо її виправдання за даною статтею.
Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_11 за ч.1 ст.382 КК України у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначаючи вид та міру покарання ОСОБА_11 за ч.1 ст.382 КК України суд першої інстанції врахував середню тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, пом`якшуючі покарання обставини, пенсійний вік, наявність ІІ-групи інвалідності загального захворювання, відсутність судимостей, призначив їй покарання у виді штрафу зі звільненням від його відбування на підставі п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п.5 Постанови Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому.
Згідно матеріалів кримінального провадження потерпілим ОСОБА_11 до суду першої інстанції було подано цивільний позов про стягнення із обвинуваченої ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 10 000 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 9 500 гривень.
Суд першої інстанції вирішуючи питання про стягнення із обвинуваченої ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 10 000 гривень у оскаржуваному вироці не вказав, із яких саме доказів він виходив для визначення даної суми, оскільки експертиза для визначення розміру немайнового характеру не призначалась, крім того, обвинувачена ОСОБА_9 як в суді першої так і в апеляційної інстанції заперечувала проти позовних вимог потерпілого ОСОБА_11 у повному обсязі.
Також судом першої інстанції в оскаржуваному вироці належним чином не обґрунтоване своє рішення про стягнення із обвинуваченої ОСОБА_9 витрат на правову допомогу в сумі 9 500 гривень, оскільки ні оскаржуване судове рішення, а ні матеріали кримінального провадження не містять належних розрахунків, із яких представник потерпілого вирахував вищевказану суму понесених ним витрат.
Враховуючи вище наведені обставини, в оскаржуваному вироці суд першої інстанції вирішуючи у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_9 моральної шкоди в сумі 10 000 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 9 500 гривень, належних чином не мотивував своє рішення про стягнення заявлених потерпілим та його представником сум, з огляду на що колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 щодо стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з огляду на що матеріали провадження в цій частині слід направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 405, 407,409,412 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 у зв`язку з відмовою від неї закрити.

Апеляційну скаргу (із доповненнями) обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_9 в частині стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасувати, та направити до суду першої інстанції для розгляду в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту її проголошення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом