Справа № 522/9894/18
Провадження 1-кп/522/280/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004866 від 14.08.2018 р., відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопоуршення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Обвинувачений та його захисник просили повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами, суд приходить до висновку, що він підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Судом встановлено істотне порушення вимог КПК України. Таким істотним порушенням вимог КПК України суд визнає невідповідність обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України.
Обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_3 і реєстр матеріалів

досудового розслідування не відповідають встановленим вимогам закону.

Органами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000716 було допущено порушення основоположних прав обвинуваченого і завдань КПК, про що вбачається з наступного.

У формулюванні обвинувачення стосовно ОСОБА_3 , обвинувального акту,

складеного слідчим ОСОБА_6 і прокурором ОСОБА_4 , зазначено, що

« ОСОБА_3 ... попрямував до ОСОБА_7 , тримаючи у правій руці пістолет

"ПМР" (№ НОМЕР_1 , калібру 9.м.м.), який є короткоствольною вогнепальною зброєю,

гладкоствольным самозарядним пістолетом, з вогнепальним принципом метання

снаряду, призначеним для стрільби патронами несмертельної дії, після чого з метою

залякування направив цей пістолет в бік ОСОБА_7 та здійснив два постріли,

після чого зробив ще два постріли угору в повітря. Зазначеними вище протиправними діями ОСОБА_3 , які супроводжувалися особистою зухвалістю, що виразилось у безладній стрілянині...».

Відтак спочатку з обвинувального акту вбачається, що дії ОСОБА_3 були

цілеспрямованими, а постріли здійснені ним мали конкретний напрямок, а вже в

наступному реченні зазначається про безладну стрілянину з боку обвинуваченого.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії»,

детальніше прописано: "Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально

проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинувачені, включаючи зміни причини обвинувачення».

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Право підозрюваного на захист - це сукупність наданих йому законом повноважень для спростування підозри або обвинувачення, пом`якшення покарання, а також захисту своїх особистих інтересів.

Забезпечення підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому права на захист є однією з основних засад судочинства в Україні, визначеної п. 6 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Таким чином відсутність в даному обвинувальному акті конкретності обвинувачення унеможливлює якісний та повний захист ОСОБА_3 і, як наслідок, є беззаперечною підставою для повернення обвинувального акту.

Крім того, ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 року було скасовано постанову слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 08.05.2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 , а також про зобов`язання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області провести додатковий допит підозрюваного ОСОБА_3 .

Вказана ухвала слідчого судді не була виконана.

Відповідно до ч. 3 ст. 382 КК України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Зважаючи на наведене слідчий та процесуальний керівник протиправно, всупереч обов`язковості судового рішення, закріпленого п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України і кримінальну відповідальність передбачену ч. 3 ст. 382 КК України, завадили ОСОБА_3 дати показання щодо відомих йому обставин у даному кримінальному провадженні.

08.05.2018 року було заявлено клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_8 , котрий був беспосереднім учасником подій 14.08.2017 р., що підтверджується заявою про злочин від 16.08.2017 р. від потерпілої ОСОБА_7 та якого було затримано патрульними поліції і доставлено до відділу поліції 14.08.2017 року, що підтверджується сторінкою 13 Фототаблиці до протоколу огляду місця подій. Разом з тим, ОСОБА_8 незадовго до зазначених подій погрожував та залякував свідка цього кримінального провадження малолітню ОСОБА_9 , після чого зірвав золотий ланцюжок з останньої, що підтверджується протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_9 від 23.03.2018 р., протоколом допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_10 від 23.03.2018 року, витягом з кримінального провадження № 0004868 від 17.08.2017 року, однак, слідчий постановою від 01.06.2018 року всупереч строку на розгляд клопотання, встановленому ст. 220 КПК та строку досудового розслідування, відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.

Такими діями слідчий, нехтуючи принципом повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та перевірки достовірності зібраних доказів, позбавив захист можливості оскаржити вказану постанову.

Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вищезазначене свідчить про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, оскільки суд у подальшому пов`язаний межами фактичних обставин, встановлених у ході досудового розслідування, і детально не виписаних у обвинувальному акті, що передбачає на зазначеній стадії процесу повернення обвинувального акту прокурору, який його затверджував.

Виходячи з вищевикладеного, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, щодо обвинувачення ОСОБА_3 не може бути призначений до судового розгляду, оскільки не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 314 КПК України, після отримання обвинувального акта, суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004866 від 14.08.2018 р. відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, керівнику Одеської місцевої прокуратури № 2, для усунення недоліків.

Зобов`язати прокурора усунути виявлені недоліки.
На ухвалу протягом 7 діб з дня її оголошення може бути подана апеляція до апеляційного суду Одеської області.

Суддя ОСОБА_1

25.02.2019