КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/670/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
вироком Черкаського обласного суду від 20.02.1984 за п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 42 КК України / в редакції 1960 року/ до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна;
вироком Дрогобицького районного суду Львівської області від 25.05.1987 за ч. 1 ст. 2296, ст. 43 КК України / в редакції 1960 року/ до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців;
вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.03.1997 за ст. 1831, ч. 3 ст. 142, ст. 43 КК України / в редакції 1960 року/ до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 10 місяців 18 днів з конфіскацією майна;
вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 13.10.2006 за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців;
вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2013за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, звільненого 10.03.2016 після відбуття покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Вирішено питання з речовими доказами.

За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежу), вчиненому повторно, за наступних обставин.
Так, 16 січня 2017 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи в торговому залі магазину «Спортмастер», розташованого у приміщенні торгового центру «Україна» по пл. Перемоги, 3 в м. Києві, знаходячись в примірочній одягнув під свою куртку чоловічу куртку фірми « Fila» вартістю 1599,20 грн та взув чоловічі черевики фірми « Merrel» вартістю 3039,20 грн, що належать ТОВ «Спортмастер Україна», які мав намір викрасти, вийшовши непоміченим з магазину. При виході з вказаної торгівельної зали, проходячи крізь антикрадійні ворота, вони відреагували на дії ОСОБА_7 звуковою сигналізацією, чим повідомили охорону та адміністрацію магазину про вчинення злочину. В цей час ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії викрито, та бажаючи повторно здійснити грабіж, утримуючи викрадене ним майно загальної вартості 4638,40 грн, почав тікати з місця злочину, чим закінчив замах на вчинення грабежу. Однак при виході з торгового центру «Україна» ОСОБА_7 було затримано працівниками охорони ТОВ «Спортмастер Україна».

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати щодо нього та постановити законне і обґрунтоване рішення.
На думку апелянта, суд допустив неповноту судового розгляду та неправильно оцінив докази, оскільки ним не було досліджено показання менеджера магазина ОСОБА_8 , який зазначав, що обвинувачений добровільно повернув викрадене майно. Такі показання узгоджуються і з показаннями самого ОСОБА_7 , який і під час досудового слідства, і в судовому засіданні стверджував, що маючи можливість розпорядитись викраденим майном, вирішив добровільно його повернути, коли почув, що за ним йде працівник магазину і щось говорить. Отже обвинувачений, не маючи наміру вчиняти грабіж, вирішив повернути таємно викрадені ним речі.
Крім того, суд допустив невідповідність своїх висновків, які виразились у визнанні обвинуваченого винним у відкритому заволодінні чужим майном фактичним обставинам справи, так як в мотивувальній частині вироку вказав, що у ОСОБА_7 був умисел направлений на таємне викрадення чужого майно.
Така невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи призвела до неправильної правової кваліфікації його дій, та визнання винним за вчинення замаху на грабіж, а не крадіжку.
Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції також допустив істотне порушення вимог КПК України, зокрема не виконав ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.11.2017, якою був скасований вирок Шевченківського районного суду м. Києва про визнання обвинуваченого винуватим за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Натомість суд знову ж таки прийняв рішення про засудження ОСОБА_7 за вказаними стаття кримінального закону та призначення аналогічного покарання.
При призначенні покарання суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги перебування ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога і психіатра, що не відповідає дійсності.
Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, обвинувачений також просив апеляційний суд на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати йому у попереднє ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день за два відповідно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.186 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені наявними доказами у їх сукупності, які перевірялися судом першої інстанції в ході судового розгляду.
Зокрема, сам обвинувачений, будучи допитаним в судовому засіданені не заперечив факту викрадення зазначених у вироку речей, та обставини, за яких він це скоїв. Не заперечував ОСОБА_7 і тієї обставини, що коли він виходив з приміщення магазину «Спортмастер», то спрацювала звукова система сигналізації, після чого, боячись бути затриманим, він побіг в напрямку виходу з торгового центру «Україна». Однак там його затримав співробіник магазину.
Зазначені показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , який будучи допитаним в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений ОСОБА_7 після спрацювання сигналізації в магазині «Спортмастер», продавцем якого він був, швидким кроком вийшов з торгівельної зали. При цьому свідок дізнався від касира, що менеджер магазину ОСОБА_10 побіг за крадієм. В подальшому обвинувачений був затриманий, та менеджер ОСОБА_10 привів його до магазину з викраденими речами.
Вказані показання ОСОБА_9 підтверджуються відеозаписом з камер відеоспостереження, які були предметом дослідження в судовому засіданні. З даних відеозапису видно, що ОСОБА_7 пробіг коридором торговельного центру, спустився з другого поверху на перший, намагаючись відірватися від працівника ТОВ «Спортмастер-України», який його переслідував й в подальшому наздогнав.
Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинення криміналього правопорушення від 16.01.2017, ОСОБА_10 повідомив правоохоронні органи, що 16.01.2017, о 16 годині 55 хвилин, невідомий чоловік відкрито викрав чоловічу куртку та чоловічі черевики.
З протоколу огляду місця події від 16.01.2017, вбачається, що в приміщенні магазину «Спортмастей» у ОСОБА_7 вилучено викрадену чоловічу куртку та чоловічі черевики.
Наявні докази спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України. При цьому, як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції дослідив питання правової кваліфікації дій ОСОБА_7 . Суд взяв до уваги, що дії обвинуваченого, які були розпочаті як крадіжка, але в подальшому виявлені іншими особами, не зважаючи на що, продовжені особою з метою заволодіння чужим майном, мають бути кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна, тобто грабіж.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого та безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано вимоги ст. 65 КК України та враховно всі обставини, які відповідно до зазначеної норми кримінального закону впливають на визначення виду та розміру покарання. Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто, для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на врахування перебування останнього на обілку у лікарів нарколога та психіатра, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, оскільки у вироку зазначено, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Судом першої інстанції не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, про які зазначається в апляційній скарзі.
Згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27.09.2017 попередній вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 07.06.2017 відносно ОСОБА_7 скасований у зв`язку з неправильним застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України. Питання правової кваліфікації дій обвинуваченого, вид і розмір призначеного покарання не було предметом розгляду апеляційним судом.

Натомісь заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про невірне зарахування обвинуваченому попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавення волі.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 в справі №663/537/17 (провадження №13-31кс18) якщо особа вчинила злочин з 24.12.2015 по 20.06.2017, то під час зарахування попереднього у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015.
Тому, судом першої інстанції безпідставно зараховано обвнуваченому попереднє ув`язнення в строк покарання один день за два відповідно лише до 20.06.2017, а не по день набрання вироком законної сили.
За таких обставин, вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, підлягає зміні лише в частині зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України /в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015/ зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 попереднє ув`язнення з 21.06.2017 по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
В решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С у д д і :

______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/670/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
вироком Черкаського обласного суду від 20.02.1984 за п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 42 КК України / в редакції 1960 року/ до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна;
вироком Дрогобицького районного суду Львівської області від 25.05.1987 за ч. 1 ст. 2296, ст. 43 КК України / в редакції 1960 року/ до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців;
вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.03.1997 за ст. 1831, ч. 3 ст. 142, ст. 43 КК України / в редакції 1960 року/ до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років 10 місяців 18 днів з конфіскацією майна;
вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 13.10.2006 за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців;
вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2013за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, звільненого 10.03.2016 після відбуття покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині зарахування попереднього ув`язнення в строк покарання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України /в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015/ зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 попереднє ув`язнення з 21.06.2017 по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
В решті вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали проголосити 27 листопада 2018 року о 09 годині 30 хвилин.

С у д д і :

______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4