Справа № 488/317/18
Провадження № 1-кп/477/89/19
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

01 лютого 2019 року м.Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з секретарем ОСОБА_2 , .

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002630,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2018 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області з Херсонського апеляційного суду надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України.

01 лютого 2019 року у підготовчому судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження дії запобіжного заходу, який раніше обраний ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено, що обвинуваченому ОСОБА_5 06.11.2017 року ухвалою слідчого судді Корабельного районного суду м.Миколаєва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб до 02.01.2018 року, який в подальшому ухвалами судів був продовжений та дія якого закінчується 04 лютого 2019 року. Зазначила, що ризики, які були підставою для обрання такого виду запобіжного заходу, не відпали та продовжують існувати. Обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох тяжких злочинів, є особою, схильною до вчинення злочинів, оскільки вчинив злочини під час іспитового строку, призначеного вироком суду, відносно нього Ленінським районним судом м.Миколаєва здійснюється кримінальне провадження за ч. 2 ст. 187 КК України, не має постійного місця роботи, місця проживання, сім`ї, може впливати на потерпілих та іншого обвинуваченого, а тому застосування більш м`якого, окрім виняткового запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказував на те, що його підзахисний знаходиться під вартою з 2017 року і до цього часу щодо нього не ухвалено вирок, прокурором не зазначені нові ризики, які є підставою для продовження обраного запобіжного заходу, вказував, що відповідно до позиції ЄСПЛ одній й ті ж ризики не можуть бути підставою для продовження тримання під вартою, наявність лише обґрунтованої підозри не є підставою для тримання особи під вартою. Крім цього ризики, на які вказувала прокурор, не доведені та не підтверджені належними доказами. Звертав увагу, що прокурор не зазначила, яким чином обвинувачений може вплинути на потерпілих, які не з`являються до суду, місцезнаходження іншого обвинуваченого невідоме. Не довела яким саме іншим чином обвинувачений буде перешкоджати здійснювати кримінальне провадження. Зазначав, що розгляд справи у суді за відсутності вироку не може свідчити про схильність його підзахисного до вчинення злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_5 поросив долучити до матеріалів провадження клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому викладені статті КПК України та клопотання долучити це до матеріалів провадження. На запитання суду, про що він клопоче, обвинувачений пояснив, що підтримує клопотання захисника і просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. На запитання щодо розгляду справи у Ленінському районному суді м.Миколаєва пояснив, що не пам`ятає де його возять і що там відбувається. Зареєстрований у гуртожитку, але більше двох років там не проживав, так жив на зйомній квартирі разом зі співмешканкою на АДРЕСА_1 , пояснив, що зі співмешканкою з моменту затримання не спілкується і чи проживає вона за тією адресою невідомо.

Вислухавши думку учасників судового провадження, надані матеріали клопотання та дослідивши докази по вказаним матеріалам, судом встановлено наступне.

У відповідності до частини 2 статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку встановлених законом.

Зазначена норма Основного Закону кореспондується зі статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 жовтня 1950 року, згідно з якою обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачуваних законом випадках за встановленою законом процедурою.

06.11.2017 року ухвалою слідчого судді Корабельного районного суду м.Миколаєва обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб до 02.01.2018 року, який в подальшому ухвалами Жовтневого районного суду Миколаївської області неодноразово продовжувався та ухвалою Херсонського апеляційного суду був продовжений до 07 грудня 2018 року. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області строк тримання під вартою по 04.02.2019 року.

Підставою для обрання та продовження такого виду запобіжного заходу стала обґрунтована підозра обвинуваченого у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі від 3 до 6 років, злочин був вчинений під час іспитового строку, призначеного за вироком суду, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі та відносно нього Ленінським районним судом м.Миколаєва здійснюється кримінальне провадження за ч. 2 ст. 187 КК України, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та неможливості адаптації у суспільстві, усвідомлення відповідальності за вчинені злочини без ізоляції від суспільства, а тому застосування більш м`якого , окрім виняткового запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.. 177 КПК України. .

Станом на 01 лютого 2019 року кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002630, перебуває на стадії підготовчого провадження і ухвалити рішення у справі до закінчення строку на який був продовжений запобіжний захід не представляється можливим.

Суд приходить до висновку щодо необхідності продовжити обраний запобіжний захід, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до шести років, діяння, у вчиненні яких обвинувачується, він вчинив в період іспитового строку, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва, що свідчить про те, що він є особою схильною до вчинення злочинів, в зв`язку з чим існує ризик вчинення нового злочину. Обвинувачений, як вбачається в тому числі і з його пояснень, не має сталих соціальних зв`язків, а саме: місця постійного проживання, реєстрації, постійного місця роботи, відсутні сталі сімейні зв`язки. Докази, що спростовують зазначене суду не надані. Вказане дає суду обґрунтовані підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може ухилитись від суду та продовжити злочинну діяльність.

Крім цього, потерпілі та свідки в судовому засіданні не допитувались, один із злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , є насильницьким корисливим злочином, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може вплинути на потерпілих та свідків.

Також в матеріалах справи (т.2 а.с.55) наявні інформація щодо здійснення кримінального провадження Ленінським відділення поліції ГУНП в Миколаївській області за ч. 2 статті 187 КК України.

Тобто, ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшилися і продовжують існувати.

Суд критично сприймає твердження захисника, що його підзахисний не вчинив нових злочинів, оскільки він не міг їх вчинити, так як перебував під вартою в СІЗО.

Таким чином, оскільки обвинувачений є особою схильною до вчинення злочинів, оскільки вчинив злочин в період іспитового строку, окрім цього провадження щодо нього перебуває на розгляді кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, не має постійного місця проживання та сталих соціальних зв`язків, то за таких обставин слід дійти висновку щодо відсутності стримуючих факторів від вчинення обвинуваченим нових злочинів. Та, оскільки ним вчинено злочин в період іспитового строку, то є підстави вважати, що особа зможе ухилитись від суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо доцільності продовження обраного запобіжного заходу і застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який обрано раніше, є недоцільним, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам.

Суд критично сприймає твердження захисника щодо відсутності обґрунтованих ризиків та доказів на їх підтвердження і розцінює їх як спосіб захисту.

Враховуюче викладене, суд вважає, що клопотання прокурора є підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст., 176-178, 315 КПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою в СІЗО М.Миколаєва строком на шістдесят днів.

Строк дії ухвали по 05 квітня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1