ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/553/19 Справа № 202/6621/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002718 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у зв`язку з амністією на підставі ст. 1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 - 3189 грн.
Позов про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 50 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судово-автотехнічної експертизи в розмірі 790,96 грн.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинувачену ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
02 вересня 2017 року, близько 11:30 години, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Polo» р/н НОМЕР_1 , рухалась в Індустріальному районі м. Дніпро по тротуару пр. Слобожанського, в районі будинку №6, з боку пр. Мануйлівська у напрямку вул. Столєтова, грубо порушуючи пункт 12.3 Правила дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась у попутному напрямку та яку вона об`єктивно спроможна була виявити, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжила, внаслідок чого допустила на неї наїзд.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 3266е/111 від 27.09.2017 року, заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у виді тупої травми лівої стопи з закритим підголовчастим переломом 5-ї плюснової кістки зі зміщенням уламків в тильну сторону.
Не погоджуючись з вказаним вироком, обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди змінити, зменшивши їх розмір виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та її майнового стану.
В обґрунтування своїх доводів обвинувачена зазначає, що суд першої інстанції у своєму вироку зазначив, що вона заміжня, в той час як вона є вдовою і одна виховує неповнолітнього сина, що не було враховано судом.
Обвинувачена вказує, що потерпілою не надано доказів, які б підтверджували спричинення їй як матеріальних збитків, так і моральної шкоди. Суд першої інстанції, без наявності належних доказів, невірно дійшов висновку про стягнення з обвинуваченої в якості матеріальної шкоди вартості милиць в сумі 758 грн., докази придбання яких відсутні у матеріалах провадження.
Крім того обвинувачена зазначає, що обґрунтування перенесених потерпілою душевних та психічних страждань, які б оцінювалися в 50 000 грн., судом першої інстанції не наведено.
Також обвинувачена вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що вона є вдовою, сама виховує неповнолітнього сина, не працевлаштована та основним її доходом є соціальна допомога у зв`язку з втратою годувальника. Обвинувачена пропонувала потерпілій відшкодувати документально підтверджену матеріальну шкоду в розмірі 2226 грн., та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_9 зазначає, що ухвалений судом першої інстанції вирок обґрунтований, ухвалений з урахуванням всіх обставин справи, а тому є таким, що не підлягає зміні. Вказує, що задовольняючи цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди в три рази менше, ніж просила потерпіла, суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди змінити, зменшивши їх розмір виходячи з засад розумності, виваженості, справедливості та майнового стану.
Представник потерпілої ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вирок суду залишити без змін.
Прокурор в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд перевіряє вирок суду в межах апеляційних скарг.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 409 КПК України, при вирішення питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватись ст. 412-414 КПК України.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, ніким не оскаржується, з огляду на що та виходячи з положення вищезазначеної норми права, вирок суду переглядається лише в частині вирішення цивільного позову.
Так, ч. 5 ст. 128 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 статті 129 КПК України визначено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Положенням ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з того, що матеріали кримінального провадження не місять доказів на підтвердження розміру спричиненого та стягнутого розміру матеріальних збитків, доводи, викладені обвинуваченою в апеляційній скарзі, є слушними.
Щодо розміру стягнутої моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до статті 23 УК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Судом першої інстанції не наведено мотивів щодо розміру заявленої та стягненої моральної шкоди.
Отже, за вищезазначених обставин, результат розгляду судом цивільного позову по суті не відповідає загальним правилам вирішення вимог про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілої внаслідок ДТП, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вирок підлягає скасуванню.
Разом з цим, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити в частині вирішення цивільного позову нове рішення, оскільки для цього необхідно досліджувати відповідні докази, про що не було заявлено відповідного клопотання.
А тому, керуючись загальними засадами кримінального провадження передбаченими ст. 7 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та призначити з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: