Справа № 204/8572/18
Провадження № 1-в/204/1523/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.01.2015 року, відносно ОСОБА_7 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 1189 від 12.11.2018 року, зазначено про те, що у ОСОБА_7 наявні розлади емоційно-вольової сфери у вигляді емоційної неадекватності, подразливості, порушень вольових можливостей, незрілості емоційних реакцій на тлі вираженого інтелектуально-мнестичного недорозвитку, що підтверджується проведеним патопсихологічним дослідженням пацієнта. ОСОБА_7 не здатний внаслідок знижених розумових здібностей планувати свою діяльність, прогнозувати наслідки своїх вчинків, потребує зовнішнього контролю з боку персоналу відділення. Демонструє поверхневе, легковажне відношення до вчиненого правопорушення, не оцінює тяжкості та протиправності скоєного, хоча формально шкодує з приводу загибелі потерпілої. Критичні можливості пацієнта не сформовані: не розуміє наявності у себе хронічного психічного захворювання (недорозвинення), не оцінює свій поточний хворобливий стан, ситуацію в цілому, необхідність прийому лікування, пасивно його приймає. Тобто, клінічний чинник суспільної небезпечності пацієнта зберігається, що обумовлює його особливу небезпеку для оточуючих. За своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.
Від особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7 до суду надійшла заява, в якій він відмовився приймати участь у судовому засіданні та просив розглянути заяву без його участі.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_6 підтримав подану заяву.
Прокурор ОСОБА_4 вважала необхідним продовжити застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , але зазначила, що враховуючи вимоги ст. 94, 95 КК України, суд не вправі визначати конкретний заклад, в якому особа має проходити лікування.
Адвокат ОСОБА_5 , залишив вирішення розглядуваної заяви на розсуд суду.
Обговоривши заяву, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява представника закладу в частиніпродовження застосування примусових заходів медичного характеру підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 страждає тяжким психічним розладом, за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить небезпеку для суспільства і потребує тримання та відповідного лікування в умовахзакладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.
Клопотання представника закладу ОСОБА_6 в частині направлення ОСОБА_7 до певного закладу з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 94 ч.1, ч.5, ст. 95 ч.2 КК України, суд має право вирішити питання виключно щодо застосування примусових заходів медичного характеру, перелік яких наведений в частині 1 ст. 94 КК України, а також питанняпродовження, зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», при вирішенні зазначених питань в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.
Таким чином, визначення закладу з надання психіатричної допомоги не належить до компетенції суду. Вирішення даного питання покладається на відповідний орган Міністерства охорони здоров`я України.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст.19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» в редакції від 10.06.2018 року, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру, призначеного ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28.01.2015 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.
В задоволенні клопотання представника закладу ОСОБА_6 про направлення ОСОБА_7 до певного закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1