ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/774/19 Справа № 193/1258/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про відмову в задоволенні подання про умовно- достроковому звільненні з місць позбавлення волі,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року, відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи Софіївська виправна колонія №45 щодо ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, вирішальним фактором є не факт відбування засудженим певної частини покарання, а його виправлення, тоді як ОСОБА_5 своєю поведінкою не довів виправлення та не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та задовольнити подання, звільнивши його умовно-достроково.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що судом не було прийнято до уваги те, що він в період відбування покарання в ДУ Софіївській виправній колонії №45 характеризується позитивно, стягнень не має, підтримує зв`язок з рідними, є інвалідом ІІ групи, та ці обставини, на його думку, дають підстави для застосування щодо нього ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія (№ 45) щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом враховано, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Слов`янського районного суду Донецької області від 07 листопада 2016 року, яким засуджений за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. Цим вироком а також ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року ОСОБА_5 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано до покарання строк попереднього ув`язнення з 19 лютого 2016 року по 08 грудня 2016 року. Станом на 30 серпня 2018 року засуджений відбув 2/3 частини покарання.

Судом також взято до уваги, що за час відбування покарання засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за зразкову поведінку, сумлінне ставлення до праці був два рази заохочений, залучений до участі в програмах диференційованого виховного впливу, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов, на заходи виховного характеру реагує позитивно, вину у скоєному злочині визнає повністю, надає належну самооцінку скоєному злочину, має одне стягнення.

Разом з цим, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_5 про відсутність стягнень суд розцінює як безпідставні, оскільки вони суперечать наявній в матеріалах провадження довідці. При цьому, колегія суддів зазначає, що відомості про погашення цього стягнення враховані бути не можуть, оскільки суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбування покарання та не надає перевагу обставинам, що мають місце лише на час розгляду подання.
Інші обставини зазначені засудженими, зокрема щодо стану його здоров`я та підтримання зв`язків з рідними, хоча і мають місце, однак на висновки суду самі по собі вплинути не можуть.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2018 року про відмову в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4