Справа № 486/1401/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року смт. Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000403 від 28 травня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000403, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 травня 2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України.

В підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження з боку обвинувачення та захисту, а також потерпілий вважали за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

А тому суд, з`ясувавши їх позиції, перевірив обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування на відповідність вимогам КПК України і прийшов до наступного.

Так, обвинувальний акт повинен відповідати вимога ст. 291 КПК України.
Зокрема, пункт п`ятий частини другої статті 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як передбачено п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування (ч.4 ст. 110 КПК України).
Водночас, частина 1 статті 337 КПК України імперативно встановлює, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Як визначено п.п. 1,2 ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Тобто, системний аналіз вказаних положень КПК України свідчить, що обвинувачення, у тому числі й виклад обставин, які прокурор вважає доведеними, повинен містити відомості, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, а також інших, визначених ст. 91 КПК України обставин
Таке, обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей, неточностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним законодавством, у тому числі і рішеннями Європейського суду з прав людини.
Адже відсутність в обвинувальному акті всіх даних, які дають повне уявлення про склад злочину, у тому числі, його об`єктивну сторону, унеможливлює якісне і у повній мірі здійснення захисту від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право на захист особи, яка піддається кримінальному переслідуванню.
У свою чергу, теорія кримінального права визначає об`єктивну сторону складу злочину, як сукупність ознак, що характеризують його зовнішню сторону.

При цьому, характерними ознаками об`єктивної сторони вважаються, зокрема, суспільно небезпечне діяння, яке має бути вчинене певним способом, у певний час, у певному місці, із застосуванням певних предметів, знарядь або засобів.

Таке діяння, окрім цього, має заподіювати або створювати загрозу заподіяння суспільно небезпечних наслідків, а між діянням особи та суспільно небезпечними наслідками, тим більше у даному, конкретному випадку, має бути причинний зв`язок.

Проте, із викладених у обвинувальному акті фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, не вбачається всіх необхідних ознак об`єктивної сторони, властивих для такого роду злочинів, у тому числі, причинного зв`язку із між діями, які ставляться у провину як одному, так і другому обвинуваченому, а так само, і наслідками, що настали.

Тобто, у цьому випадку об`єктивна сторона складу злочину (кримінального правопорушення) не розкрита.

Більш того, в порушення імперативної вимоги п. 5 ч.1 ст. 291 КПК України, цей обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, яке згідно п.13 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України, з безпосереднім викладом деталей вчинення злочину.

Тобто, у цьому випадку, з огляду на зміст обвинувального акта, можна говорити про те, що незазначення усіх необхідних ознак об`єктивної сторони складу злочину (кримінального правопорушення) у викладі фактичних обставин у сукупності з повною відсутністю формулювання обвинувачення, не дають повного уявлення про інкримінований злочин, що прямо суперечить як вимогам національного закону, так і практиці Європейського суду з прав людини, у тому числі, й щодо презумпції невинуватості.

Зокрема, у рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії" ЄСПЛ зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які ніби-то мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
Також, Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі "Камасінскі проти Австрії" № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п.52).
До цього слід також додати і те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення, за своїм змістом не є тотожними поняттями, оскільки формулювання обвинувачення, хоча і повинно певною мірою дублювати фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме обставини, які вказують на подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), проте воно повинно бути сформульоване більш лаконічно, стисло, зрозуміло та, крім часу, місця, способу та інших обставин вчиненого кримінального правопорушення, містити в собі посилання на форму вини, мотив, мету вчинення кримінального правопорушення, його наслідки та інші обставини, які охоплюються складом конкретного кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Тож, за умови відсутності формулювання (формули) обвинувачення і водночас наявності неконкретного, так би мовити, розмитого викладу фактичних обставин, без зазначення усіх необхідних ознак об`єктивної сторони складу злочину, що, у свою чергу, не дає підстав убачати причинний зв`язок між інкримінованими діями та наслідками, що настали, та й взагалі, не зазначення цих наслідків, а саме лише посилання на один із доказів у кримінальному провадженні, що є недопустимим, суд констатує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000403 від 28 травня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, однозначно не відповідає вимогам кримінального процесуального закону України і у світлі практики Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення права обвинувачених на ефективний захист, підлягає поверненню прокурору на підставу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України для усунення виявлених недоліків.
А тому, керуючись ст.ст. 1-2, 291, 314, 369, 370, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000403 від 28 травня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України - повернути прокурору Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області для усунення виявлених недоліків у розумний строк.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення або через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1