КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1795/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , яке погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_8 , та накладено арешт у вигляді заборони розпорядження на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати. На думку апелянта, під час розгляду клопотання слідчим суддею не було встановлено, чи є арешт майна співрозмірним його наслідкам для власника цього майна. Також ОСОБА_6 зазначає, що матеріали провадження не містять відомостей, що ОСОБА_9 або нотаріус ОСОБА_10 чи вона, як власник квартири, мають у кримінальному провадженні № 010302 статус підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи є особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану підозрюваним, обвинуваченим, засудженим чи неосудною особою, у зв`язку з чим, як запевняє апелянт, відсутні будь-які правові підстави для накладення арешту на майно. Крім того, автор апеляції стверджує, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набута нею у власність на законних підставах, як добросовісним набувачем, зокрема, згідно договору купівлі-продажу № 09 від 11 жовтня 2016 року, засвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_11 .При цьому ОСОБА_6 звертає увагу, що, відповідно до журналу судового засідання, розглядалося клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0020302, однак арешт було накладено у кримінальному провадженні № 0010302. Також власник майна вказує, що в журналі судового засідання зазначено справу № 1кс/760/13014/18, натомість номер справи № 760/25934/18.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року власник майна ОСОБА_6 не пропустила з огляду на положення абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0010302, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
В ході досудового розслідування була допитана в якості потерпілої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка показала, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , де на даний час вона і проживає. Крім того, остання зазначила, що на праві приватної власності у неї є квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 . Також вона вказала, що, повернувшись 22 лютого 2017 року із АР Крим в місто Ірпінь, встановила, що ні одна із вказаних квартир їй вже не належать і що вони продані начебто за виданою нею довіреністю невідомому їй ОСОБА_13 23 лютого 2017 року вона, ОСОБА_12 , звернулася до нотаріуса ОСОБА_10 , офіс якої розташований за адресою: АДРЕСА_7 , де встановила, що, згідно копії паспорта, де була наклеєна невідома особа з її іменем, була посвідчена нею довіреність на ім`я ОСОБА_13 щодо представництва її інтересів в усіх органах Державної влади та усіх організаціях незалежно від форм власності. Однак жодних довіреностей вона не видавала, а на час їх оформлення перебувала в АР Крим.

Крім того, із витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 23 лютого 2017 року вона, ОСОБА_12 , встановила, що ОСОБА_13 на підставі підробленої довіреності від 17 листопада 2015 року розпорядився всіма квартирами, які належали їй, а також, що, згідно договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_5 і АДРЕСА_6 , 03 грудня 2015 року ОСОБА_13 продав квартири покупцю ОСОБА_14 .

Як пояснила далі ОСОБА_12 , 04 грудня 2015 року ОСОБА_14 продав квартиру АДРЕСА_8 , громадянці ОСОБА_15 , в якої була довіреність від ОСОБА_13 на продаж квартир, а ОСОБА_15 19 вересня 2016 року продала цю ж квартиру ОСОБА_16 , від імені якої діяв ОСОБА_17 , на підставі довіреності, вчиненої тим же нотаріусом ОСОБА_10 , яка і вчиняла на підставі підроблених документів довіреність 17 листопада 2015 року ОСОБА_13 .

Крім того, ОСОБА_12 зазначила, що квартира АДРЕСА_6 , була продана ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу, який 14 січня 2016 року оформляв приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_19 і, крім того, дана квартира була продана за договором купівлі-продажу від 28 квітня 2016 року ОСОБА_20 , яка проживала по сусідству з ОСОБА_13 . Тому вона вважає, що останній вчинив шахрайство, продавши належні їй, ОСОБА_12 , квартири.

Згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_9 , належить не ОСОБА_12 , а ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 .

10 вересня 2017 року постановою слідчого СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 квартира АДРЕСА_9 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

08 жовтня 2018 року слідчий СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомості квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпоряджатися будь-яким особам зазначеною квартирою.Це клопотання мотивовано тим, що зазначена квартира відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому підлягає арешту з метою збереження її як речового доказу.

12 жовтня 2018 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва вказане клопотання слідчого було задоволено.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0010302, про накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, які додані до клопотання, та прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту у вигляді заборони розпорядження на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на те, що зазначена квартира відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК Україна, тобто вона є речовим доказом у кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на наступні обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вищевказаних вимог закону слідчий суддя та слідчий СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_9 та належить ОСОБА_12 , слідчий та прокурор повинні були зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі розслідування докази на підтвердження такого висновку.
Між тим, жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував вчинення зазначених протиправних дій, крім заяви та пояснень самої ОСОБА_12 , органи досудового розслідування до клопотання про арешт майна не додали.

Крім того, ні в клопотанні про арешт майна, ні в самій постанові про визнання квартири АДРЕСА_9 , речовим доказом у кримінальному провадженні не приведено, якому із критеріїв ст. 98 КПК України відповідає ця квартира.
Отже, мета накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечення її збереження як речового доказу та відповідна їй правова підстава для накладення арешту на вказану квартиру, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України, є недоведеними стороною обвинувачення, а сама постанова про визнання цієї квартири речовим доказом у кримінальному провадженні є невмотивованою, необґрунтованою і такою, що носить сугубо формальний характер.
В свою чергу, слідчий суддя на вищевикладені недоліки органів досудового розслідування уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає у даному кримінальному провадженні критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
До того ж, як пояснила в засіданні суду апеляційної інстанції власник майна ОСОБА_6 , квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набута нею у власність на законних підставах, як добросовісним набувачем, згідно договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2016 року, засвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_11 . Даний договір є чинним і на теперішній час питання про його недійсність ніким у встановленому порядку не порушувалося.

Крім того, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника ОСОБА_6 .

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 задоволенню, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_9 , із забороною розпоряджатися будь-яким особам зазначеною квартирою, як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна ОСОБА_6 , який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, та завданням даного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_8 , та накладено арешт у вигляді заборони розпорядження на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Солом`янського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_7 , погодженого із прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_8 , про накладення арешту на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_9 , із забороною розпоряджатися будь-яким особам зазначеною квартирою, відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_21