Справа № 694/613/19 Провадження №1-кп/694/125/19
В и р о к
Іменем України
10.05.2019 року року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Стебне, Звенигородського району, Черкаської область; українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-
ОСОБА_5 влітку 2017 року у невстановлену слідством дату та час, на території лісо полоси між заправкою «ВКВ» та мостом через залізничні колії в м. Ватутіне Черкаської області, знайшов, тим самим придбав вогнепальну зброю - обріз гладкоствольної одноствольної мисливської рушниці моделі ІЖ-18 Е, 16 калібру, в розкладеному стані, перевіз до місця свого проживання, що по АДРЕСА_1 , де зберігав у приміщенні будинку для власних потреб, без передбаченого законом дозволу до 03.05.2018, коли о 19 годині 38 хвилин, в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 працівниками поліції в приміщенні будинку за адресою АДРЕСА_1 у меблевій стінці було виявлено та вилучено дану вогнепальну зброю (ствол, ців`є, колодку з рукояткою в зібраному стані), яка згідно висновку експерта №1-1176 від 17.05.2018 являється короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю - обрізом гладкоствольної одноствольної мисливської рушниці моделі ІЖ-18 Е, 16 калібру, промислового виробництва СРСР, в конструкцію, якої саморобним способом були внесені зміни шляхом вкорочення ствола, та видалення прикладу, та яка придатна для стрільби.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - незаконне придбання, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
30.06.2018 року в м. Звенигородка прокурор Звенигородської місцевої прокурату ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений у цьому провадженні ОСОБА_5 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, яка містить наступні положення:
1. Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає свою винуватість у зазначених діяннях, щиро розкаюється і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувачення у судовому провадженні. Співпрацювати з правоохоронними органами у виявленні та припиненні інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.
2. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України призначити покарання у виді З років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік.
3. Обвинувачений ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_3 розуміють, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для сторін є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого також відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
4. Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і всіх положень складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальним порядку.
5. Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Угода про визнання винуватості підписана сторонами та разом із обвинувальним актом надійшла до суду.
Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до такого висновку.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Потерпілих від кримінального правопорушення немає.
Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні та надав згоду на призначення узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання.
Прокурор ОСОБА_3 вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості, як таку, що відповідає вимогам закону.
Відповідно до вимог ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає вимогам ст. 65 КК України. Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої в угоді міри покарання.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Долю речових доказів по справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. 475 КПК України, суд,-
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Звенигородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , укладену 30.06.2018 року в м. Звенигородка.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки відповідно до п.п. 2 ч.1 ст.76 КК України:
1. Періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2. Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Речові докази обріз гладкоствольної одноствольної мисливської рушниці моделі ІЖ-18 Е, 16 калібру конфіскувати в дохід Держави.
Судові витрати на залучення експерта в сумі 1716 гривень стягнути з ОСОБА_5 в дохід Держави.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок з підстав, передбачених ст.394 КПК України, може бути оскаржений до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя