Справа № 504/3960/17
Провадження № 1-кп/504/251/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2018смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду № 4, смт. Доброслав, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000403 від 30.10.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Саражинка Балтського району Одеської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , колишнього військовослужбовця номера обслуги гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше не судимого, військовий квиток серії НОМЕР_2 , -

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

31.07.2014 року ОСОБА_7 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.08.2014 року № 186 ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 02.08.2014 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника),на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

21.08.2014 року солдата ОСОБА_7 госпіталізовано до Балтської центральної районної лікарні, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , де він проходив стаціонарне лікування до 03.09.2014 року.
Після проходження лікування солдат ОСОБА_7 повинен був прибути для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .
Проте, солдат ОСОБА_7 , всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією тапроходячи військову службу на посаді номера обслуги гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, о 8 год. 00 хв. 04.09.2014 року вчинив нез`явлення вчасно без поважних причин з лікувального закладу на військову службу до вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 12 год. 00 хв. 30.10.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

30.10.2017 року 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , заявив про себе та вчинений ним злочин.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, при цьому пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, о 8 год. 00 хв. 04.09.2014 року вчинив нез`явлення вчасно без поважних причин з лікувального закладу на військову службу до вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 12 год. 00 хв. 30.10.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У скоєному ОСОБА_7 розкаюється, докази його вини, добуті досудовим розслідуванням, визнає повністю і не оспорює. Правильно розуміє зміст фактичних обставин провадження і вважає недоцільним їх дослідження, оскільки вони ніким не оспорюються.

Покази ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позицій.

Визнавши недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, проти чого не заперечують учасники судового розгляду, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, суд обмежився лише допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), а саме в тому, що він, будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді номера обслуги гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, о 8 год. 00 хв. 04.09.2014 року вчинив нез`явлення вчасно без поважних причин з лікувального закладу на військову службу до вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 12 год. 00 хв. 30.10.2017 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 407 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим діяння, те що воно відноситься до злочинів середньої тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, позитивно характеризується за місцем проживання, має задовільний стан здоров`я, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є з`явлення із зізнанням та щире каяття.

У відповідності до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи особу винного, думку прокурора, пом`якшуючі покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 407 КК України, оскільки зазначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи викладене, суд вважає, що при обранні ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі, можливо застосувати дію ст. 75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Засоби забезпечення кримінального провадження та запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувались, та підстав для їх обрання судом не вбачається.

Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Судові витрати по провадженню відсутні.

Речові докази по провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 371 - 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 1 (одного) року іспитового терміну ОСОБА_7 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, окрім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1