Провадження № 1-кп/520/175/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2018 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,
секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в приміщені суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0005100 від 07.12.2017, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, офіційно не працевлаштований, не одружений, має на утриманні трьох дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

За обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачувався в тому, що він 07.12.2017 приблизно о 15:55 годині, знаходячись на проїжджій частині проспекту Небесної Сотні (колишня Маршала Жукова) навпроти будинку 65-Б в м. Одесі, діючи умисно, з мотивів неповаги до авторитету органів державної влади та правоохоронної діяльності в цілому, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, з метою припинення виконання ним своїх службових обов`язків, з ціллю уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, наніс удар правою рукою в область обличчя інспектору 1 роти 1 батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенанту поліції ОСОБА_7 , котра виконувала свої службові обов`язки, чим спричинив їй легке тілесне ушкодження у виді синця обличчя.

Вказані дії ОСОБА_4 органи досудового розслідування кваліфікували за ч.2 ст.345 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

Безпосередньо дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому злочину не визнав повністю, та показав, що він 07.12.2017 після обіду їхав в якості пасажиру разом із знайомою ОСОБА_9 в належному йому легковому автомобілі під керуванням його знайомого ОСОБА_10 . Вони зупинилися на парковці біля супермаркету «Копійка», розташованого на перехресті вул.Левітана і пр.Небесної Сотні. ОСОБА_10 і ОСОБА_9 пішли до супермаркету, а він залишився в автомобілі. До нього підійшли працівники поліції, серед яких була жінка, як потім з`ясувалося - ОСОБА_7 . Поліцейські стали пред`являти різні претензії: з приводу керування транспортним засобом у стані сп`яніння, що автомобіль перебуває у розшуку, що проводиться якась операція із затримання п`яного хулігана. Він відповів поліцейським, що не є водієм і за кермом не перебував, що зараз повернуться його друзі і все з`ясується. В цей час повернулися ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 . На вимогу поліцейських ОСОБА_10 пред`явив документи на право керування автомобілем, які ОСОБА_7 вихопила з його руки, не повернула та пішла до службового автомобіля. За нею прослідував ОСОБА_10 . Він, ОСОБА_4 , незадовільний агресивною поведінкою поліцейських вийшов з автомобіля і пішов слід за ОСОБА_10 . Біля службового автомобіля поліцейські у грубій формі стали вимагати, щоб він повернувся до попереднього місця, бо ця ситуація його не стосується, інакше на нього надягнуть кайданки і намагалися це зробити, але він вивернувся і повернувся до автомобіля. Став збиратися натовп з випадкових перехожих, які висловлювали своє незадоволення агресивним діям поліцейських. Через деякий час повернувся ОСОБА_10 , вони втрьох сіли в автомобіль і поїхали у власних справах. Як тільки вони виїхали з парковки названого супермаркету, та проїхали кілька десятків метрів по пр.Небесної Сотні в бік центру міста, почули сигнал сирени і вимогу зупинитися. ОСОБА_10 виконав вимогу і зупинив автомобіль біля обочини. В цей час до їх автомобіля з двох боків підскочили поліцейські, нічого не пояснюючи стали смикати за двері, щоб відчинити їх. ОСОБА_10 намагався з`ясувати в поліцейських причину зупинки, що він порушив, на якій правовій основі ті торкаються чужої власності. Поліцейські нічого не пояснювали, продовжували смикати за двері та їм вдалося відкрити задні двері з боку водія, а потім двері водія, через які вони силком виволокли ОСОБА_10 з автомобіля та поклали на асфальт проїзної частини проспекту, одягнули на нього кайданки та витягнули на обочину за службовий автомобіль. Він, ОСОБА_4 , незадовільний поведінкою поліцейських, самостійно вийшов з автомобіля з переднього правого пасажирського сидіння та став фільмувати події на належний йому мобільний телефон, вимагаючи, щоб поліцейські зупинили незаконні дії. Поліцейські-чоловіки займалися водієм, а до нього збоку мовчки підскочила ОСОБА_7 , яка несподівано для нього вихопила з його руки мобільний телефон. Оскільки він був на підпитку та невпевнено тримався на ногах, він від різкого ривка ОСОБА_7 втратив рівновагу та став падати уперед. Падаючи, він інстинктивно відвів праву руку в бік телефону, намагаючись втримати його у себе, і саме в цей час випадково зачепив рукою за обличчя ОСОБА_7 . Обвинувачуваний наголошує, що він не мав наміру, мети, цілі та умислу наносити будь-який удар в обличчя чи голову поліцейському, а тим паче, жінці. Він ні на кого не нападав, а лише спокійно фільмував події. Разом з тим, ОСОБА_7 , чомусь впала на проїзну частину проспекту. В цей час двоє поліцейських чоловіка залишили ОСОБА_10 на обочині та підбігли до нього повалили на землю та стали лупцювати по всіх частинах тіла руками і ногами, після чого надягнули кайданки, завівши руки за спину, та залишили в такій позі лежати тривалий час на холодній, вологій землі обочини. При цьому один з поліцейських сидів зверху на ньому впираючись коліном в тулуб. ОСОБА_7 також, наближаючись до нього, з ходу нанесла йому удар ногою в область печінки. Через деякий час приїхав ще один наряд поліцейських, який відвіз його до Київського відділу поліції м.Одеси. Перебуваючи у відділку поліції, він попросив послабити кайданки, але йому їх ще більше затягнули, продовжили лупцювати, бризнули в очі сльозогінний газ. Адміністрація ізолятора тимчасово утримання відмовилася приймати його на підставі наявних у нього тілесних ушкоджень, зазначивши формальну підставу відмови - перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Після чого його повернули до відділка поліції, де тримали по кабінетах усю ніч до наступного дня, не повідомляючи про це родичів. Вихоплений ОСОБА_7 мобільний телефон йому повернув ОСОБА_11 через кілька днів із видаленими з усіх папок записами відзнятих ним подій. В завершення обвинувачений показав, що він звернувся до правоохоронних органів із заявою про службовий злочин, вчинений поліцейськими: ОСОБА_7 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , яка зареєстрована і відомості вже внесені до ЄРДР.

З показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , допитаних в судовому засіданні за клопотанням сторони захисту, яких органи досудового розслідування в порушення вимог ст.ст.91, 92, 93 КПК України не були допитані під час досудового розслідування кримінального правопорушення, що
свідчить про обвинувальний уклін досудового розслідування, встановлено наступне.
Так, свідок ОСОБА_10 показав в суді, що він 07.12.2017 після обіду керував належним ОСОБА_4 автомобілем, в салоні якого знаходилися ОСОБА_4 та їх знайома ОСОБА_9 . Вони зупинилися на парковці біля супермаркету «Копійка», розташованого на перехресті вул.Левітана і пр.Небесної Сотні. Він разом з ОСОБА_9 пішли до супермаркету, а ОСОБА_4 залишився в автомобілі. Їх довго не було, а коли вони повернулися до автомобіля, то зрозуміли, що ОСОБА_4 чимось звернув на себе увагу поліцейських, які з`ясовували з ним якісь обставини. Він, ОСОБА_10 , підійшов до поліцейських, повідомив, що є водієм автомобіля. Він відразу ж відчув агресивний настрій поліцейських, серед яких була жінка, які безпідставно висували різноманітні надумані претензії. В решті решт, оскільки став збиратися натовп з випадкових перехожих, з дозволу поліцейських вони продовжили рух на автомобілі у власних справах. Від`їхавши від парковки на кілька десятків метрів по проспекту в бік центру міста, їх зупинили ті ж поліцейські, які не називаючи причини зупинки, не представляючись, агресивно підбігли з двох боків до автомобіля та стали смикати за двері, щоб відкрити їх, погрожуючи розбити скло. Він став вимагати, щоб поліцейські зупинили незаконне поводження, але ті змогли силком відкрити задні ліві двері, через які незаконно проникши до салону автомобіля, відчинили двері водія, через які витягли його з автомобіля, відразу ж без попередження надягнули кайданки та потягнули на обочину за службовий автомобіль. ОСОБА_4 в цей час вийшов з автомобіля і став фільмувати поведінку поліцейських на належний йому мобільний телефон. Жінка поліцейський підбігла до ОСОБА_4 та висмикнула з його руки мобільний телефон. В цей час вона впала через невідому йому причину, оскільки ОСОБА_4 удару в її бік не наносив, не чіпав її, бо він був на добрячому підпитку, ледве тримався на ногах і не був здатний до якихось активних дій. Двоє поліцейських чоловіка, що були біля нього, відразу ж кинулися на ОСОБА_4 , повалили на землю, стали наносити удари руками і ногами. Він бачив, як жінка-поліцейський, підходячи до ОСОБА_4 , завдала йому удар ногою у живіт. На ОСОБА_4 надягли кайданки і через деякий час їх відвезли у Київського відділу поліції в м.Одесі, де його, ОСОБА_10 , відпустили, щоб він привіз документи ОСОБА_4 . Перебуваючи біля відділку поліції він бачив на обличчі ОСОБА_4 садна, синці, почервоніння очей. В завершення свідок пояснив, що після спливу кількох днів йому стало відомо, що причиною їх зупинки було, нібито, проїзд під заборонений сигнал світлофора, чого насправді не було; що існують протоколи про адміністративні правопорушення щодо нього за керування транспортним засобом у стані сп`яніння та за відсутність у нього необхідних документів. Він оскаржив постанову поліцейської ОСОБА_7 , але отримав формальну відписку.
Свідок ОСОБА_9 показала в суді, що вона 07.12.2017 після обіду в якості пасажира разом з ОСОБА_4 їхала на належному йому автомобілі під керуванням ОСОБА_10 . Вони зупинилися на парковці біля супермаркету «Копійка», розташованого на перехресті вул.Левітана і пр.Небесної Сотні. Вона разом з ОСОБА_10 пішли до супермаркету, а ОСОБА_4 залишився в автомобілі. Після повернення до автомобіля вона стала свідком нічим не виправданих неправомірних і агресивних дій з боку поліцейських по відношенню до її знайомих ОСОБА_4 і ОСОБА_10 . Спочатку поліцейські стали пред`являти надумані і безпідставні претензії до ОСОБА_4 , який був на підпитку, але автомобілем не керував, потім - до ОСОБА_10 , який алкогольні напої не вживав і був за кермом автомобіля. Після словесної перепалки їм дозволили їхати далі, але через кілька десятків метрів знов зупинили, оточили автомобіль та стали смикати за дверні ручки, щоб відчинити двері. Вона злякалася від таких дій, бо ОСОБА_4 і ОСОБА_10 фізичного спротиву не оказували, а поліцейські навпаки, не пояснювали свої дії, а лише залякували та погрожували розбити скло та застосувати кайданки, вимагали вийти водія з автомобіля. Коли поліцейські витягли ОСОБА_10 та надягли на нього кайданки, вона разом з ОСОБА_4 вийшла із автомобіля, прохала зупинитися поліцейських, а ОСОБА_4 став фільмувати події на належний йому мобільний телефон, який достав з кишені. Вона стояла позаду ОСОБА_4 , який нікого не чіпав, та не ображав, але до нього збоку підбігла жінка-поліцейська, яка вихопила з руки ОСОБА_4 мобільний телефон, після чого вони вдвох стали падати, жінка впала на асфальт, а ОСОБА_4 , який був на підпитку і невпевнено тримався на ногах, впав на капот поліцейського автомобіля. Вона, ОСОБА_9 , не бачила, щоб ОСОБА_4 наносив удар в обличчя поліцейській. А вот жінка-поліцейська підійшла і вдарила ногою ОСОБА_4 в живіт, якого тримали двоє чоловіків-поліцейських, повалили на землю та надягли кайданки. Під час цих подій стали проскакувати слова, що причиною зупинки став, нібито проїзд на заборонений сигнал світлофора. В завершення свідок повідомила, що вона шокована поведінкою поліцейських, чиї дії явно не відповідали характеру правопорушення, якщо такий був. Невідомо, на ви що, приїхала швидка допомога, яка забрала жінку-поліцейську, хоча у неї не було ніяких видимих тілесних ушкоджень та крові. В завершення свідок показала, що у відділку поліції, куди вона також поїхала, вона бачила почервоніння обличчя ОСОБА_4 та садна.
Свідок ОСОБА_11 показав в суді, що безпосереднім свідком подій не був, але зі слів друзів знає, що ОСОБА_4 притягають до кримінальної відповідальності за те, що він, нібито, побив жінку-поліцейську. Він, ОСОБА_11 , є колишнім співробітником поліції і проживає в гуртожитку з діючими поліцейськими. Його знайома ОСОБА_14 , яка є сестрою ОСОБА_4 , по телефону просила про допомогу у поверненні мобільного телефону і документів її брата. 08.12.2018 він прибув до Київського відділу поліції м.Одеси, де в одному з кабінетів побачив ОСОБА_4 . У нього було припухле та почервоніле обличчя, очі сльозилися. Зі слів ОСОБА_4 він дізнався, що його неодноразово били поліцейські, як під час затримання, так і у відділі поліції, але він встиг записати на свій мобільний телефон неправомірні дії патрульних поліцейських, тому просив відшукати і забрати мобільний телефон. У видачі особистих речей і документів відмовили як ОСОБА_4 , так і йому. Через день у гуртожитку до нього підійшов діючий поліцейській ОСОБА_15 та віддав мобільний телефон та паспорт ОСОБА_4 . При цьому він, ОСОБА_11 , ніде не розписувався про отримання вказаних речей і документа, які він при нагоді передав особисто ОСОБА_4 , який тут же перевірив мобільний телефон і виявив відсутність відеозаписів від 07.12.2017.

В основу обвинувачення ОСОБА_4 органи досудового розслідування поклали показання потерпілої і свідків, які вчетверо були у складі патрульного екіпажу.

Так, потерпіла ОСОБА_7 показала в суді, що 07.12.2017 приблизно о 16:00 год. вона разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 входила до складу патрульного екіпажу «Благо 106». На екіпаж були видані дві нагрудні камери відео спостереження, одна їй, а інша ОСОБА_12 . На перехресті вул.Левітана і пр.Небесної Сотні, рухаючись на службовому автомобілі, обладнаному також бортовим відео реєстратором, вони побачили, як попереду їдучий автомобіль з польськими номерами проїхав на заборонений сигнал світлофора. Було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зупинили вказаний автомобіль напроти будинку №65а по пр. Небесної Сотні, в якому крім водія було два пасажири, один з яких жінка. Під час бесіди з водієм запідозрили, що водій перебував у стані сп`яніння, запропонували освідування, той відмовився. Фізичного насильства і кайданки до водія не застосовувалися. Під час бесіди з водієм з автомобіля вийшов нетверезий пасажир ОСОБА_4 , який був одягнутий у забруднений одяг, висловлювався нецензурною лайкою в бік громадян, став ображати безпосередньо поліцейських під час виконання ними службових обов`язків. На прохання заспокоїтись і попередження про можливість застосування фізичної сили та спеціальних засобів ОСОБА_4 не реагував. Він також намагався з хуліганських проявів заволодіти належним їй мобільним телефоном, який лежав на даху службового автомобіля. Коли вона намагалася забрати свій мобільний телефон, ОСОБА_4 наніс їй ліктем удар в голову, від якого вона впала на проїзну частину дороги. Після цього ОСОБА_4 було затримано та застосовано до нього кайданки. До ОСОБА_4 вона більше не підходила. На місці зупинки транспортного засобу на водія був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КпАП України, винесено постанови, складені протоколи про адміністративні правопорушення на ОСОБА_10 і на ОСОБА_4 .
Свідок ОСОБА_12 показав в суді, що 07.12.2017 приблизно о 16:00 год. він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 входив до складу патрульного екіпажу «Благо 106». На екіпаж були видані дві нагрудні камери відео спостереження, одна ОСОБА_7 , а інша йому. На перехресті вул.Левітана і пр.Небесної Сотні, рухаючись на службовому автомобілі, обладнаному також бортовим відео реєстратором, вони побачили, як попереду їдучий автомобіль з польськими номерами проїхав на заборонений сигнал світлофора. Було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Зупинили вказаний автомобіль напроти будинку №65а по пр. Небесної Сотні, в якому крім водія було два пасажири, один з яких жінка. Він підійшов до дверей водія. Водій вийшов з автомобіля самостійно. Під час бесіди з водієм він запідозрив, що водій перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він запропонував водієві пройти контроль на алкотестері, але той відмовився. Водій також відмовився від освідування у лікарні. Фізичного насильства і кайданки до водія ніким не застосовувалися. Поки складався протокол про адміністративне правопорушення на водія (за якою статтею свідок не пам`ятає) з автомобіля вийшов нетверезий пасажир, як потім з`ясувалося - ОСОБА_4 , який почав висловлювався нецензурною лайкою в бік поліцейських під час виконання ними службових обов`язків. На прохання заспокоїтись і попередження про можливість застосування фізичної сили та спеціальних засобів ОСОБА_4 не реагував. ОСОБА_7 намагалася заспокоїти його, але ОСОБА_4 у відповідь цілеспрямовано з замаху наніс їй рукою удар в голову, від якого вона впала спиною на проїзну частину дороги та ударилася головою об асфальт. Сам ОСОБА_4 рівноваги не втрачав, залишився на ногах. Що було в руках у ОСОБА_4 він, свідок, не бачив. Після цього ОСОБА_4 було затримано та застосовано до нього кайданки, викликано швидку медичну допомогу для ОСОБА_7 і слідчо-оперативну групу для ОСОБА_4 . Іншого насильства до ОСОБА_4 працівниками поліції не застосовувалося.
Свідок ОСОБА_17 показав в суді, що 07.12.2017 приблизно о 16:00 год. він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 входив до складу патрульного екіпажу «Благо 106». На екіпаж були видані дві нагрудні камери відео спостереження, кому саме, не пам`ятає. На перехресті вул.Левітана і пр.Небесної Сотні, рухаючись на службовому автомобілі, обладнаному також бортовим відео реєстратором, вони побачили, як попереду їдучий автомобіль з польськими номерами проїхав на заборонений сигнал світлофора. Було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Включили проблискові маячки червоного і синього кольорів, сирену. Зупинили вказаний автомобіль напроти будинку №65а по пр. Небесної Сотні. До машини направилися ОСОБА_7 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а він залишився в машині. Він помітив, що назріває скандал, бо водій і пасажир поводили себе агресивно, голосно кричали, але слів він не розібрав. Він бачив, як пасажир зупиненого автомобіля підійшов до ОСОБА_7 і цілеспрямовано з замаху наніс їй рукою удар в голову, від якого вона впала. Як вона падала, він не побачив, оскільки в цей час виходив зі службового автомобіля на допомогу. Що було в руках цього пасажира, він не бачив. Цього пасажира було затримано та застосовано до нього кайданки, викликано швидку медичну допомогу для ОСОБА_7 і слідчо-оперативну групу для затриманого пасажира. Іншого насильства до пасажира працівниками поліції не застосовувалося. До водія вони не застосовували Фізичне насильство і кайданки. Крім того, у зупиненому автомобілі була ще жінка, яка поводилася спокійно. Протоколи про адміністративні правопорушення на місці не складалися.
Свідок ОСОБА_13 показав в суді, що в грудні 2017, точні дату і час він не пам`ятає, він проходив стажування в одному з підрозділів Управління патрульної поліції в м.Одесі, та разом з ОСОБА_7 та двома поліцейськими, прізвища їх він не пам`ятає, входив до складу патрульного екіпажу. В екіпажі були нагрудні камери відео спостереження, у кого саме, не пам`ятає. Рухаючись на службовому автомобілі, обладнаному бортовим відео реєстратором, вони побачили, як попереду їдучий автомобіль з польськими номерами проїхав на заборонений сигнал світлофора. Було прийнято рішення про зупинку даного транспортного засобу. До машини направилися ОСОБА_7 , ОСОБА_12 і він. Водій і пасажир виявилися нетверезими, поводили себе агресивно, голосно кричали. Як розвивалися події і хто що робив, він не пам`ятає. Але він чітко бачив, як пасажир зупиненого автомобіля підійшов до ОСОБА_7 і цілеспрямовано з замаху наніс їй в голову удар лівою рукою, від якого вона впала на спину на проїзну частину. Сама ОСОБА_7 протиправних дій до пасажира не вчиняла. В руках у пасажира нічого не було. Цього пасажира було затримано із застосуванням прийомів рукопашного бою та застосовано до нього кайданки, викликано швидку медичну допомогу для ОСОБА_7 і слідчо-оперативну групу для затриманого пасажира. Іншого насильства до пасажира працівниками поліції не застосовувалося. Також вони не застосовували Фізичне насильство і кайданки до водія. Про складання протоколів і постанов у справі про адміністративні правопорушення йому нічого не відомо.

Крім того, на обґрунтування висунутого ОСОБА_4 обвинувачення прокурором надані письмові докази:
-Витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального правопорушення,
-Повідомлення поліції по телефону 102 лікарем, згідно якого до лікарні доставлена ОСОБА_7 , яку вдарив водій автомобіля,
-Довідка чергового лікаря КУ «Міська клінічна лікарня «11» №7806 від 07.12.2018 р., згідно якої ОСОБА_7 поставлений діагноз: забій м`яких тканей голови, зовнішнього носу,
-Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, згідно якого 07.12.2017 року було затримано ОСОБА_4 під час вчинення злочину,
-Ухвала слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 08.12.2017 про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою і обрання домашнього арешту,
-Витяги з наказів голови Національної поліції України про призначення ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 на посади і присвоєння ним спеціального звання,
-Плани-графіки та витяги з наказів начальника ГУНП в Одеській області про проведення стажування, у т.ч. щодо ОСОБА_13
-Витяг з розстановки сил та засобів УПП про персональний склад патрулів, згідно якого сформовано патруль за позивним 106 у складі: ОСОБА_7 ОСОБА_16 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
-Роздаточна відомість технічних пристроїв під звіт, згідно якої ОСОБА_7 отримала нагрудний відео реєстратор,
-Відомість про закріплення відео реєстраторів на службових автомобілях, згідно якої за сформованим патрульним екіпажем закріплено службовий автомобіль з д/н 3464, обладнаному відео реєстратором,
-Копія протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 за ст.173 КпАП України від 07.12.2017 року, складеному ОСОБА_12 ,
-Копія протоколу про адміністративне затримання ОСОБА_4 від 07.12.2017 р., складеному ОСОБА_12 ,
-копію постанови №483538 по справі про адміністративне правопорушення від 07.12.2017 р., згідно якої ОСОБА_7 наклала на ОСОБА_4 адміністративне стягнення у виді штрафу за ст.178 КпАП України,
-Висновок експерта №3184 від 14.12.2017 р., згідно якого у громадянки ОСОБА_7 виявлене тілесне ушкодження у виді синця обличчя (синець - блідо-фіолетового кольору спинки носу). Вказане ушкодження утворилося від ударної, можливо одноразової, дії тупого твердого предмета, індивідуальні особливості якого у властивостях ушкодження не відобразилися. Таким тупим предметом могла бути рука. Враховуючі дані медичної документації та морфологічні особливості ушкодження, слід вважати, що воно виникло незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могло бути спричинене 07.12.2017 р. Синець обличчя не був небезпечним для життя, має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п 2 3 5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень,
-Протоколол медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння №000887 від 07.12.2017р., згідно якого ОСОБА_4 07.12.2017 о 23.10 перебував в стані алкогольного сп`яніння;
-Протокол огляду предмету, яким оглянуто DVD-диск з записом зі службового відеореєстратору, встановленого в службовому автомобілі «Tayota Prius, б/н НОМЕР_1 , з фото таблицею.

Суд повно, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний із наведених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність досліджених доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України.

Завданнями кримінального провадження згідно ст.2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
У кримінальному провадженні згідно ст.91 КПК України підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Вина особи відповідно до ст.23 КК України є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Склад злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України з суб`єктивної сторони характеризується лише прямим умислом і не може бути вчинений з необережності.
Відповідно до ч.2 ст.24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Обов`язок довести перед судом обставин, передбачені ст.91 КПК України, покладається згідно ч.1 ст.92 того ж Кодексу на слідчого, прокурора, а доказування належності і допустимості доказів на сторону, що їх подає (ч.2 ст.92 КПК України).

Виконання працівниками правоохоронного органу ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у складі патрульного екіпажу службових обов`язків з забезпечення громадського порядку на визначеному маршруті 07.12.2017, а відтак, й наявність у них відповідних владних повноважень, доведена сукупністю названих вище належних і допустимих письмових доказів і не викликає сумнівів, крім висновку судово-медичного експерта і протоколу огляду предмету.
Разом з тим, прокурором не доведено перед судом наявність у ОСОБА_4 прямого умислу на заподіяння працівнику правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, а також не доведені мотив і ціль інкримінованого ОСОБА_4 злочину, а саме, мотив - неповага до авторитету органів державної влади та правоохоронної діяльності в цілому та ціль - уникнення відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки вони є надуманими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на належних і допустимих доказах та спростовуються відеозаписом події.

Так, з ДВД-диску, визнаного речовим доказом у справі, на якому міститься фрагмент події, записаний на бортовий відео реєстратор службового автомобіля, видно, що ОСОБА_4 , який невпевнено тримається на ногах, здійснює на мобільний телефон, який тримає у правій руці, відео зйомку якихось подій, що відбуваються біля службового автомобіля на обочині. В цей час з правого боку від ОСОБА_4 між автомобілями до нього швидко підходить ОСОБА_7 , яка хапає ОСОБА_4 лівою рукою за його праву руку, в який він тримає телефон, і одночасно правою рукою з силою вихоплює з руки ОСОБА_4 мобільний телефон. В цей час ОСОБА_4 , який не дивився в бік ОСОБА_7 і увага якого була зосереджена на подіях, які він знімав, від несподіваного для нього зусилля, втративши рівновагу потягнувся за мобільним телефоном і в падінні рефлекторно, без будь-якого умислу правою рукою зачепив обличчя ОСОБА_7 . Далі, рука ОСОБА_4 , який продовжував падіння вперлася у праве плече ОСОБА_7 , яка робила шаг назад і під його вагою також втратила рівновагу і впала на проїзну частину (зникла з поля зору відео реєстратора). ОСОБА_4 в цей час впав на капот службового автомобіля, ледве не вдарившись об нього обличчям. Саме капот службового автомобіля зупинив подальше падіння ОСОБА_4 і він випрямився, але в цей час до нього підскочили поліцейські чоловіки, які стали крутити його, а ОСОБА_7 , підходячи до них зробила замах правою ногою і здійснила удар, по кому і куди не видно, бо всі учасники події, крім свідка ОСОБА_9 , вийшли з поля зору відео реєстратору.

Цим доказом об`єктивно спростовуються твердження прокурора про наявність у обвинуваченого прямого умислу, як необхідної частини складу злочину. ОСОБА_4 явно ніякого замаху не робив, щоб здійснити цілеспрямований удар саме в обличчя чи голову ОСОБА_7 ; не ставав у відповідну стійку для нанесення удару; не повертався в бік потерпілої; цілеспрямованого удару в обличчя чи голову ОСОБА_7 рукою (як показали свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_17 ) чи ліктем (потерпіла ОСОБА_7 ) або лівою рукою (свідок ОСОБА_13 ) не наносив; він взагалі не бачив її та не був готовий до її несподіваних дій, які явно виходили за рамки Закону України «Про національну поліцію».
Отже, відсутність вини у формі прямого умислу не свідчить про наявність обов`язкової суб`єктивної ознаки, що не утворює складу злочину.

Цим відеоматеріалом спростовуються:
- протокол огляду предмету, оскільки текст протоколу не відповідає відеоматеріалу і свідчить про обвинувальний уклін слідства;
- суб`єктивні показання зацікавлених в результатах справи осіб, які захищають честь мундира: потерпілої ОСОБА_7 , свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 , тому що їх показання про фактичні обставини суперечать відеоматеріалу та іншим належним і допустимим доказам.
Цим же доказом спростовується версія потерпілої ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_4 , нібито, із хуліганських мотивів заволодів належним їй мобільним телефоном, який вона просто у нього забрала. При цьому, навіть, зацікавлені свідки: ОСОБА_17 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 не свідчили про такі події, та взагалі не бачили в руках ОСОБА_4 мобільного телефону чи будь-яких інших предметів.
Спростовуються також показання потерпілої і свідка ОСОБА_12 щодо складання постанов і протоколів про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_4 , бо всі допитані в суді особи в цій частині показали, що події відбувалися не тривалий строк, до 10 хвилин, і будь-які документи поліцейськими на місці не складалися, і обєктивно ОСОБА_7 не могла на місті скласти будь-які документи, бо її забрала карета швидкої медичної допомоги.

Отже, суд відповідно до ст.ст.85, 86, 89 КПК України виключає з числа доказів:
-показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 через їх неналежність, оскільки вказані докази прямо чи не прямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також неможливість чи можливість використання їх в сукупності з іншими доказами, тому що вони явно суперечать іншим належним і допустимим доказам,
-протокол огляду предмету як недопустимий доказ, оскільки він здобутий з порушенням засад кримінального провадження, передусім, засад законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Крім того, суд не приймає до уваги і виключає з числа доказів висновок судово-медичного експерта, як неналежний доказ оскільки експерту були повідомлені потерпілою недостовірні відомості щодо характеру прикладення зусилля «удар ліктем в обличчя, збив з ніг». Допитані ж в судовому засіданні свідки, як з боку обвинувачення, так і збоку захисту, в цій частині стверджували, що видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 або крові, вони не бачили. Крім того, висновок експерта ґрунтується на доказі, визнаному недопустимим доказом показаннях потерпілої. Тому, з огляду на наведене, наявність відеозапису події, виявлене у ОСОБА_7 тілесне ушкодження наступного дня після події могло виникнути не від дій ОСОБА_4 .

При цьому суд кладе в основу виправдувального вироку, крім речового доказу ДВД-диску із відеозаписом події, показання обвинуваченого і свідків з боку захисту: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 . Показання цих осіб узгоджуються між собою та із відеозаписом події, іншими письмовими доказами, наданими стороною захисту.
Так, з відповіді адміністрації ізолятору тимчасового тримання №1 ГУ НП в Одеській області від 10.05.2018 №27/1-270 на запит адвоката ОСОБА_8 вбачається, що причинами відмови 07.12.2017 у неприйнятті до ізолятору тимчасового тримання затриманого ОСОБА_4 стала формальна причина - алкогольне сп`яніння затриманого. В акті медичного огляду тілесні ушкодження не відображені.
З відповіді адміністрації управління патрульної поліції в Одеській області від 18.04.2018 № м-1220/41/13/01-18 на запит адвоката ОСОБА_8 вбачається, що надання відеозаписів з нагрудних камер поліцейських не можливо, оскільки інспектори не здійснювали відео фіксацію подій 07.12.2017.
Разом з тим, з відповіді адміністрації управління патрульної поліції в Одеській області від 02.01.2018 № м-3035/41/13/02-18 на скаргу водія ОСОБА_10 видно, що інспектор ОСОБА_7 склала постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КпАП України на місці події правомірно, оскільки обґрунтованість її складання підтверджено даними зафіксованими на нагрудні відеокамери поліцейських.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В аспекті цього необхідно зазначити Рішення ЄСПЛ у справі Ушаков та Ушакова проти України від 18 червня 2015 року, згідно якого суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «Поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі конвенції не у всіх справах неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (Той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження). Коли вся чи значна частина інформації щодо подій, про якій йдеться, відомо виключно органам влади як це має місце у справі що до ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади, і коли у такій спосіб під час їх ув`язнення з`являються тілесні ушкодження або якщо вони помирають, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції що до фактів. У такому випадку тягар доведення можна вважати покладеним на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення в аспекті ст.3 Конвенції.

Разом з тим, з наданих стороною захисту письмових доказів вбачається, що працівники правоохоронного органу ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 не здійснювали умисно чи через технічні проблеми відео фіксацію події на нагрудні відеокамери. Крім того, відеозапис, наданий стороною обвинувачення, знов таки умисно, чи через технічні проблеми, не містить запису з бортового відео реєстратору про розвиток події до інциденту з ОСОБА_7 та його логічного завершення. В даній ситуації фіксування подій представниками влади було необхідним і обов`язковим для обґрунтованості причини зупинки транспортного засобу, правомірності, часу і місця складання протоколів і постанов у справах про адміністративні правопорушення, для спростування сумнівів і тверджень щодо фальсифікації доказів у кримінальному провадженні та у справах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_10 і ОСОБА_4 тощо.
Відповідно до ст.62 обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин та відсутністю неспростовних доказів на підтвердження показань потерпілої і свідків з боку обвинувачення, суд визнає показання обвинуваченого і свідків з боку захисту належними і допустимими доказами.

На підставі викладених мотивів суд не приймає до уваги доводи захисника про недопустимість речового доказу ДВД-диску, який не містить повного зображення усіх подій, а лише одного фрагмента, покладеного в основу обвинувачення, оскільки цей доказ фрагмент відеозапису наданий слідчому у встановленому порядку та в обсязі і на носії, зручних для володільця такої інформації, і цьому доказу судом надана оцінка.

Відповідно до ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.369-370, 373-374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, та виправдати за відсутністю в його діях складу злочину.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази, зазначені в постановах слідчого від 08.12.2017 (а.с.116), після набрання вироком законної сили зберігати в матеріалах кримінального провадження.
На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1