Справа № 369/2320/19
Провадження №1-кс/369/765/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
скаржника ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000012 від 02.01.2019, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_4 №369/231/19 від 08.01.2019 року, накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №00000012 від 02.01.2019 року, а саме: мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 .
Скаржник, вважає, що станом на 20.02.2019 року, відпала необхідність в триманні під арештом вищевказаного майна, так як з моменту накладення арешту на мобільний телефон минуло 1,5 місяці.
ОСОБА_3 посилається на те, що він не являється підозрюваним у кримінальному провадженні №00000012 від 02.01.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 185 КК України, тому просив суд: скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.01.2019 року за матеріалами досудового розслідування №00000012 від 02.01.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 185 КК України, в частині накладення арешту на вилучене майно, ОСОБА_3 , а саме мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .
В судовому засіданні ОСОБА_3 просив задоволити клопотання в повному обсязі.
Ні слідчий ні прокурор до судового засідання не з`явились, про час і місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та заслухавши доводи сторін, приходить до висновку що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/231/19 від 08.01.2019 року, накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №00000012 від 02.01.2019 року, а саме: мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 .
Скаржник, вважає, що станом на 20.02.2019 року, відпала необхідність в триманні під арештом вищевказаного майна, так як з моменту накладення арешту на мобільний телефон минуло 1,5 місяці, а також те, що скаржник не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до ст. ст. 22, 26 КПК України кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.
Постановою слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 від 03.01.2019 року мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №00000012 від 02.01.2019.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Проте, мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , не є обєктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №00000012 від 02.01.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 185 КК України та не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
В судове засідання слідчий не з`явився та не обгрунтував необхідність подальшого арешту майна та не надав доказів, що мобільний теелфон містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити, оскільки заявник довів, що у застосуванні даного заходу забезпечення у кримінальному провадженні відпала потреба, а також те, що мобільний телефон не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи обєктом кримінально протиправних дій.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 132, 170-173, 175 372, КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000012 від 02.01.2019 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_4 №369/231/19 від 08.01.2019 року в частині арешту на мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 НОМЕР_2 , номер телефону НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1