Провадження №1-кп/127/990/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

сторони захисту: обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.07.2018 р. за № 0003004, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, освіта вища, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2018 р. о 01.07 год. ОСОБА_6 з ОСОБА_7 увійшли до приміщення сауни «Люксор», розташованої за адресою: вул. 600-річчя, 17 в м. Вінниці, де під час спільного відпочинку розпивали спиртні напої.

В подальшому о 02.56 год. 20.07.2018 р. ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тримаючи кожен з них в руці по пляшці з-під пива, вийшли з приміщення зазначеної сауни та пішли в напрямку заводу «Термінал», який розташований за тією ж адресою: вул. 600-річчя, 17 в м. Вінниці на відстані біля 80 метрів від сауни «Люксор».

20.07.2018 р. о 02.58 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проходячи повз територію заводу «Термінал», помітили пункт стаціонарної охорони, в приміщенні якої знаходився охоронець потерпілий ОСОБА_4 . ОСОБА_6 , тримаючи в одній руці мобільний телефон, а у іншій пляшку з-під пива, під приводом жарту над ОСОБА_4 розпочав знімати останнього на свій мобільний телефон та, будучи невдоволеним тим, що ОСОБА_4 лежав у приміщенні пункту стаціонарної охорони, розпочав провокувати його на конфлікт. Після цього ОСОБА_4 , взявши предмет сходив на биту, вийшов з приміщення пункту стаціонарної охорони і, махаючи даним предметом перед собою, намагався прогнати ОСОБА_6 за охоронювану територію.

ОСОБА_6 , будучи невдоволеним такими діями ОСОБА_4 , наблизився до останнього, в результаті чого ОСОБА_4 , не маючи прямого умислу на нанесення тілесних ушкоджень, наніс один удар предметом схожим на биту ОСОБА_6 в область голови. В подальшому ОСОБА_6 на ґрунті гніву, що раптово виник, діючи з прямим умислом, з метою нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, наніс не менше трьох ударів кулаком правої руки в ліву частину тулуба ОСОБА_4 .

Після отримання ударів в область тулуба ОСОБА_4 впав на спину, а ОСОБА_6 , продовжуючи переслідувати злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень, діючи з прями умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, сів на ноги ОСОБА_4 і продовжив наносити удари кулаком правої руки, нанісши не менше десяти ударів у ліву частину тулуба та не менше п`яти ударів в голову ОСОБА_4 .

В цей час до них підійшов ОСОБА_7 і, побачивши, що ОСОБА_4 захищається від ударів ОСОБА_6 предметом схожим на биту, вирішив забрати даний предмет з рук ОСОБА_4 . Для досягнення своєї мети ОСОБА_7 схопився руками за предмет схожий на биту і наніс один удар ногою в область голови ОСОБА_4 , після чого наніс не більше трьох ударів ногою в область ніг та не більше трьох ударів правою рукою по руках ОСОБА_4 . Після цього ОСОБА_7 допоміг ОСОБА_6 встати на ноги і останні залишили територію заводу «Термінал».

20.07.2018 р. біля 03.06 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були затримані працівниками поліції по вул. В. Порика в м. Вінниці поблизу будинку № 1.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1018/1030 від 05.09.2018 р. у ОСОБА_4 мала місце сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя, закрита травма грудної клітки та живота - перелом 7,8,9,10 ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки; садна верхніх та нижніх кінцівок; травма живота ОСОБА_4 викликала масивну крововтрату через внутрішньочеревну кровотечу, необхідність виконання 20.07.2018 р. за життєвими показниками операції, в ході якої виявлено 1 л. крові та видалено ушкоджену селезінку; вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли від дії тупого твердого предмета ( предметів), за ступенем тяжкості належать: закрита травма грудної клітини та живота - до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлась небезпечною для життя в момент спричинення і обумовила загрозливі для життя явища; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканини лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив зліва, садна обличчя - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, садна верхніх і нижніх кінцівок - до легких тілесних ушкоджень; характер і клінічний перебіг тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 допускають можливість здійснення ним активних дій після їх отримання, в тому числі «пересуватись, кликати на допомогу» тощо; вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли від множинних травматичних дій (ударів, тертя) тупого твердого предмета (предметів), з прикладанням сили в ділянки локалізації ушкоджень, переважно в голову і лівої половини тулуба, по давності утворення відповідають терміну, вказаному в «Ухвалі суду» про призначення експертизи - 20.07.2018 р., їх характер і локалізація за механізмом утворення не суперечать вкладеному у протоколі допиту ОСОБА_4 від 24.07.18 р., тобто більшість ушкоджень могли утворитись від ударів «ногами по тулубу, голові та ногах», а садна верхніх і нижніх кінцівок також могли утворитись, коли «декілька разів перевертався зі спини на тулуб та з тулуба на спину».

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1159 від 04.10.2018 р. у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої вилисної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя; закрита травма грудної клітки та живота - перелом 7, 8, 9, 10-го ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки; садна верхніх і нижніх кінцівок; травма живота ОСОБА_4 , викликала масивну крововтрату через внутрішньочеревну кровотечу, необхідність виконання 20.07.2018 р. за життєвими показами операції, в ході якої виявлено 1л крові та видалено ушкоджену селезінку; вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають терміну, вказаному у «Ухвалі суду» про призначення експертизи - 20.07.2018 р., за ступенем тяжкості належать: закрита травма грудної клітки та живота - до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлась небезпечною для життя в момент спричинення, і обумовила загрозливі для життя явища; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив зліва, садна обличчя - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; садна верхніх і нижніх кінцівок - до легких тілесних ушкоджень; характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 свідчать про множинні травматичні дії (удари, тертя) тупого твердого предмета (предметів), з прикладанням сили в ділянки локалізації ушкоджень, переважно в голову і лівої половини тулуба, що за механізмом утворення не суперечить викладеному у протоколах допитів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 20.09.18р. і 25.09.18р. та протоколах проведення слідчих експериментів за їх участі від 20.09.18р. і 25.09.18р., тобто: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя; садна верхніх і нижніх кінцівок - могли утворитись від ударів ногами та/або кулаком по голові, руками і ногами по руках, ногами по ногах; закрита травма грудної клітки та живота - перелом 7, 8, 9, 10-го ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки - могли утворитись від ударів руками (кулаками) в ліву частину тулуба; враховуючи вищевикладені висновки судово-медичних експертиз встановлено, що закрита травма грудної клітки та живота, перелом 7, 8, 9, 10- го ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки, могли утворитись від ударів руками (кулаками) в ліву частину тулуба ОСОБА_4 , а зазначена закрита травма грудної клітки та живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що не суперечить обставинам кримінального правопорушення, оскільки лише ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження кулаком правої руки у ліву частину тулуба ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що в ніч з 19.07.2018 р. на 20.07.2018 р. він зустрівся з ОСОБА_10 і вони пішли в сауну «Люксор» по вул. 600-річчя в м. Вінниці. З сауни вони вийшли біля 3-ї год. і вони були напідпитку. Коли вони проходили повз пункт охорони, він побачив, що охоронник спить і вирішив його розбудити. Він розбудив охоронника і пішов далі. Потерпілий, на його думку, не зрозумів, що він пожартував і вирішив, що він хотів напасти на потерпілого. Він в цей час здійснював трансляцію в соціальній мережі Інстаграм. Потерпілий почав наближатись до нього, тримаючи в правій руці биту. Він (обвинувачений) в правій руці тримав телефон, а в лівій пиво. ОСОБА_11 в цей час вже вийшов за територію заводу. Потерпілий вибив у нього з рук телефон і наніс удар битою в голову. Від нанесеного удару він впав. Він хотів затримати потерпілого та наніс йому п`ять ударів рукою, після чого вони почали боротись. Під час боротьби вони впали на землю і він наніс потерпілому ще п`ять ударів в голову і один удар по тулубу. В цей час до них підбіг ОСОБА_11 , який намагався вирвати у потерпілого биту і наніс потерпілому декілька ударів по руці останнього.

Він спеціально пляшку не розбивав, пляшка розбилась внаслідок падіння на землю після нанесеного потерпілим удару йому по руці та в голову.

Він з потерпілого не глузував і не дебоширив.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні винуватість у вчинені інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що 20.07.2018 р. біля 00.00 год. він зустрівся з ОСОБА_12 і вони пішли в сауну по вул. 600-річчя. Біля 3-ї год. вони вийшли з сауни. Коли вони проходили повз пункт охорони, ОСОБА_13 побачив, що охоронець спить і вирішив пожартувати і підбіг до поста, він тим часом пішов далі. Він почув крик ОСОБА_14 , що у охоронника бита і він побачив, як потерпілий вдарив по телефону ОСОБА_14 , внаслідок чого телефон впав і потерпілий вдарив ОСОБА_14 битою в голову. ОСОБА_13 від нанесеного удару впав і знепритомнів. Опритомнівши, ОСОБА_13 пішов до поста охорони, а він почав викликати поліцію. В ході розмови з оператором останній сказав зачекати біля хвилини, але він зрозумів, що чекати потрібно буде довше і, не завершуючи дзвінок, кинув телефон у кишеню, а сам пішов до паркану. Він побачив, що потерпілий лежав на землі, а на ньому сидів ОСОБА_13 і до них біг другий охоронець. Він розбив пляшку з-під пива, побіг до них і почав кричати до іншого охоронця, щоб він не наближався. Потім він викинув розбиту пляшку і підбіг до ОСОБА_14 та потерпілого. Потерпілий тримав биту руками, ОСОБА_13 був у крові. Він схопився за биту і спробував її вирвати, проте потерпілий її міцно тримав, тому він вдарив потерпілого по ногах, руках і голові. ОСОБА_13 відпустив биту, він допоміг ОСОБА_15 піднятись і вони пішли. Через деякий час їх затримали.

Вони не дебоширили, речі не псували, а гучно розмовляли між собою. Він та ОСОБА_13 одночасно удари потерпілому не наносили. Він потерпілого в ліву частину тулуба не бив.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що дату він не пам`ятає, він був на роботі. В нього піднявся тиск, він випив пігулку і приліг. Через деякий час він почув шум і побачив, що ОСОБА_13 зайшов у тамбур і знімав на телефон. Він попросив ОСОБА_14 , щоб той вийшов, але той не йшов. Він пішов у будку, але ОСОБА_13 почав бити у вікно, провокуючи конфлікт, тому він взяв дубину і вигнав обвинувачених за межі території. Після цього ОСОБА_13 розбив пляшку, зробив з неї «розочку» та почав йти на нього, тому він почав махати дубиною перед собою, відмахуючись, і вдарив обвинуваченого по голові, внаслідок чого той присів на коліно та почав кричати, що він (потерпілий) розбив йому голову.

Він почав йти до будки, але ОСОБА_13 та ОСОБА_11 почали йти на нього з двох сторін. У них в руках були розбиті пляшки «розочки». ОСОБА_13 збив його з ніг і він зажав биту перед собою, щоб обвинувачені її не відібрали і не били його битою. Його почали бити руками та ногами. Хто і куди наносив удари він не бачив, але може стверджувати, що ОСОБА_13 бив у ліву сторону, а ОСОБА_11 у праву. Через деякий час він почув, як ОСОБА_11 сказав, щоб ОСОБА_13 припинив наносити удари і обвинувачені пішли.

Щоб вийти з сауни, потрібно пройти повз його будку, але прохід вільний і його участь у звільненні проходу не потрібна.

Судом згідно з приписами ч. 3 ст. 26 КПК України, якою регламентовано, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, відповідно до клопотань сторін кримінального провадження було досліджено й інші докази, а саме:

-висновок експерта № 1018/1030 від 05.09.2018 р., згідно з яким у ОСОБА_4 мала місце сполучна травма тіла: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя, закрита травма грудної клітки та живота - перелом 7,8,9,10 ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки; садна верхніх та нижніх кінцівок; травма живота ОСОБА_4 викликала масивну крововтрату через внутрішньочеревну кровотечу, необхідність виконання 20.07.2018 р. за життєвими показниками операції, в ході якої виявлено 1 л. крові та видалено ушкоджену селезінку; вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли від дії тупого твердого предмета ( предметів), за ступенем тяжкості належать: закрита травма грудної клітини та живота - до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлась небезпечною для життя в момент спричинення і обумовила загрозливі для життя явища; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканини лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив зліва, садна обличчя - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, садна верхніх і нижніх кінцівок - до легких тілесних ушкоджень; характер і клінічний перебіг тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 допускають можливість здійснення ним активних дій після їх отримання, в тому числі «пересуватись, кликати на допомогу» тощо; вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли від множинних травматичних дій (ударів, тертя) тупого твердого предмета (предметів), з прикладанням сили в ділянки локалізації ушкоджень, переважно в голову і лівої половини тулуба, по давності утворення відповідають терміну, вказаному в «Ухвалі суду» про призначення експертизи - 20.07.2018 р., їх характер і локалізація за механізмом утворення не суперечать викладеному у протоколі допиту ОСОБА_4 від 24.07.18 р., тобто більшість ушкоджень могли утворитись від ударів «ногами по тулубу, голові та ногах», а садна верхніх і нижніх кінцівок також могли утворитись, коли «декілька разів перевертався зі спини на тулуб та з тулуба на спину»;

-висновок експерта № 1159 від 04.10.2018 р., відповідно до якого у ОСОБА_4 мали місце тілесні ушкодження - закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої вилисної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя; закрита травма грудної клітки та живота - перелом 7, 8, 9, 10-го ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки; садна верхніх і нижніх кінцівок; травма живота ОСОБА_4 , викликала масивну крововтрату через внутрішньочеревну кровотечу, необхідність виконання 20.07.2018 р. за життєвими показами операції, в ході якої виявлено 1л крові та видалено ушкоджену селезінку; вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення відповідають терміну, вказаному у «Ухвалі суду» про призначення експертизи - 20.07.2018 р., за ступенем тяжкості належать: закрита травма грудної клітки та живота - до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлась небезпечною для життя в момент спричинення, і обумовила загрозливі для життя явища; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив зліва, садна обличчя - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я; садна верхніх і нижніх кінцівок - до легких тілесних ушкоджень; характер і локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 свідчать про множинні травматичні дії (удари, тертя) тупого твердого предмета (предметів), з прикладанням сили в ділянки локалізації ушкоджень, переважно в голову і лівої половини тулуба, що за механізмом утворення не суперечить викладеному у протоколах допитів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від 20.09.18р. і 25.09.18р. та протоколах проведення слідчих експериментів за їх участі від 20.09.18р. і 25.09.18р., тобто: закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, перелом кісток носа зі зміщенням, забій м`яких тканин лівої виличної ділянки, двобічні параорбітальні гематоми, субкон`юктивальний крововилив лівого ока, садна обличчя; садна верхніх і нижніх кінцівок - могли утворитись від ударів ногами та/або кулаком по голові, руками і ногами по руках, ногами по ногах; закрита травма грудної клітки та живота - перелом 7, 8, 9, 10-го ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки - могли утворитись від ударів руками (кулаками) в ліву частину тулуба; враховуючи вищевикладені висновки судово-медичних експертиз встановлено, що закрита травма грудної клітки та живота, перелом 7, 8, 9, 10- го ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки, могли утворитись від ударів руками (кулаками) в ліву частину тулуба;

-протокол огляду місця події від 20.07.2018 р., згідно з яким оглянуто прилеглу територію автостоянки по вул. 600-річчя, 17 в м. Вінниці, зафіксовано обстановку, місця з речовиною бурого кольору, а також зафіксовано обстановку в приміщенні охорони на території автостоянки; під час проведення огляду місця події вилучено чотири змиви речовини бурого кольору та дерев`яний предмет схожий на биту;

-протокол огляду предмета від 20.07.2018 р., відповідно до якого оглянуто мобільний телефон марки Xiaomi, виявлено з-поміж іншого два відеофайли, датовані 20.07.2018 р., також зафіксовано виявлені пошкодження телефону;

-висновок експерта № 171 від 13.09.2018 р., згідно з яким при дослідженні дерев`яного предмета ззовні схожого на биту встановлена наявність крові людини; статева належність виявлених слідів крові не встановлена в зв`язку з відсутністю клітинних елементів крові в мікропрепаратах зі збереженими та придатними для цитологічного дослідження ядрами та відсутністю в одиничних збережених, придатних для цитологічного дослідження ядрах клітин статевоспецифічних ознак; при визначенні групової належності виявлених слідів крові був виявлений антиген А, що визначає А (ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО; таким чином, виявлені сліди крові можуть походити від будь-якої особи (осіб) з групою крові А (ІІ), в тому числі як від ОСОБА_4 (за рахунок антигену А), так і від ОСОБА_6 (за рахунок антигену А); також при дослідженні мікропрепаратів виявлено поодинокі епітеліальні клітини людини, статева і групова належність яких не встановлена в зв`язку з відсутністю епітеліальних клітин в мікропрепаратах зі збереженими та придатними для цитологічного дослідження ядрами та недостатньою їх кількістю для даної серологічної реакції відповідно;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_4 впізнав особу, зображену на фото № 3, яка 20.07.2018 р. спричинила йому тілесні ушкодження; на фото № 3 згідно з довідкою зображено ОСОБА_6 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.08.2018 р., згідно з яким ОСОБА_4 впізнав особу, зображену на фото № 3, яка 20.07.2018 р. спричинила йому тілесні ушкодження; згідно з довідкою на фото № 3 зображено ОСОБА_7 ;

-протокол проведення слідчого експерименту від 28.08.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_4 розповів та показав на місцевості, яким чином і де йому було спричинено тілесні ушкодження;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2018 р., згідно з яким ОСОБА_16 впізнав особу, зображену на фото № 2, яка 20.07.2018 р. спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_4 , згідно з довідкою на фото № 2 зображено ОСОБА_6 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_16 впізнав особу, зображену на фото № 2, яка 20.07.2018 р. спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_4 , згідно з довідкою на фото № 2 зображено ОСОБА_7 ;

-протокол проведення слідчого експерименту від 11.09.2018 р., згідно з яким ОСОБА_16 розповів та показав на місцевості, яким чином і де ОСОБА_4 були спричинені тілесні ушкодження;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.07.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_17 впізнав особу на фото № 4, яка 20.07.2018 р. у період часу з 01.10 год. по 03.00 год. разом з іншою особою перебувала у сауні «Люксор», згідно з довідкою на фото № 4 зображено ОСОБА_7 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.07.2018 р., згідно з яким ОСОБА_17 спізнав особу на фото № 3, яка 20.07.2018 р. у період часу з 01.10 год. по 03.00 год. разом з іншою особою перебувала у сауні «Люксор», згідно з довідкою на фото № 3 зображено ОСОБА_6 ;

-довідку про опрацювання номерної інформації в ході досудового розслідування, відповідно до якої проаналізовано з`єднання та режим роботи абонентських номерів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ;

-протокол проведення слідчого експерименту від 20.09.2018 р., згідно з яким ОСОБА_7 розповів та показав на місцевості як і де він та ОСОБА_6 спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_4 ;

-протокол проведення слідчого експерименту від 25.09.2018 р., відповідно до якого ОСОБА_6 розповів та показав на місцевості як і де він та ОСОБА_7 спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_4 .

Аналізуючи показання обвинувачених, потерпілого, надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у разі, коли до кримінальної відповідальності притягнуто кількох осіб, які діяли спільно з умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілого чи заподіяння шкоди його здоров`ю, належить з`ясовувати і зазначати у вироку характер їхніх дій, ступінь участі у вчиненні злочину кожної з них. Дії осіб, які безпосередньо брали участь у позбавленні життя потерпілого або заподіянні шкоди його здоров`ю, потрібно кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за умисне вбивство чи умисне заподіяння шкоди здоров`ю, а дії організаторів, підбурювачів і пособників, які не були співвиконавцями злочинів, - за тими ж статтями з посиланням на відповідну частину ст. 27 КК.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повертаючись з ОСОБА_18 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, з сауни «Луксор» по вул. 600-річчя в м. Вінниці, почав провокувати потерпілого на конфлікт. Обвинувачений ОСОБА_6 з цього приводу повідомив суду, що він не мав наміру створити конфліктну ситуацію з потерпілим, а мав намір пожартувати, однак потерпілий невірно його зрозумів. Разом з тим, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що просив ОСОБА_6 залишити охоронювану територію, однак той продовжував стукати у вікно, тому він (потерпілий) взяв дубинку і вийшов до обвинуваченого. В судовому засіданні встановлено, що після виходу потерпілого з приміщення пункту охорони останній за допомогою предмета схожого на биту наніс один удар по правій руці ОСОБА_6 та один удар в голову ОСОБА_6 . Після зазначених дій потерпілого ОСОБА_6 розпочав наносити потерпілому удари та повалив його на землю, після чого продовжив побиття. Сторони кримінального провадження в судовому засіданні даної обставини не заперечували. При цьому суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 в цей час знаходився за межами охоронюваної території й дана обставина сторонами кримінального провадження в судовому засіданні також не заперечувалась. В подальшому після початку побиття обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 підбіг до них і також почав наносити потерпілому удари.

Судом з урахуванням приписів ч. 3 ст. 26 КПК України згідно з клопотаннями сторін кримінального провадження було допитано обвинувачених та потерпілого, а також досліджено інші докази, зібрані під час досудового розслідування. Згідно з дослідженими в судовому засіданні доказами після падіння потерпілого обвинувачений ОСОБА_6 продовжив наносити потерпілому тілесні ушкодження в ліву сторону, а обвинувачений ОСОБА_7 у праву. Показання обвинувачених в цій частині узгоджуються між собою, а також узгоджуються з показаннями потерпілого, даними в судовому засіданні. Крім того, зазначені показання щодо місця прикладання обвинуваченими ударів потерпілому під час досудового розслідування були підтверджені й в ході проведення слідчих експериментів з потерпілим, обвинуваченими та свідком ОСОБА_16 . Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 КПК України суд приймає до уваги відомості, отримані в ході проведення слідчого експерименту зі ОСОБА_16 в частині відтворення останнім обстановки та обставин події на місцевості, оскільки, незважаючи на те, що ОСОБА_16 в судовому засіданні допитаний не був, судом за клопотанням сторін кримінального провадження було досліджено в судовому засіданні протокол проведення слідчого експерименту з ним.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судово-медичну експертизу, згідно з висновком якої (висновок № 1018/1030 від 05.09.2018 р.) у потерпілого ОСОБА_4 було виявлено тяжкі тілесні ушкодження, легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Зі змісту висновку додаткової судово-медичної експертизи (висновок № 1159 від 04.10.2018 р.) виливає, що закрита травма грудної клітки та живота, перелом 7, 8, 9, 10- го ребер ліворуч, забій нижньої частки лівої легені, травматичний розрив селезінки, надрив капсули печінки, могли утворитись від ударів руками (кулаками) в ліву частину тулуба ОСОБА_4 , а зазначена закрита травма грудної клітки та живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що не суперечить обставинам кримінального правопорушення, оскільки лише ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження кулаком правої руки у ліву частину тулуба ОСОБА_4 .

Таким чином, суд враховує, що під час досудового розслідування, що не заперечувалось і в ході судового розгляду кримінального провадження, було встановлено розмежування дій обвинувачених та їх наслідки, а саме: тяжкі тілесні ушкодження у потерпілого виникли саме внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_6 , легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, внаслідок дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Попередньої домовленості між обвинуваченими на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень згідно з наданими суду доказами в їх сукупності встановлено не було. Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 під час виступу в судових дебатах звернув увагу суду на ту обставину, що і обвинувачений ОСОБА_6 , і обвинувачений ОСОБА_7 розбили пляшки з-під пива з метою нанесення за їх допомогою тілесних ушкоджень потерпілому. Разом з тим, дана обставина не була підтверджена об`єктивними доказами, які судом було досліджено відповідно до клопотань сторін кримінального провадження.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 під час судових дебатів посилався на ту обставину, що вважає, що в діях обвинувачених також наявні ознаки хуліганства. Разом з тим, суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час досудового розслідування та згідно з наданим суду обвинувальним актом у вчиненні хуліганства не обвинувачувались. Процедура зміни обвинувачення в суді згідно з приписами ст. 338-341 КПК України під час судового розгляду даного кримінального провадження застосована не була. Тому суд здійснює розгляд даного кримінального провадження відповідно до приписів ч. 3 ст. 26 та ч. 1 ст. 337 КПК України, тобто в межах питань, винесених сторонами кримінального провадження на розгляд суду, та в межах висунутого обвинувачення.
Таким чином, аналізуючи надані сторонами кримінального провадження суду докази у їх сукупності, вирішуючи кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення, суд приходить до переконання, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 охоплюються складом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а обвинуваченого ОСОБА_7 ч. 2 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених, їх ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують їх покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, за місцем попередньої служби характеризувався негативно, проте раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, здійснює догляд за непрацездатними (інваліди 2-ї групи) матір`ю та братом, є учасником бойових дій, добровільно відшкодував вартість лікування потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій, добровільно відшкодував вартість лікування потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та усунення шкоди на лікування потерпілого.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинувачених, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 р. (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
При цьому Верховним Судом зазначено, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.
Крім того, Верховним Судом у постанові від 09.10.2018 р. (справа № 756/4830/17-к) звернуто увагу на те, що відповідно до ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 р., щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачені не заперечували фактичних обставин справи, беззастережно визнавали факт умисного заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Суд також враховує, що обвинуваченими при цьому не було приховано суттєвих обставин справи і надано чіткі та послідовні показання щодо пред`явленого обвинувачення. Крім того, суд враховує ту обставину, що під час досудового розслідування обвинуваченими вживались заходи, спрямовані на відшкодування потерпілому вартості його лікування. В зв`язку з цим потерпілим відповідні позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди заявлено не було.

Таким чином, суд приходить до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі. Покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, на переконання суду, буде покарання у виді штрафу.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 положень ч. 1 ст. 75 КК України, тобто для звільнення його від відбування кримінального покарання з випробуванням суд приймає до уваги, висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 26.04.2018 р. ( справа № 757/15167/15-к), а саме: відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, під час досудового розслідування добровільно відшкодував потерпілому завдану останньому матеріальну шкоду і під час судового розгляду кримінального провадження вживав заходів для часткового відшкодування завданої моральної шкоди, має на утриманні малолітню дитину, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому останнього слід звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Потерпілим було заявлено цивільний позов, згідно з яким він просив стягнути з обвинувачених на його користь 200 тис. грн. моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілого, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останнім відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, за правилами якої в силу приписів ч. 5 ст. 128 КПК України здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивовано, з чого він виходив оцінюючи завдану йому моральну шкоду в розмірі 200 тис. тис. грн. Разом з тим, суд враховує характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілого, ступінь винуватості обвинувачених, їх ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги в частині відшкодування завданої йому моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Таким чином, суд вважає, що з обвинувачених на користь потерпілого підлягає стягненню 120 тис. грн. При цьому суд враховує, що ч. 1 ст. 1167 ЦК України регламентовано, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Застережень, передбачених ч. 2 ст. 1167 ЦК України, в судовому засіданні встановлено не було.

Згідно з роз`ясненнями, наданими п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

В судовому засіданні було встановлено, що шкода здоров`ю потерпілому в зв`язку з чим ним заявлено позовні вимоги про стягнення з обвинувачених моральної шкоди була заподіяна внаслідок різних дій обвинувачених і наслідки їх дій та спричинена шкода були чітко розмежовані. Таким чином, суд вважає, що заявлені потерпілим позовні вимоги підлягають задоволенню пропорційно до вини обвинувачених в частині заподіяної ними шкоди. Суд також враховує, що потерпілим суду було надано розписку, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_6 частково відшкодував завдану йому моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн. Тому, на переконання суду, з розміру відшкодування, що має бути здійснене ОСОБА_6 на користь потерпілого, має бути відрахована добровільно сплачена останнім сума.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) грн.

Речові докази, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах справи.

Речові докази, що знаходяться в камері зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області знищити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 80000 (вісімдесят тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 35000 (тридцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: