Справа № 346/1019/17
Провадження № 1-кп/346/31/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

представника Служби у справах дітей ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия клопотання про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 за ст. ст.185 ч.2, 185 ч.3, 289 ч.2, 304 ч.1 КК України, ОСОБА_9 за ст. ст.185 ч.2, 289 ч.2 КК України, ОСОБА_10 за ст. ст. 185 ч. 2 ,185 ч. 2, 185 ч.3, 185 ч.3, ст. 186 ч. 2, 289 ч.2 КК України, ОСОБА_11 за ст. 185 ч.3 КК України-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20 березня 2019 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 продовжено строк тримання під вартою по 17 травня 2019 року.

Прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою посилаючись на те, що розгляд справи не завершено, не допитано свідків, а також наявністю ризиків, щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , передбачених п.п.1-3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та щодо обвинуваченого ОСОБА_13 - п.п.1,3-5 ч.1 ст.177 КПК України, що обвинувачені вчинили злочини, котрі відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою на інший більш м"який запобіжний захід.

Обвинуваченй ОСОБА_13 , його захисник заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, вважають за можливе змінити запобіжний захід на інший більш м"який не пов язаний з триманням під вартою, враховуючи молодий вік обвинуваченого Тодоріва, тривалий час перебування під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_4 заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, із-за необгрунтованості та недоведеності, вважають за можливе змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту так як обвинувачений тривалий час перебуває під вартою.

Представник Служби у справах дітей та інші учасники розгляду справи не заперечили щодо задоволення клопотання.

Заслухавши думку прокурора, обвинувачених, їх захисників, представника Служби у справах дітей та інших учасників судового провадження, вивчивши матеріали, які стосуються розгляду даного питання, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно із положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку.

Застосований запобіжний захід відносно обвинувачених кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення обвинувачених від суду.

Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, продовжують існувати, а альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку.

Тривалий розгляд справи не може бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченим оскільки термін розгляду справи пов`язаний з її складністю та процесуальною поведінкою учасників процесу.

На думку суду дане кримінальне провадження відноситься до особливої категорії складності, яка визначається з урахуванням кількості учасників розгляду, свідків, багатоепізодності, особливості обставин вчинення кримінального правопорушення, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для вчинення у суді.

Суд вважає, що на даній стадії судового провадження, встановлені судом ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинувачених під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже, не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ.

Суд також оцінює суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та враховує особи обвинувачених, відсутністю міцних соціальних зв`язків.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В зв`язку з тим, що до закінчення строку тримання під вартою обвинувачених неможливо завершити судовий розгляд кримінального провадження з причин неявки в судове засідання обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , свідків по справі, то слід вирішити питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують .

З врахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинувачених під вартою, даних про особи обвинувачених, в силу характеру інкримінованих їм діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінальних правопорушень в тому числі дослідження письмових та речових доказів, тому існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, тому суд вважає за доцільне продовжити тримання обвинувачених під вартою.

Судом не встановлено стримуючих факторів чи обставин, які б були гарантіями уникнення встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинувачених та усунення зазначених ризиків.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинувачених обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, думку учасників судового провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, дані про особу обвинувачених ОСОБА_12 та Тодоріва, міцність їх соціальних зв`язків; тяжкість покарання, що загрожує їм за дії, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а також те, що суд вважає, що оскільки обставини зазначені у вказаному кримінальному провадженні як підстави для обрання та продовження тримання під вартою не змінилися, інших обставин, які були б підставами для зміни запобіжного заходу не встановлено, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , опинившись на волі, зможуть перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що судовий розгляд не завершено, не допитано неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 , свідків, і на даний час існують ризики, передбачені п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, в матеріалах кримінального провадження наявні обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинувачених на свободу і таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, то суд дійшов висновку за необхідне клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 - задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 177, 183,197, 331, 369-372, ч. 2 ст. 392 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора задовільнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань №12, який не може перевищувати 60 днів - по 12 липня 2019 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань №12, який не може перевищувати 60 днів - по 12 липня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1