Провадження № 322/1247/18
Справа № 1-кс/322/477/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року смт. Новомиколаївка

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому вказує, що 27 листопада 2018 року, близько 17 години 20 хвилин, навпроти будинку № 17 по вул. Лермонтова в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, на узбіччі дороги, було виявлено автомобіль ЗІЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_4 , в кузові якого знаходилися сирі та сухі рубані та не рубані фрагменти деревини ясеня, загальним об`ємом близько 4 м3, які викликали сумнів у своєму походженні.
За даним фактом 28 листопада 2018 року було розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
В клопотанні слідчий, з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на вказаний у клопотанні автомобіль та деревину.
Слідчий СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 та власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, в заявах просять клопотання розглянути у їх відсутність.
Прокурор в судове засідання не з`явився по невідомій слідчому судді причині, про час та місце розгляду клопотання був повідомлений у встановлений законом порядку, його неявка, відповідно до ст. 174 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя розглядає клопотання у відсутність прокурора.
Вивчивши додані до клопотання матеріали слідчий суддя доходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.
Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000396, внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.
При вирішенні питання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно слідчий суддя виходить із наступного.
Органом досудового розслідування розслідується кримінальне провадження, передбачене статтею 246 КК України, а саме незаконна порубка дерев і чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах. Вказаний злочин є закінченим з моменту порубки дерев та заподіяння істотної шкоди.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Надані слідчому судді матеріали, не містять доказів того, що вказаний у клопотанні автомобіль ЗІЛ був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, грошима, цінностями та іншими речами, набутими кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Крім того частиною 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтею 13 КПК України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 237 КПК України, із врахуванням положень ст. 234 КПК України, для огляду житла, або іншого володіння особи, слідчий має звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення огляду.
Автомобіля являється володінням особи, в розумінні КПК України (ч. 2 ст. 233 КПК України).
Із клопотанням про обшук або огляд вказаного у клопотанні автомобіля ЗІЛ-ММЗ 554М, реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідчий не звертався. В порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, у встановлений строк, також до слідчого судді не звертався.
Проте слідчим, з порушенням вищевказаних кримінально-процесуальних норм, 27 листопада 2018 року, було оглянуто вищевказаний автомобіль, зокрема вміст його кузову.
Слідчий суддя зазначає, що проведення огляду місця події, не містить виключень щодо правових підстав для огляду володіння особи.
Таким чином, під час проведення огляду автомобіля та вилучення частин дерев, слідчим було суттєво порушено вимоги КПК України, щодо порядку проведення обшуку та огляду, а тому вказаний огляд, та його результати, є незаконними.
Згідно статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Статтею 86 КПК України передбачено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до положень статті 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов. Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Крім того слідчим суддею із доданих до клопотання матеріалів вбачається, що власником майна слідчому були надані документи, які підтверджують походження деревини, зокрема договір від 03 вересня 2018 року про надання послуг з перевезення, накладну від 27 листопада 2018 року на отримання ОСОБА_4 в ТОВ "Краяни" деревини, товарно-транспортні накладні на перевезення деревини.
Слідчим у клопотанні оцінка вказаним документам не була надана взагалі.
Також під час вирішення питання про наявність підстав для позбавлення володільця права користування вилученим майном, як заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у справі "Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004 року.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Малама проти Греції", "Україна-Тюмень проти України", "Спорронг та Льонрот проти Швеції" констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд з прав людини нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.
На підставі вищевказаного, враховуючи, що зазначені у клопотанні автомобіль та деревина не являється речовими доказами, а інші докази є недопустимими, у зв`язку із грубим порушенням кримінального процесуального закону при їх отриманні, а також наявністю у власника майна документів, які підтверджують правомірність отримання деревини, слідчий суддя вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити.

Керуючись ст. 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України вказані у клопотанні автомобіль ЗІЛ ММЗ 554М ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , з наявною в його кузові деревиною, мають бути негайно повернуті особі, у якої вони були вилучені.
Ухвала підлягає негайному виконанню проте може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1