Провадження № 1-кп/638/743/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченого по кримінальному провадженню за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває в умовах СІЗО УДПтС України в Харківській області №27,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 діб, оскільки, ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.
Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти продовження строку тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання, оскільки вже відбув покарання, має батьків із захворюваннями, дружину та неповнолітню дитину.
Прокурор заперечував у задоволенні клопотання обвинуваченого.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховується, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, а саме: можливість переховуватись обвинуваченого від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інші кримінальні правопорушення - злочини, враховуючи наступне.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, у вчиненні злочину, відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, з огляду на вірогідність можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення, оскільки раніше ОСОБА_5 притягався до кримінальної відповідальності, спростовує доводи обвинуваченого про відсутність зазначених ризиків.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, відомості про перебування обвинуваченого у шлюбі та наявність дитини, батьків з захворюваннями не можна віднести до стримуючих чинників, які у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, тому суд частково задовольняє клопотання прокурора та продовжує обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 30 днів, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.177, 178, 331, 369, 372 КПК України, -

ухвалив :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 30 діб, а саме до 15 березня 2019 року.
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий