справа № 208/212/19
№ провадження 1-кс/208/363/19
УХВАЛА
Іменем України

29 січня 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна,-

встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, просив накласти арешт на мобільний телефон «Fly» моделі «IQ449» ІМЕЙ 1: НОМЕР_1 ,ІМЕЙ 2: НОМЕР_2 з сім-картою № НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Передати на відповідальне зберігання потерпілому, позбавити потерпілого ОСОБА_5 права на відчуження та розпоряджання арештованого майна.

Клопотання вмотивоване тим, що до Кам`янського ВП надійшла заява від ОСОБА_5 про те, що 21.11.2018 невстановлена особа, перебуваючи біля НК України, відкрито, без застосування насильства заволоділа належним йому, мобільним телефоном «Fly» моделі «IQ449».

За вказаним фактом СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області були внесені відомості до Єдиному реєстру досудових розслідувань 12.01.2019 року за

№ 0000107 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.

В ході проведення досудового розслідування з метою відшукування викраденого майна, а саме: мобільним телефоном«Fly» моделі «IQ449»до оперативного підрозділу було направлено доручення у порядку ст. 40 КПК України, спрямоване на встановлення місцезнаходження викраденого тавстановлення свідків та очевидців злочину. У ході проведення досудового розслідування був встановлений, ОСОБА_6 , який, будучи допитаним в якості свідка показав, що він офіційно ніде не працю, на життя заробляє тим, що на «Блошиному ринку» по провулку Цегельному займається ремонтом та куплепродажем мобільних телефонів. Так, в кінці листопада 2018 року в денний час він знаходився на ринку, до нього підійшов раніше візуально знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_7 та запропонував придбати у нього сенсорний мобільний телефон «Fly» моделі «IQ449». Станіслав пояснив, що вказаний телефон належить його дружині, але він їй придбав кращу модель. Він оглянув мобільний телефон та придбав у ОСОБА_7 вказаний мобільний телефон за 200 грн. Вказаний телефон знаходився у нього. А через деякий час до нього прийшли співробітники поліції від яких він дізнався, що придбаний ним мобільний телефон був здобутий під час вчинення злочину.

26.01.2019 наданий ОСОБА_8 мобільний телефон «Fly» моделі «IQ449» ІМЕЙ 1: НОМЕР_1 ,ІМЕЙ 2: НОМЕР_2 разом з сім-картою № НОМЕР_3 було оглянуто та вилучено.

На думку слідчого, вилучені речі відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовими доказами з підстав, наведених вище, та мають доказове значення для встановлення таких фактичних обставин події кримінального правопорушення як механізм вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації кримінального правопорушення та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Метою застосування арешту відносно вище наведеного майна є запобігання можливості його знищення, пошкодження, псування, так як вищенаведене майно, яке має ознаки речових доказів, має бути використано при проведенні слідчих дій, а саме огляду за участю свідків кримінального правопорушення.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого з підстав, зазначених у його мотивувальній частині.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України). Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В той же час, мотивування клопотання слідчого та його прохальна частина суперечать один одному, так, заявлена вимога на повний арешт предмету клопотання (заборона володіння, користування, розпорядження), в той же час, слідчий прохає передати арештоване майно на зберігання потерпілій особі, яка в силу вказаного виду та міри забезпечення кримінального провадження не зможе використовувати його за цільовим призначенням.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту ст. 100 КПК України, питання щодо передачі власнику на відповідальне зберігання речових доказів на стадії досудового розслідування належить до виключної компетенції сторони кримінального провадження, якій він був наданий.

Слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування докази утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна з метою збереження речових доказів, унеможливлення їх приховання, пошкодження чи знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази органу досудового розслідування та необхідним буде, враховуючи суперечливий зміст клопотання та пояснень прокурора, застосувати арешт майна в частині заборони розпорядження, що в достатній мірі забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
Клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон «Fly» моделі «IQ449» ІМЕЙ 1: НОМЕР_1 ,ІМЕЙ 2: НОМЕР_2 з сім-картою № НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною розпоряджатися зазначеним телефоном.
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1