Справа № 348/866/18
Провадження № 11-кп/4808/45/18
Категорія ст. 186 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000170, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 21 серпня 2018 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 186 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця С. Велика Паладь, Виноградівського району, Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, працюючого по тимчасових заробітках, неодруженого, з базовою загальною середньою освітою, раніше судимого вироком Коломийського міськрайонного суду від 14.12.2012 року за ст. 185 ч.3 до покарання у виді 6 місяців позбавлення волі, звільненого згідно ст. 104, 76 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, вироком Коломийського міськрайонного суду від 18.09.2013 року за ст. 15 ч.2, ст. 69, ст. 70 ч.1, ст.71 ч.1, ст. 185 ч.2, ст. 185 ч.3 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, вироком Коломийського міськрайонного суду від 06.11.2014 року за ст.69, ст. 186 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності його вини, вважає вирок Надвірнянського районного суду від 21.08.2018 року незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі пом`якшуючі обставини, а саме те, що він щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував заподіянні потерпілому збитки в добровільному порядку, думку потерпілого, який просив його суворо не карати а також те, що він є єдиним працездатним членом сім`ї, так як мати ніде не працює по тій причини, що в сім`ї є сестра інвалід з дитинства, яка не ходить та двоє малолітніх дітей.

Просить вирок Надвірнянського районного суду від 21.08.2018 року змінити з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок Надвірнянського районного суду Івано Франківської області від 21.09.2018 року в частині призначення покарання ОСОБА_8 необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає зміні. Зазначає, що суд першої інстанції врахувавши всі пом`якшуючі обставини обвинуваченому, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування потерпілому завданих матеріальних збитків, позитивну характеристику по місцю проживання, безпідставно не застосував до нього ст. 69 КК України.

Просить вирок Надвірнянського районного суду від 21.08.2018 року про засудження ОСОБА_8 змінити з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Вироком Надвірнянського районного суду від 21.08.2018 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та призначено йому покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою. Строк відбування покарання вказано рахувати з 20.03.2018 року з 11 год. 20 хв., тобто з часу його затримання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), при наступних обставинах.

ОСОБА_8 будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, у період незнятої та непогашеної судимості, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив і повторно вчинив умисний корисливий злочин.

Зокрема, 18.03.2018 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_8 прийшов у кафе «Шоколад», що знаходиться в АДРЕСА_2 . Приблизно о 22 год. 30 хв. до нього в кафе приєднались його знайомі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та спільно вживали алкогольні напої.

Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля 00 год. 10 хв., 19.03.2018 року ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 вийшли з приміщення кафе на вулицю, де побачили ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухались від кафе «Шоколад» в напрямку центру м.Надвірна по вул.Мазепи. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив відкрито викрасти майно ОСОБА_13 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідків і бажаючи їх настання, обійшов ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вийшовши їм назустріч на вул.Мазепи в м.Надвірна Івано-Франківської області. У цей час до ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підійшов їхній знайомий ОСОБА_15 та почав із ними розмовляти. Коли ОСОБА_13 і ОСОБА_14 порівнялись з ОСОБА_8 , він покликав ОСОБА_13 та запропонував відійти йому в сторону нібито для розмови. При цьому ОСОБА_14 залишився розмовляти на відстані 20 метрів із ОСОБА_16 . Реалізовуючи свій злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_8 почав вимагати у ОСОБА_13 гроші. Коли останній повідомив, що у нього грошей не має, ОСОБА_8 зірвав із шиї ОСОБА_13 золотий ланцюжок вагою 11 грам, 585 проби (згідно довідки НБУ вартість 1 г. золота станом на 19.03.2018 р. - 1107 грн. 29 коп.), вартістю 12180 грн. 19 коп.

Після вчинення злочину ОСОБА_8 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме реалізував його в ломбарді м. Івано-Франківська за 8000 грн. 00 коп., які в подальшому витратив на власні потреби.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_13 , матеріальні збитки на загальну суму 12180 грн. 19 коп.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подані апеляційній скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , просив залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 20.08.2018 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабежу) повторно, та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 186 ч.2 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 наведені в апеляційних скаргах з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необґрунтованими.

Так, як призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків потерпілому. Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, судом першої інстанції враховано дані на особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий (а.п.31,32), за місцем проживання характеризується позитивно (а.п. 33), на обліку у психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває (а.с. 34), його поведінку до і після вчинення злочину.

Тому на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 наведені в апеляційних скаргах про те, що судом не враховано пом`якшуючі обставини є безпідставними, оскільки всі переліченні ними в апеляційних скаргах пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 2, роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання, виходячи з вимог ст. 50 КК України .

Окрім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, як і не встановлено обставин для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, як необґрунтовані. Доводи апеляційних скарг поданих обвинуваченим ОСОБА_8 та його захисником ОСОБА_9 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 залишити - без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5