Справа № 729/901/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/14/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2019 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження №12.016.270.080.000.106, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджанської Республіки, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гянджя, Азербайджанської Республіки, проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_4 , проживаючого по АДРЕСА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України;

з участю прокурорів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

перекладача ОСОБА_17 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_18 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_9 визнано винуватим у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 постановлено рахувати з дня затримання, а саме з 01 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 26.11.2015 року №838-VIIІ), зараховано обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 01 березня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.

ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_8 призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2017 року, більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з дня затримання, а саме з 01 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 26.11.2015 року №838-VIIІ), зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 01 березня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.

ОСОБА_12 визнано винуватим у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_12 призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_12 постановлено рахувати з дня затримання, а саме з 02 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 26.11.2015 року №838-VIIІ), зараховано обвинуваченому ОСОБА_12 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 02 березня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_12 , до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою .

ОСОБА_14 визнано винуватим у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна;

- за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_14 призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано не відбуте покарання у виді 1 року позбавлення волі за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2014 року і остаточно призначено покарання ОСОБА_14 у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві особистої власності майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_14 постановлено рахувати з дня затримання, а саме з 03 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону із змінами, внесеними Законом від 26.11.2015 року №838-VIIІ), зараховано обвинуваченому ОСОБА_14 в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 03 березня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 , до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою .

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_19 8000 (вісім) тисяч гривень матеріальної та 100000 (сто) тисяч гривень моральної шкоди завданої злочином.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Витрати в розмірі 13540,66 грн. на залучення експертів стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 на користь держави.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Не погодившись з вироком районного суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в який просить його скасувати і кримінальне провадження щодо нього закрити або призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, в порушення вимог ст. 94, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України суд першої інстанції постановив вирок на припущеннях, обґрунтував його недопустимими доказами, не дав доказам належної оцінки. Частина 2 ст. 237 КПК України зазначає, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для огляду житла чи іншого володіння особи. Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. Отже, кримінальний процесуальний закон зобов`язує працівників правоохоронних органів перед початком проведення огляду житла пред`являти ухвалу слідчого судді про дозвіл на проведення такого огляду. Вважає, що висновки експертів, необхідно було суду визнати недопустимими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу на вирок районного суду в якій просить його скасувати і закрити кримінальне провадження. Вказує, стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 12.016.270.080.000.106 від 24 лютого 2016 року в якості доказів надано рапорт оперативного чергового згідно якого 24 лютого 2016 року об 11 год. 10 хв. отримано повідомлення про те, що в АДРЕСА_6 , виявлено труп гр. ОСОБА_20 .. Далі в рапорті зазначено, що в 11 год. 15 хв. на місце події було направлено слідчу групу. Згідно з витягу ЄРДР інформація щодо вказаної події також була занесена до реєстру після 11 год. 10 хв. Однак, в матеріалах кримінального провадження наявний протокол огляду місця події, а саме приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_6 , де зазначено що огляд було розпочато о 10 год. 30 хв., (т. 3 а.п. 29, ) тобто за 40 хв. до отримання інформації про злочин та внесення її до ЄРДР. Проведення слідчої дії до внесення відомостей до ЄРДР є неприпустимим та не законним згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України. Також, як вбачається з протоколу огляду місця події, в ньому не має жодного посилання на отримання ані добровільної згоди особи, яка володіє даним житлом, ані ухвали суду про дозвіл на огляд, і в судовому засіданні стороною обвинувачення надано не було. В матеріалах провадження містяться фото таблиці та схеми, але про них відсутні жодні згадування в протоколі огляду місця події, що суперечить ст. 105 КПК України. Окрім того, 02 березня 2016 року слідчий експеримент, в тому числі і в житловому приміщенні загиблої, був проведений з порушенням ст. 240 КПК України, а саме не має в матеріалах провадження доказів добровільної згоди особи, що володіє даним помешканням. До матеріалів справи надано протокол про відібрання біологічних зразків, але в ньому відсутні будь які дані про участь захисника в даній процесуальній дії, що свідчить про порушення прав його на захист. Вважає, що протокол відібрання біологічних зразків у нього та висновки експертів, необхідно було суду визнати недопустимими доказами. Також вважає, зібрані по справі докази прямо не вказують на скоєння ним кримінальних правопорушень, передбачених п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 4 ст. 187 КК України, містять сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого, які тлумачаться на його користь. При оцінці доказів судом першої інстанції не врахована суперечливість показань свідків обвинувачення між собою та їх невідповідність дослідженим в судовому засіданні доказам.

Захисник ОСОБА_13 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , в апеляційній скарзі вищевказаний вирок просить скасувати в частині засудження ОСОБА_14 за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, закривши кримінальне провадження. Перекваліфікувати дії ОСОБА_14 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання в межах санкції статті передбаченої за вчинення даного кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України перерахувати ОСОБА_14 строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 01 березня 2016 року до оголошення рішення судом апеляційної інстанції, тобто до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вказує, що суд першої інстанції у вироку послався, як на доказ вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, на протокол огляду місця події від 24 лютого 2016 року відповідно до якого було проведено огляд господарства АДРЕСА_6 та вилучено ряд матеріальних об`єктів. Однак відповідно до норм кримінального процесуального кодексу України, така слідча дія, як огляд місця події, взагалі відсутня. У вироку також зазначені посилання на проведені слідчі експерименти за участю ОСОБА_12 від 03 березня 2016 року та ОСОБА_8 від 02 березня 2016 року, однак їх проведення також викликає питання щодо їх належності та допустимості. З проглянутого відеозапису взагалі вбачається не проведення слідчого експерименту, а проведення допиту із застосуванням технічних засобів, так як слідча дія проводилась спочатку в кабінеті, а після переривання продовжується вже в с. Рудьківка в темну пору доби, з місця, де начебто стояв автомобіль, де при тому що ОСОБА_12 всього один раз в день був у зазначеному населеному пункті. Також слідчі органи ні у власника, ні у суду не брали дозволу для проведення слідчої дії, а саме огляду житла. Проведені експертизи дають лише ймовірність походження крові, а не категоричне посилання на об`єкт дослідження. Також вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 5 КК України, ст. 58 Конституції України строк, який зарахував суд першої інстанції повинен бути перерахований з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до вступу вироку в законну силу.

Захисник ОСОБА_10 , в апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вирок просить скасувати і закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення. Вказує, що судом не взяті до уваги докази та покази обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які вони надавали під час судових засідань та стверджували, що ОСОБА_21 , не розуміючи мови не знав куди вони зібралися їхати, а поїхав провітритися та з машини в с. Рудьківка, Бобровицького району не виходив у зв`язку з поганим самопочуттям. Під час судового розгляду стороною обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 12.016.270.080.000.106 від 24 лютого 2016 року в якості доказів надано рапорт оперативного чергового про те, що 24.02.2016 року об 11 год. 10 хв. отримано повідомлення про те, що в АДРЕСА_6 виявлено труп гр. ОСОБА_20 . Далі в рапорті зазначено, що об 11 год. 15 хв. на місце події було направлено слідчу групу. Згідно з витягу ЄРДР інформація щодо вказаної події також була занесена до реєстру після 11 год. 10 хв. Однак, в матеріалах кримінального провадження наявний протокол огляду місця події, а саме приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_6 , де зазначено що огляд було розпочато о 10 год. 30 хв., тобто за 40 хв. до отримання інформації про злочин та внесення її до ЄРДР. Проведення слідчої дії до внесення відомостей до ЄРДР є неприпустимим та не законним згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України. Також, як вбачається з протоколу огляду місця події, в ньому не має жодного посилання на отримання ані добровільної згоди особи, яка володіє даним житлом, ані ухвали суду про дозвіл на огляд, і в судовому засіданні стороною обвинувачення надано не було. Окрім того, в матеріалах провадження містяться фото таблиці та схеми, але про них відсутні жодні згадування в протоколі огляду місця події, що суперечить ст. 105 КПК України. До матеріалів справи надано протокол про відібрання біологічних зразків, але в ньому відсутні будь які дані про участь захисника в даній процесуальній дії, що свідчить про порушення прав його підзахисного на захист. Вважає, що протокол відібрання біологічних зразків у ОСОБА_9 , та висновки експертів, щодо проведення яких використовувалися біологічні зразки ОСОБА_9 , необхідно було суду визнати недопустимими доказами. Звертає увагу на те, що ОСОБА_9 громадянин Азербайджанської Республіки і він не володіє українською мовою. Однак під час досудового розслідування йому не було забезпечено перекладача. Під час ознайомлення з матеріалами провадження, стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України не були відкриті ухвали апеляційного суду Чернігівської області, які надавали дозвіл на проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 ..

Захисник ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , також подав апеляційну скаргу на вищевказаний вирок в якій просить його змінити, кримінальне провадження в частині обвинувачення його підзахисного за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України закрити на підставі ч. 3 ст. 284 КПК України за відсутністю достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримання. За ч. 4 ст. 187 КК України призначити мінімальне покарання. Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 у строк покарання строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 02 березня 2016 року по 17 листопада 2017 року (оголошення вироку), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Як вбачається з вироку районного суду суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу. Але, не досудовим слідством, ні в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів того, що його підзахисний ОСОБА_12 мав умисел на вбивство ОСОБА_22 .. В матеріалах кримінального провадження не має жодного доказу, який би свідчив про те,що обвинувачені заздалегідь домовлялися про вчинення саме вбивства потерпілої, про те, що хто небудь з обвинувачених вчиняв вищезазначені дії щодо потерпілої і тому визначення у вироку мети заподіяння смерті останньої з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб є безпідставним та необґрунтованим. Також в рапорті оперативного чергового про те, що 24 лютого 2016 року об 11 год. 10 хв. отримано повідомлення про те, що в АДРЕСА_6 виявлено труп гр. ОСОБА_20 .. Далі в рапорті зазначено, що об 11 год. 15 хв. на місце події було направлено слідчу групу. Згідно з витягу ЄРДР інформація щодо вказаної події також була занесена до реєстру після 11 год. 10 хв.. Однак, в матеріалах кримінального провадження наявний протокол огляду місця події, а саме приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_6 , де зазначено що огляд було розпочато о 10 год. 30 хв., тобто за 40 хв. до отримання інформації про злочин та внесення її до ЄРДР. Проведення слідчої дії до внесення відомостей до ЄРДР є неприпустимим та не законним згідно з ч. 2 ст. 214 КПК України. Також, як вбачається з протоколу огляду місця події в ньому не має жодного посилання на отримання ані добровільної згоди особи, яка володіє даним житлом, ані ухвали суду про дозвіл на огляд, і в судовому засіданні стороною обвинувачення надано не було. Також в матеріалах провадження містяться фото таблиці та схеми, але про них відсутні жодні згадування в протоколі огляду місця події, що суперечить ст. 105 КПК України. В слідчому експерименті приймали участь поняті ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які до цього 02 березня 2016 року були присутні в якості понятих при проведенні слідчого експерименту з ОСОБА_25 , що ставить під сумнів їх об`єктивність та правдивість в подальших свідченнях. Враховуючи це, просить вищевказаний протокол з додатками визнати недопустимим доказом. До матеріалів провадження не додано постанови прокурора на проведення відібрання біологічних зразків. В такому випадку суд позбавлений можливості перевірити законність отримання нігтьових пластин та зразків крові у ОСОБА_12 для проведення експертизи, що ставить під сумнів законність їх отримання. Враховуючи вищевикладене, вважає що висновки експерта №№ 34, 36, 43, 44, 45, 46 необхідно визнати недопустимим доказом та виключити з мотивувальної частини вироку, а не обґрунтовувати ними вирок. Окрім того, слідчий в даному провадженні жодного разу не повідомляв його підзахисного про призначення експертиз, чим грубо порушив його право на захист. Стаття 237 КПК України зазначає, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для огляду житла чи іншого володіння особи. Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. Отже, кримінальний процесуальний закон зобов`язує працівників правоохоронних органів перед початком проведення огляду житла пред`являти ухвалу слідчого судді про дозвіл на проведення такого огляду. Тому, протокол огляду місця події від 24 лютого 2016 року та слідчого експерименту від 03 березня 2016 року вважає необхідно визнати недопустимими. Також, відповідно вироку на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_12 ухвалено зарахувати в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 02 березня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Вирок суду було оголошено 17.11.2017 року, а тому необхідно зарахувати обвинуваченому ОСОБА_12 у строк покарання строк перебування в установі попереднього ув`язнення з 02 березня 2016 року по 17 листопада 2017 року (оголошення вироку) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Місцевий суд встановив доведеним, що 23 лютого 2016 року, у вечірній час, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вступили у злочинну змову, спрямовану на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_22 .

24 лютого 2016 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , доводячи злочинний умисел групи до кінця, взявши з собою дерев`яну биту, прибули до господарства ОСОБА_22 , розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , де шляхом пошкодження віконного скла проникли до приміщення будинку та умисно, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на останню.

У ході нападу на ОСОБА_22 , поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, з метою заподіяння їй смерті з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 умисно руками, ногами, дерев`яною битою та праскою почергово завдали не менше п`ятнадцяти-двадцяти ударів по голові, обличчю, тулубу та кінцівках ОСОБА_22 , чим заподіяли останній тілесні ушкодження у вигляді суцільного крововиливу та чотирьох саден в області обличчя, трьох забійних ран потиличної області голови, відкритої черепно-мозкової травми, багатоуламкового перелому кісток склепіння черепа з локалізацією в лівій лобно-скронево-потилично-тім`яній ділянці з розповсюдженням на основу черепа з крововиливом під тверду мозкову оболонку правої півкулі, плямистими та суцільними крововиливами в м`які мозкові оболонки склепіння мозку та забоями головного мозку в правій скроневій долі; закритої травми грудної клітки, чотирьох крововиливів в область грудної клітки, множинних переломів ребер з обох боків прямого та непрямого характеру, крововиливів в області лівого плеча та лівої сідниці, та саден в області лівого стегна та лівої гомілки, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_22 померла на місці події.

Доводячи корисливий мотив групи до кінця, ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 обшукали будинок та господарські будівлі і заволоділи грошима в сумі 8000 гривень та мобільним телефоном невстановленої моделі, який для потерпілої не становить матеріальної цінності, що належали ОСОБА_22 .

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає що вони підлягають частковому задоволенню.

Частина 2 ст. 404 КПК України дозволяє суду апеляційної інстанції вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК.

Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені нормою статті 31 КПК. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: професійним суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.

Правова природа інституту суду присяжних суттєво відрізняється від інших двох складів суду. Такий висновок підтверджується наступними чинниками:

а) віднесенням провадження в суді присяжних до особливого порядку провадження в суді першої інстанції (параграф 2 глави 30 Розділу IV КПК);

б) спеціальним порядком формування суду присяжних;

в) наділенням присяжних при відправленні правосуддя широким колом прав.

У зв`язку із наведеним закономірним виглядає те, що саме до компетенції суду присяжних законодавець відніс розгляд особливо тяжких злочинів, за які передбачено найбільш суворий вид покарання - довічне позбавлення волі, а також встановив інший, відмінний від загального, порядок роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.

Так, статтею 384 КПК визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.

Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Як видно з матеріалів справи, прокурор не роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних, долучені відповідні письмові роз`яснення до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування виконані українською мовою, а ці обвинувачені заяви, що не розуміють українську мову у зв`язку з чим при розгляді справи по суті судом залучався перекладач.

Суд першої інстанції в ході провадження не виправив ці недоліки досудового розслідування і в матеріалах справи відсутні дані, що він, в свою чергу, всім обвинуваченим роз`яснив право на суд присяжних.

Право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист.

Невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог статті 384 КПК є істотним порушенням кримінального процесуального закону та слугує безумовною підставою для скасування судового рішення.

У зв`язку із скасуванням судового рішення, а також беручи до уваги те, що обвинуваченні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою забезпечення судового розгляду, суд вважає за доцільне запобіжний захід тримання під вартою залишити без змін і продовжити його термін на 60 діб, тобто до 17.03.2019 року.

При новому судовому розгляді необхідно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, звернути увагу на вказані недоліки та ретельно перевірити доводи апеляційних скарг і прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 17 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 - скасувати і призначити новий розгляд у суді 1-ї інстанції.

Запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 залишити без змін і продовжити його термін на 60 діб, тобто до 17.03.2019 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4