Постанова
Іменем України
25 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 359/3800/16-к
провадження № 51-8772км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000542 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартусівка Бориспільського району Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
Апеляційний суд Київської області ухвалою від 19 червня 2018 року апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_6 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду від 23 березня 2018 року без зміни.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.
Так, 09 березня 2016 року близько 22:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання на кухні квартири АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин наніс кухонним ножем вітчиму ОСОБА_10 чотири удари, заподіявши йому тілесні ушкодження у виді: проникаючого колото-різаного поранення грудей з ушкодженням органів грудної та черевної порожнин, яке має ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя, та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з подальшим настанням смерті; двох проникаючих колото-різаних поранень живота з ушкодженням внутрішніх органів, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, і могли сприяти розвитку крововтрати; колото-різаної рани лівого плеча з пошкодженням м`яких тканин, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Внаслідок спричинених ОСОБА_6 тілесних ушкоджень того ж дня близько 23:30 ОСОБА_11 помер.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпаністю можливостей отримання таких доказів. На обґрунтування своєї вимоги захисник зазначає, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо недопустимості окремих доказів, зокрема, протоколу огляду місця події, який було проведено без дозволу слідчого судді. Зазначає, що слідчі дії були вчинені за межами строку досудового слідства, реєстр матеріалів досудового розслідування є непослідовним, а вирок суду першої інстанції не містить мотиву та мети вчинення ОСОБА_6 злочину.
В запереченні на касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурор ОСОБА_9 просив її залишити без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 370 КПК України ухвала апеляційного суду має відповідати загальним вимогам до судових рішень, тобто бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 419 КПК України визначено зміст ухвали апеляційного суду. В ухвалі, зокрема, обов`язково має бути відображено короткий зміст вимог, викладених у апеляційній скарзі, та зміст судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнений виклад позицій інших учасників судового провадження, обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Мотивувальна частина судового рішення суду апеляційної інстанції має містити аналіз доказів і докладні мотиви прийнятого рішення. При цьому необхідно проаналізувати і співставити з наявними у кримінальному провадженні і додатково поданими матеріалами всі доводи апеляційних скарг і на кожен із них дати вичерпну відповідь. Висновки суду повинні мати посилання на відповідний матеріальний або процесуальний закон.
Рішення суду апеляційної інстанції, що не містить вмотивованих висновків на доводи апеляційної скарги з питань про доведеність або недоведеність обвинувачення, кваліфікацію злочину, про міру покарання, не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Суд апеляційної інстанції при розгляді даного провадження не дотримався цих вимог закону.
Як убачається з кримінального провадження, прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подали апеляційні скарги.
При цьому ОСОБА_6 зазначав, зокрема, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, наголошував, що він нікого не вбивав, що в матеріалах провадження відсутні докази наявності умислу на вбивство потерпілого, на ножі-знарядді злочину відсутні його відбитки пальців, протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки огляд проведено без ухвали слідчого судді, а досудове розслідування проведено за межами строків, встановлених кримінальним процесуальним законодавством. Також ОСОБА_6 наголошував, що мотивувальна частина вироку не містить мотиву та мети вбивства потерпілого.
Прокурор в апеляційній скарзі просив скасувати вирок місцевого суду і ухвалити новий вирок.
Проте, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, апеляційний суд не виклав всіх доводів, наведених в апеляційних скаргах, та, залишаючи без задоволення подані апеляційні скарги, не зазначив підстав, із яких їх визнано необґрунтованими.
Апеляційний суд обмежився загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який він визнаний винуватим, не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляційних скарг, зокрема апеляційної скарги ОСОБА_6 , та не розглянув усіх доводів, викладених у них.
При цьому апеляційний суд взагалі не надав відповіді на доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо відсутності в мотивувальній частині вироку мотиву та мети вбивства потерпілого, про відсутність у кримінальному провадженні доказів наявності умислу на вбивство потерпілого, про відсутність на ножі-знарядді злочину його відбитків пальців, щодо порушення строків досудового розслідування.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу апеляційного суду не можна визнати обґрунтованою, оскільки завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; ігнорування судом аргументів сторони є грубим порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та судової практики, а тому ухвала Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню.
У зв`язку з вказаними істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, передбаченими ч. 1 ст. 412, ст. 419 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки доводам касаційної скарги в іншій частині, а тому касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
При новому апеляційному розгляді слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити доводи, на які посилаються учасники процесу, та навести мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Оскільки ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не обирався, він підлягає звільненню з-під варти.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_6 звільнити з-під варти в залі суду.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3