Справа № 450/1343/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/215/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 4 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 4 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 8 лютого 2018 року у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі і призначено остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 23.01.2017 року, близько 21 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Bershka», який знаходиться в приміщення ТРЦ „Кінг Крос Леополіс, що за адресою вул. Стрийська, 30 у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, що належить ТзОВ «Бершка Україна», а саме: куртку«Bershka» (арт. 6238/552/800/06), вартістю 999 грн., а саме в примірочній вказаного магазину поклав викрадену куртку в свій рюкзак.

Під час вчинення вказаного злочину ОСОБА_6 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але ним злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони з викраденим майном за межами магазину «Bershka», тому останній не мав реальної можливості розпорядитися чи користуватись викраденим майном.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 4 травня 2018 року змінити, пом`якшивши покарання і призначити йому остаточне покарання за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України - 2 роки обмеження волі, з приєднанням невідбутої частини покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі за правилами складання різних покарань та призначити - 2 роки 1 місяць позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України, з відстрочкою виконання вироку терміном на 2 роки.
На підтримання доводів апеляційної скарги зазначає, що при постановленні даного вироку в мотивувальній частині вироку судом першої інстанції вказано, що обставинами які пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого, відшкодування заподіяної шкоди, а також те, що обвинувачений є інвалідом третьої групи. Однак, судом першої інстанції визначено про неможливість виправлення обвинуваченого без застосування покарання, пов`язаного з позбавленням волі, оскільки злочин вчинено повторно, під час випробувального терміну, призначеного вироком Сихівського районного суду м. Львова від 8 лютого 2016 року. В даному випадку судом першої інстанції призначено покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано те, що повторність згідно ч.2 ст. 185 КК України є кваліфікуючою ознакою і сам факт повторності у даному випадку не може бути обставиною, яка вимагає більш суворого покарання. Сама санкція даної норми передбачає, крім позбавлення волі, і інші, альтернативні види покарання, не пов`язані з позбавленням волі, однак суд першої інстанції не застосував їх. Вважає, що, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відшкодування заподіяної шкоди, а також сукупність інших обставин, що пом`якшують покарання, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, достатнім буде призначити 2 роки обмеження волі.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, пояснення представника потерпілого ОСОБА_9 , який покладається на розсуд суду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обгрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Щодо покарання, з яким не погоджується обвинувачений ОСОБА_6 , то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості); обране з врахуванням обставин вчинення злочину; особи обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за вчинення корисливого злочину, вчення ним злочину під час відбування покарання з випробуванням, неодружений, не працює; обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення. Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Призначивши ОСОБА_6 покарання два роки позбавлення волі, що не є максимальним покаранням, передбаченим ч.2 ст. 185 КК України, та відповідає вимогам санкції даної статті, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

Крім того, суд першої інстанції на підставі ч.1 ст. 71 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 8.02.2016 року у вигляді одного року одного місяця позбавляння волі та призначив остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст. 185 КК України, обвинуваченому ОСОБА_6 не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і сам факт повторності вчинення кримінального правопорушення не може бути обставиною, яка враховується при призначенні найбільш суворого покарання обвинуваченому, то такі є необгрунтованими.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Так, вирок Сихівського районним судом м. Львова, яким ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України до трьох років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на один рік, постановлений 8 лютого 2016 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_6 згідно оскаржуваного вироку, було вчинене ним 23 січня 2017 року, тобто після постановлення вироку Сихівського районним судом м. Львова від 8 лютого 2016 року та до повного відбуття обвинуваченим покарання.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання вірно виходив з вимог ч.1 ст. 71 КК України, застосовуючи правила складання покарання за сукупністю вироків.

Відповідно до п.26 постанови ВС України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення

волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням

(статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при призначенні покарання су першої інстанції не врахував обставини, що характеризують особу обвинуваченого, який є інвалідом третьої групи, то слід зазначити, що вказані обставини існували до моменту і на момент вчинення кримінального правопорушення та були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, проте, на думку колегії суддів, не можуть бути безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_6 .

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого необгрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 4 травня 2018 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4