Ухвала
іменем України
15 березня 2019 року
м. Київ
справа № 205/8582/15-к

провадження № 51-951 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року відносно засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Дніпра, визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі-КК) до покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин. Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з засудженого матеріальної та моральної шкоди.

За обставин, встановлених судом та детально наведених у вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він близько 12:30 7 березня 2015 року, біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних стосунків, наніс один удар обома руками стиснутими в кулак в область лобної частини обличчя потерпілому ОСОБА_4 , чим спричинив останньому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 29 листопада 2018 року вказаний вирок місцевого суду скасував та звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинений злочин на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження.
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями цим судом вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку потерпілого, суд апеляційної інстанції безпідставно першочергово розглянув заявлене стороною захисту клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Як убачається з наданих до касаційної скарги потерпілого копій судових рішень, ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості та за який, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, що становить 3 роки.
У судовому засіданні при розгляді справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник відмовилися від апеляційної скарги захисника та подали клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальноїх відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК суд апеляційної інстанції невідкладно розглянув вищевказане клопотання з дотриманням порядку, передбаченого вимогами кримінального процесуального закону.
При цьому, відповідно до положень ст. 285 КПК апеляційний суд роз`яснив ОСОБА_5 суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження, а також право на розгляд апеляційної скарги, поданої захисником, після чого обвинувачений надав згоду на першочерговий розгляд його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.
Оскільки вказаний злочин був вчинений ОСОБА_5 7 березня 2015 року і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції 29 листопада 2018 року передбачений законом строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності сплинув, апеляційний суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 285, ч. 3 ст. 288, п. 1 ч. 2 ст. 284, п. 5 ч. 1 ст. 407, ст. 417 КПК на законних підставах прийняв рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закрив кримінальне провадження.
Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування і мотиви, якими керувався суд при поставленні рішення.
Скарга ОСОБА_4 не містить доводів, які би свідчили про істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли би перешкодити цьому суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з огляду на положення статей 412, 413 КПК, та були би підставами для його скасування відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
З огляду на викладене, касаційна скарга потерпілого та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року відносно засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3