Ухвала
Іменем України
11 лютого 2019 р.

м. Київ
Справа №198/217/17
Провадження № 51-9300 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року,
встановив:
Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 156 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вищезазначеного вироку.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року відмовлено засудженому в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду та повернуто його апеляційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2019 року касаційну скаргу було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України і надано строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції звернено увагу засудженого, на необхідність: навести обгрунтування допущених апеляційним судом таких істотних порушень норм кримінального та процесуального права, які на його думку, тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК УКраїни, з огляду на положення статей 370, 412, 419 цього Кодексу; викласти конкретні вимоги до суду відповідно до положень ст. 436 КПК України.
Протягом встановленого судом строку ОСОБА_4 подав виправлену як на його думку, касаційну скаргу. Однак, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 14 січня 2019 року недоліки не усунув, а також допустив нові, оскільки оскаржує лише вирок місцевого суду, який може бути предметом розгляду касаційного суду тільки після перегляду в апеляційному порядку. Отже, зазначена у касаційній скарзі вимога про скасування вироку суду першої інстанції (який відповідно до положень ч. 1 ст. 424 КПК України не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції) не узгоджується з вимогами Закону.
Разом з тим засуджений, не наводить і належного обгрунтування допущених апеляційним судом при постановленні своєї ухвали таких істотних порушень норм кримінального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК УКраїни, з огляду на положення статей 370, 412, 419 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК України переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, 441 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року, а також додані до неї матеріали повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3