Справа № 369/3318/15-к Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/146/2019 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2 Г
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_3
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
при секретарях ОСОБА_6 , ОСОБА_7
за участю:
прокурора - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
захисника ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тхорин Овруцького району Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей : ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого фахівцем з підбору автозапчастин у ТОВ «Все для автомобіля», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Цим же вироком вирішено питання про процесуальні витрати.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, 14.09.2014 року, близько 02 години ночі, ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», р/н НОМЕР_1 (транзит), рухаючись по вул. Леніна в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області в напрямку с. Білогородка, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом, проїхав перехрестя вулиці Леніна з вулицею Жулянською на сигнал світлофора, що забороняє рух та не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого, не впоравшись з керуванням, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілями «Chevrolet Lachetti», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 та «М 412 ИЖ», р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_16 , які зупинили керовані ними транспортні засоби перед перехрестям, чекаючи ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Chevrolet Lachetti» ОСОБА_17 та ОСОБА_18 від отриманих тілесних ушкоджень загинули, а водій вказаного автомобіля ОСОБА_15 та пасажир цього автомобіля ОСОБА_19 , а також пасажир автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_20 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року відносно ОСОБА_10 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 засудити за ч.3 ст.286 КК України на 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував суспільну небезпеку та грубість порушення ОСОБА_10 Правил дорожнього руху України, який здійснював рух транспортного засобу на забороняючий сигнал світлофора, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілями, які на той час взагалі перебували без руху.
Судом не враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, при звільнені обвинуваченого від призначеного покарання з іспитовим строком не надано оцінку наслідкам допущених обвинуваченим порушень ПДР України, а саме те, що незаконні дії ОСОБА_10 призвели до загибелі двох осіб та заподіяння шкоди здоров`ю трьом особам у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Вказує і на те, що судом не враховано поведінку та ставлення обвинуваченого до вчиненого, який майже впродовж двох років не визнавав свою вину у вчиненні ДТП, що свідчить про відсутність у обвинуваченого щирого каяття у вчиненому, негативно характеризує особу обвинуваченого і факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та, відповідно, вчинення при цьому злочину, що відповідно до ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання останнього, що також залишилося поза увагою суду. За таких обставин вважає, що звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок скасуванню з постановленням нового вироку, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Частина 1 статті 421 КПК України визначає, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке покарання тільки у випадку, якщо за цими підставами апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Цих вимог не було дотримано в повній мірі судом першої інстанції.

Так, призначаючи покарання із застосуванням ст. 75 КК України суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкі наслідки що настали ( смерть двох осіб та спричинення тілесних ушкоджень іншим потерпілим), що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння. Сукупність наведених обставин, на думку колегії суддів унеможливлює застосування положення ст. 75 КК України.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 відповідає зібраним у справі доказам, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть двох потерпілих та спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості іншим потерпілим. Доводи прокурора в апеляційній скарзі про призначення більш суворого покарання свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, відшкодував моральну і матеріальну шкоду, а потерпілі ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 заперечували проти доводів прокурора і просили вирок суду залишити без змін.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність призначеного ОСОБА_10 покарання, то вони, на думку колегії суддів, є частково обґрунтованими.
Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. п. 2.3 б); 2.9а); 8.7.3 ґ) е); 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
В постанові Верховного Суду України від 19.12.2008 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття в скоєному злочині, що полягає у критичній оцінці обвинуваченого своєї протиправної поведінки, що характеризується щирим осудом цієї поведінки, повним визнанням своєї вини, висловленні жалю з приводу вчиненого та готовності нести покарання за вчинений злочин та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим.
Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 рокуу разі вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд повинен обговорити питання про визнання цієї обставини відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК України такою, яка обтяжує покарання винного. А тому суд першої інстанції вірно визнав вищевказану обставину як таку, що обтяжує покарання.
Призначаючи ОСОБА_10 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, обставини його вчинення та наслідки, що настали смерть двох осіб та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку; ставлення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння; а також враховує думку потерпілих, які просили суворо не карати обвинуваченого та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Апеляційна скарга прокурора в частині призначення більш суворого покарання - не вмотивована, доводів на підтвердження наведених в ній вимог щодо необхідності призначення ОСОБА_10 за ч.3 ст. 286 КК України основного покарання у виді 8 років позбавлення волі апеляційна скарга не містить.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про безпідставне застосування щодо ОСОБА_10 ст. 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
Враховуючи грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, що призвело до спричинення смерті потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , судом першої інстанції недостатньо враховано тяжкість злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, хоча і вчинений з необережності, що саме груба необережність обвинуваченого, яка полягала у недотриманні ним вимог Правил дорожнього руху України і призвела до вказаних наслідків. Крім того, на думку колегії суддів, судом не було належно враховано ту обставину, що обвинувачений керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а тому вказані обставини не дають підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
У колегії суддів не має підстав вважати, що застосування ст. 75 КК України буде справедливим та співрозмірним покаранням ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Звільнення його від відбування основного покарання в даному випадку є невідповідним тяжкості вчиненого злочину та наслідкам, які настали внаслідок вчинення злочину в сфері безпеки руху. Тяжкість наслідків у виді смерті людини є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди в матеріальному виразі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з ухваленням нового, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що добровільне відшкодування обвинуваченим завданої злочином шкоди, яке суд першої інстанції обґрунтовано визнав пом`якшувальною покарання обставиною у сукупності із щирим каяттям та сприянню розкриттю злочину та думкою потерпілих істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного дають колегії суддів підстави для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 3 ст. 286 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного йому покарання - скасувати.

Постановити у цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_10 , за ч. 3 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяця з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: