Справа № 450/1044/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/157/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.3 ст. 136, ч.2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Визнано ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 136 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточну міру покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Згідно Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 заподіяну майнову шкоду в розмірі 1665 гривень та заподіяну моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 2.04.2011 року, близько 19 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки "ДАФ 800", номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись ним по дорозі в с. Черкаси, Пустомитівського району, Львівської області, грубо порушив вимоги Р.1 п.1.2, п.1.5, Р.11 п.11.2, Р.12 п.12.3, Р.13 п.13.1, п.13.3 Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що він був неуважним до дорожньої обстановки, не вжив заходів для збереження життя та здоров`я громадян, своїми діями створив небезпеку для руху і не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, з врахуванням швидкості, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу, при об`їзді перешкоди, не дотримався безпечного інтервалу, виконуючи маневр об`їзду вибоїн, які знаходились на проїзній частині, виїхав на ліву частину дороги, призначену для руху в зустрічному напрямку, та лівою передньою частиною бампера керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який рухався в попутньому з ним напрямку, а в подальшому, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, незважаючи на погане самопочуття ОСОБА_12 , який перебував внаслідок наїзду у небезпечному для життя стані, не надав йому допомогу і не повідомив про такий стан особи належним установам та особам, на належному йому транспортному засобі доставив особу ОСОБА_12 до Щирецької міської лікарні лише 3.04.2011 року, о 00 год. 10 хв., та поїхав у невідомому напрямку, а особа ОСОБА_12 був доставлений медичними працівниками у реанімаційне відділення Пустомитівської центральної районної лікарні, де від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 01 год. 55 хв.

В апеляційній скарзі на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року начальник Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 просить зазначений вирок суду першої інстанції скасувати в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8.04.2014 року та відмовити у застосуванні щодо ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8.04.2017 року.

Вказує, що вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння згідно п. «є» ст. 8 ЗУ «Про амністію у 2014 році» виключає застосування амністії. Суд першої інстанції у вироку покликався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які медичні документи, які б вказували на перебування ОСОБА_6 під час вчинення ДТП у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що згідно вироку суду стосовно ОСОБА_6 3.04.2011 року було складено протокол за ст. 130 КУпАП, якому слід дати оцінку.

Рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» є протиправним, оскільки ухвалене без належного з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення, з яким пов`язується можливість звільнення особи від відбування покарання на підставі амністії.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить зазначений вирок суду першої інстанції скасувати в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8.04.2014 року та відмовити у застосуванні щодо ОСОБА_6 . Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8.04.2014 року.

Зазначає, що рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» є протиправним, оскільки ухвалене без належного з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення, з яким пов`язується можливість звільнення особи від відбування покарання на підставі амністії.

Вказує, що недотримання водієм, який скоїв ДТП, вимог п.п. 2.10 «а», «д» Правил дорожнього руху сам по собі дає підстави сумніватися, щодо стану обвинуваченого ОСОБА_6 , який залишив місце ДТП, та це підтверджує його стан алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора та пояснення представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на підтримання доводів апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в цілому від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимоги ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення включають у себе ухвалення його з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Однією з таких імперативних вимог є дотримання встановлених законом меж судового розгляду. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_13 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 квітня 2016 року на розгляд до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 136 КК України.

В подальшому, за згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, було визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 136 КК України, за обставин, викладених у вироку, є доведеною і підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого та визначив таке в межах санкції ч.1 ст. 286, ч.3 ст. 136 КК України, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п.в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року суд першої інстанції звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілої про підстави вважати, що недотримання ОСОБА_6 вимог п.п. 2.10 «а», «д» ПДР саме по собі дає підстави сумніватися щодо його стану та підтверджує перебування його в стані алкогольного сп`яніння, тому рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8.04.2014 року вважають протиправним, оскільки таке, на думку прокурора та потерпілої, ухвалене без належного з`ясування всіх обставин скоєння кримінального правопорушення, з яким пов`язується можливість звільнення особи від відбування покарання на підставі амністії, то з такими доводами колегія суддів не погоджується.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 286, ч.3 ст. 136 КК України, при цьому обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, встановлено не було.

Судом першої інстанції зазначене обвинувачення було визнано доведеним і при призначенні обвинуваченому покарання враховано відсутність даної обставини, яка обтяжує його покарання.

Суд першої інстанції здійснив розгляд даного провадження в межах висунутого обвинувачення у відповідності до вимог ст. 337 КПК України.

Крім того, ст. 338 КПК України передбачено, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду було встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Проте, як убачається з матеріалів судової справи прокурор відповідно до вимог ст. 338 КПК України обвинувачення під час судового розгляду не змінював, а тому суд першої інстанції не мав процесуальної можливості розглядати обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за обставин, які йому не висувалися.

Отже, суд першої інстанції не мав згідно з кримінальним процесуальним законом підстав для урахування позиції сторони обвинувачення щодо перебування ОСОБА_6 2 квітня 2011 року під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди у стані алкогольного сп`яніння, адже останньому не висувалося обвинувачення у тому, що він 2 квітня 2011 року під час вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.3 ст. 136 КК України, перебував у стані алкогольного сп`яніння. Колегія суддів дійшла висновку, що врахування даної обставини судом першої інстанції погіршило б становище обвинуваченого та порушило б його право на захист (ст. 20 КПК).

Відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи при цьому кримінальний процесуальний закон. Судове рішення достатньо умотивоване та відповідає вимогам статей 370 та 374 КПК.

Системне тлумачення норм КПК України свідчить, що право прокурора ставити питання в апеляційній скарзі про скасування судових рішень у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого обмежене змістом висунутого особі обвинувачення, від якого вона захищалася.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою скасування судового рішення, про що йдеться у апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

З врахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4