У Х В А Л А
Іменем України

04 грудня 2018 року
слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України майора юстиції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000404 від 03.11.2017 за обставинами вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло вищевказане клопотання.
Клопотання передано в провадження слідчого судді 01.12.2018 року.
Слідчий мотивує клопотання тим, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 21.11.2018 громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із невстановленими на даний час досудовим слідством особами, з корисливих мотивів заволодів шляхом обману та використовуючи при цьому підроблені документи державним майном в особливо великих розмірах.
Так, ОСОБА_5 , у січні 2018 року, діючи умисно з корисливих мотивів, познайомився із громадянином України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та умовив останнього виступити його представником у м. Києві по довіреності під час реєстрації права власності за ОСОБА_5 на об`єкт нерухомості нежитлову, восьмиповерхову будівлю, загальною площею 1547 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (зазначений об`єкт є власністю Держави Україна в особі Фонду державного майна України (далі ФДМУ), починаючи із 2012 року і по даний час вказана будівля не експлуатується. До 2012 року у ній на умовах оренди розміщувався Київський апеляційний господарський суд).
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, направленого на протиправне заволодіння державним майном в особливо великих розмірах, ОСОБА_5 , за невстановлених досудовим слідством часу та обставин, але не пізніше 21.11.2018, діючи умисно з корисливих мотивів, виготовив на нотаріальному бланку серії ВММ №126671 договір купівлі-продажу нежитлової будівлі датований 13.07.2005, внісши до нього завідомо неправдиві відомості.
Згідно умов вказаного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , ФДМУ в особі голови фонду ОСОБА_8 , яка діяла на підставі тимчасового положення про ФДМУ, продав громадянину ОСОБА_5 об`єкт нерухомості нежитлову, восьмиповерхову будівлю, загальною площею 1547 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 1 253 000 грн.
У подальшому, наприкінці жовтня 2018 року, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 три пакети документів для нотаріуса, один для реєстрації за ОСОБА_5 права власності на будівлю (нежитлову, восьми поверхову будівлю, загальною площею 1 547 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ), другий для реєстрації ТОВ «Бізнес центр вісімка» та третій, згідно якого право власності на зазначену будівлю мало перейти від ОСОБА_5 до новоствореного ТОВ «Бізнес центр вісімка».
21.11.2018, громадянин ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності та на виконання злочинних вказівок ОСОБА_5 , звернувся до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» ОСОБА_9 із заявою № 31310042 про проведення реєстрації права власності на зазначений вище об`єкт нерухомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Того ж дня, о 19 год. 06 хв., право власності на згаданий об`єкт нерухомості було зареєстровано за громадянином ОСОБА_5 .
Відповідно до інформаційної довідки № 146527360 від 23.11.2018, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44177710 від 21.11.2018, об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000 нежитлова, восьмиповерхова будівля, загальною площею 1547 м2, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності зареєстрована за громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 01.07.2003, іпн. НОМЕР_2 ).
27.11.2018, громадянин ОСОБА_6 , діючи на підставі довіреності та на виконання злочинних вказівок ОСОБА_5 , знову звернувся до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» ОСОБА_9 та надав документи, на підставі яких, того ж дня зареєстровано ТОВ «Бізнес центр вісімка» ().
Згідно витягу № від 28.11.2018 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Бізнес центр вісімка», дата запису: 27.11.2018, номер запису: 1 081382, ідентифікаційний код 42650002, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , єдиним засновником вказаного товариства є ОСОБА_5 (адреса засновника: АДРЕСА_3 ). Розмір внеску до статутного фонду (грн.): 1000.00 основний вид діяльності товариства (код КВЕД 68.20) надання в оренду й експлуатацію власного чим орендованого нерухомого майна.
26.11.2018 у ході проведення огляду Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів ДП «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, встановлено, що нотаріальний бланк серії ВММ № 126671 на якому виконано договір купівлі-продажу нежитлової восьми поверхової будівлі, загальною площею 1 547 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 13.07.2005 (власник ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданий 12.07.2003, виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області), витрачено 12.01.2010 на виготовлення довіреності.
27.11.2018 допитаний у якості свідка громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , показав, що про виготовлення на нотаріальному бланку серії ВММ № 126671 виготовлено 12.01.2010 довіреність йому нічого не відомо.
Дізнавшись про протиправність діяльності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 повідомив про свою необізнаність, щодо дійсних обставин справи та погодився усіляко сприяти слідству у встановленні усіх обставин справи.
З огляду на те, що вказаний об`єкт нерухомого майна є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій та використаний як засіб вчинення злочину, 23.11.2018 постановою слідчого його визнано речовим доказом.
27.11.2018 слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва постановив ухвалу у справі № 761/45417/18 про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер 000 нежитлову, восьмиповерхову будівлю, загальною площею 1547 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності зареєстрована за громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 01.07.2003, іпн. НОМЕР_2 , заборонивши користуватись та розпоряджатись ним.
Вартість зазначеного речового доказу становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму.
Враховуючи, що ОСОБА_5 , може вчинити дії, спрямовані на пошкодження зазначеного речового доказу та на зниження його економічної вартості, а також з метою забезпечення збереження речового доказу та збереження його економічної вартості, виникла необхідність у отриманні рішення слідчого судді про передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління вказаним арештованим речовим доказом.
В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав просив його задовольнити.
Власник майна, відповідно до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, в судове засідання не викликався.
Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, вивчивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.
Статтею 100 КПК України, передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частина 5 ст. 100 КПК України, передбачає, що речові докази та документи, надані суду, зберігаються в суді, за винятком випадків, передбачених частиною шостою цієї статті, а також речових доказів у вигляді громіздких або інших предметів, що вимагають спеціальних умов зберігання, які можуть знаходитися в іншому місці зберігання.
Крім того, в положеннях ч. 6 ст. 100 КПК України, зазначено, що речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Відповідно до ч. 7 ст. 100 КПК України, у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Крім того, відповідно до п. 5 Порядку зберігання речових доказів, стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою КМУ від 19.11.2012 року № 1104 (зі змінами та доповненнями, станом на 16.11.2016 року), умовою зберігання речових доказів повинне бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Забороняється зберігання речових доказів в умовах, що можуть призвести до їх знищення чи псування. У разі потреби необхідне вжиття невідкладних заходів для приведення таких речових доказів до стану, що дає змогу забезпечити їх подальше зберігання.
Пунктом 10 вказаного положення передбачено, що взяття на облік речових доказів проводиться не пізніше наступного дня після їх вилучення (отримання) шляхом внесення відповідного запису до книги обліку. У разі коли облік речових доказів у книзі обліку не може бути проведений своєчасно з об`єктивних причин (значна віддаленість місця вилучення (отримання) речових доказів від місцезнаходження органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ тощо), такий облік повинен проводитися в день їх фактичної доставки. Якщо день, в який повинен бути проведений облік речових доказів, припадає на святковий або інший неробочий день, їх облік проводиться у перший після нього робочий день.
При цьому, в п.11 Положення зазначено, що після передачі речових доказів до іншого місця зберігання, визначеного у цьому Порядку, слідчий у строки, зазначені в пункті 10 цього Порядку, зобов`язаний надати відповідальній особі копії документів, які підтверджують факт передачі речових доказів .
Частиною першою статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон) передбачено, що Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.
У пункті 4 частини першої статті 9 Закону зазначається, що на Національне агентство покладено функцію з проведенім оцінки, ведення обліку та управління активами, на які накладено арешту кримінальному провадженні.
За абзацом четвертим частини першої статті 1 Закону, управляючи активами. Національне агентство забезпечує збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості.
Відповідно до частини третьої статті 21 Закону, управління активами, зазначеними у частині першій цієї етап і, здійснюється Національним агентством на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх економічної вартості.
Абзацом першим частини першої статті 19 Закону встановлено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Закону, активи, визначені абзацом першим цієї статті, приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів.
Згідно з частиною другою статті 19 Закону, у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації. Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.
Частиною першою статтею 21 Закону встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.
Вимогами абзацу другого частини другої статті 21 Закону передбачено, що управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, між Національним агентством та управителем визначеним за результатами конкурсу відповідно до абзацу першого частини другої зазначеної статті Закону.
Згідно з частішою четвертою етапі 21 Закону, майно, в тому числі у вигляді предметів чи великих партій товарів, зберігання якого через громіздкість або з інших причин неможливе без зайвих труднощів, або витрати із забезпечення спеціальних умов зберігання якого чи управління яким співмірні з його вартістю, або яке швидко втрачає свою вартість, а також майно у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, підлягає реалізації за цінами щонайменш не нижче ринкових.
Вимогами статті 24 Закону, встановлено, що надходження від здійснюваного Національним агентством управління активами, а також кошти, одержані на підставі міжнародних угод щодо розподілу та повернення активів в Україну, перераховуються до державного бюджету.
Згідно правової позиції у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Раймондо проти Італії», скарга 12954/87 від 22 лютого 1994 року арешт, поза сумнівом, застосували як проміжний захід, що має забезпечити в разі необхідності подальшу конфіскацію майна, яке вважають імовірно результатом незаконної діяльності.
Разом з тим, вжиття заходів щодо управління вказаним арештованим майном спрямовані на захист інтересів власників майна, оскільки гарантує їм збереження його вартості, а також дає можливість збільшити цю вартість, тим самим компенсуються усі негативні наслідки застосування такого арешту.
Враховуючи вищевикладене, з метою досягнення цілей накладення арешту на майно, виходячи з наявності об`єктивної необхідності, а також забезпечуючи досягнення завдань кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 171-173 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України майора юстиції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні № 0000404 від 03.11.2017 за обставинами вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задовольнити.

Визначити порядок зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом передачі в порядку та на умовах ст.ст. 19 та 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () в управління об`єкта нерухомості: реєстраційний номер 000 нежитлову, восьмиповерхову будівлю, загальною площею 1547 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності зареєстрована за громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 01.07.2003, іпн. НОМЕР_2 .

Зобов`язати службових осіб Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () забезпечити реєстрацію прав на управління та інших речових прав, що виникатимуть на підставі ухвали щодо передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління вищевказаного об`єкта нерухомості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий судя ОСОБА_1