Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/67/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2019 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка, Кіровоградської області, українця громадянина України, одруженого, з вищою освітою, маючого на утриманні неповнолітню доньку, офіційно не працевлаштованого, інваліда 2 групи, хворіє на серцеві та ниркові захворювання, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 20.45 год., 16 лютого 2019 року по 20.45 год., 16 квітня 2019 року, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2019 року, задоволено клопотання слідчого СВ Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 погодженого з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що наявні у клопотанні докази містять достатньо даних про наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. Також слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 встановлені ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Злочин, в якому пред`явлено особі повідомлення про підозру є: умисним, особливо тяжким, вчинений стосовно неповнолітнього, заздалегідь підшуканим предметом для нанесення тілесних ушкоджень. Об`єктом посягання є найвищі соціальні цінності: недоторканість життя та здоров`я людини, від якого настали тяжкі наслідки, дитина перебуває у непритомному стані. Підозрюваний вину заперечує, не усвідомлює суспільної небезпеки інкримінованих йому дій, першу медичну допомогу не надав, шкоду - не відшкодував, залишив місце події.

Агресивна поведінка підозрюваного поєднана з заздалегідь підшуканою і використаною ним сокирою під час спілкування з підлітками, є неприйнятним суспільною дією, тобто ОСОБА_8 втрачає сталі соціальні зв`язки. Відсутність порозуміння батька і дочки і суперечка підозрюваного з його неповнолітньою дочкою, яка перебувала у стані сп`яніння не виправдовує нанесення удару сокирою в голову неповнолітнього потерпілого, тому менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваного родини та місця постійного проживання не зменшує існуючих ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Професійні лікарі медичної частини слідчого ізолятора здатні забезпечити належний і своєчасний рівень лікарської допомоги хворому ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі, просить оскаржувану ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту визначивши при цьому адресу: АДРЕСА_1 , з послідуючими обов`язками визначеними ч. 5 ст. 194 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що стороною захисту під час розгляду даного клопотання зверталась увага слідчого судді на те, що дане клопотання подано на розгляд поза процесуальними строками встановленими КПК України та без будь-яких клопотань про необхідність поновлення таких строків.

Фактичне затримання ОСОБА_8 відбулось 16 лютого 2019 року о 20:45 год. В той же час під час розгляду даного клопотання, стороною обвинувачення не спростовано того, що фактичне затримання підозрюваного здійснено 16.02.2019 р. о 20:45 год., а стороною захисту навпаки достатньо підтверджено вищезазначену обставину.

Також захисник зазначає, що слідчий суддя задовольняючи клопотання слідчого в резолютивній частині оскаржуваної ухвали вказав фактичний час затримання особи - 16.02.2019 р. о 20:45 год., тобто початок відліку з якого обчислюється строк, оскільки в даному випадку взяттю під варту передувало затримання підозрюваного - з моменту затримання (ч. 2 ст. 197 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Вищезазначені обставини пов`язуються із тим, що (згідно ч. 2 ст. 211 КПК України), затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Захисник вважає, що слідчим суддею не взято до уваги доводи сторони захисту про те, що слідчий звернувся до слідчого судді всупереч вимог ст.211 КПК України, тобто зі спливом шістдесяти годин з моменту фактичного затримання. Додатковим тому підтвердженням є також те, що напередодні розгляду вищезазначеного клопотання про обрання запобіжного заходу тим же слідчим суддею розглядалась заява захисника в порядку ст. 206 КПК України, щодо негайного звільнення особи з-під варти.

Крім того захисник зазначає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Так, сторона захисту під час розгляду клопотання слідчого вказувала на те, що підзахисному повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 2 ст. 15 КК України, тобто закінченого замаху на вбивство. Проте, санкція ч. 1 ст. 115 КК України, передбачає відповідальність позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Отже, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обов`язково має враховувати тяжкість покарання, що загрожує, то в даному випадку його підзахисному враховуючи положення ч.3 ст. 68 КК України, можлива максимальна величина покарання - 10 років, тобто дві третини визначеної ч. 1 ст. 115 КК України.

В зв`язку з чим захисник вважає, що висновок слідчого судді про підозру тяжкості злочину є таким що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Проте, вищезазначеним доводам сторони захисту оскаржувана ухала слідчого судді не містить в собі жодних мотивів на їх спростування, а отже така ухвала є необґрунтованою та невмотивованою.

Наступне на що зверталась увага слідчого судді при розгляді клопотання слідчого, а саме щодо неправильної кваліфікації кримінального правопорушення. Однак зазначені доводи сторони захисту також були залишені поза увагою слідчого судді навіть після пояснень підозрюваного, котрий в свою чергу висловив свою незгоду з підозрою, більш того останній показав слідчому судді, що жодного наміру на заподіяння смерті потерпілого неповнолітнього ОСОБА_11 , він не мав, оскільки в даному випадку вважав свої дії як такі, що повністю охоплюються статтею 27 Конституції України (.....Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань....) та ст. 36 Кримінального кодексу України (...необхідна оборона...).

Разом з цим, захисник зазначає, що жодного з ризиків визначених ст. 177 КПК України, не існує, оскільки у слідчого судді не було законних підстав вважати, що ОСОБА_8 переховувався від суду чи органів досудового розслідування, та його попередня поведінка свідчить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Ризик незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами.

Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється підзахисний, також він не збирається, і протилежному немає жодних доказів, тим паче, що до кримінальної відповідальності притягується вперше, що власне встановлено як слідчим так і слідчим суддею, тобто особа не має схильності до вчинення злочинів.

Окрім цього захисник наголошує, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, перебуває у шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітню дочку, являється інвалідом другої групи, а також має тривалий розлад здоров`я, окрім цього має житло в якому зареєстрований та проживає, за місцем проживання характеризується позитивно.

Всі вищезазначені обставини документально підтверджені стороною захисту, однак слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі взагалі не враховані.

Таким чином, характеризуючи особу підозрюваного немає підстав в даний час стверджувати про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування запобіжного заходу - тримання під вартою.

Крім того, ОСОБА_8 наміру перешкоджати встановленню фактичних обставин справи не має, тиск на учасників провадження не здійснював та не здійснюватиме, жодним чином не впливає на хід досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді районного суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого СВ Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000134 відомості про яке 16.02.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

17 лютого 2019 року, у відповідності до вимог ст. 278 КПК України, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Слідчий слідчого відділу Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, за погодженням із прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури, звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , яке ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 19 лютого 2019 року задоволено та застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 20.45 год., 16 лютого 2019 року по 20.45 год., 16 квітня 2019 року, без визначення розміру застави.

Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а саме передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Твердження сторони захисту про неправильність юридичної кваліфікації дій підозрюваного ОСОБА_8 , не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, це питання повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами. Факт непогодження сторони захисту з попередньою кваліфікацією дій підозрюваного не є визначеною законом підставою для спростування оголошеної підозри

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Доводи захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Що стосується тверджень захисника про те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, то дані обставини не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Також апеляційні доводи захисника про те, що слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу всупереч вимог ст.211 КПК України, тобто після спливу шістдесяти годин після затримання не можуть бути підставою для скасування обраного запобіжного заходу, оскільки вказана обставина не виключає наявність підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу, що і мало місце у цьому випадку.

Крім того, доводи захисника щодо помилкового висновку слідчого судді про підозру тяжкості злочину, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, останньому у разі доведення вини загрожую покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Отже застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ґрунтується на вимогах закону, а посилання слідчого судді на підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення за встановлених обставин.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисників на неповноту судового розгляду, незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що зазначено в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто з 20.45 год., 16 лютого 2019 року по 20.45 год., 16 квітня 2019 року, без визначення розміру застави - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2