ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/801/19 Справа № 193/1504/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_7 -
В с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Родинське Донецької області, засудженого вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2016 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді трьох років та шести місяців позбавлення волі,
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано період попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання період з 12 липня 2016 року по 12 серпня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,
Своє рішення суд мотивував тим, що не може визнати поведінку засудженого як сумлінну. При цьому суд зазначив, що фактичне відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства і має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. ОСОБА_7 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а тому подання керіництва виправної колонії задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі:

- засуджений просить ухвалу скасувати, винести нову, якою задовольнити подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вважає, що вказана ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
При розгляді справи, на думку засудженого не було досліджено в повному обсязі питання про те, що засуджений має 3 заохочення, характеризується позитивно, працевлаштований, має міцні соціальні звязки.

Заслухавши суддюдоповідача, думку засудженого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, щодо вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено вказаним вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2016 року.
Згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_7 : за період перебування у слідчому ізоляторі характеризувався задовільно, порушень режиму утримання не допускав, заохочень або стягнень не мав. За період перебування у виправній колонії характеризується позитивно, на виробництві установи працевлаштований до цеху ССЦ-3, до праці ставиться сумлінно, режиму утримання дотримується, має 3 заохочення, стягнень не має. Засуджений приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», «Підготовка до звільнення», визнає провину у скоєному злочині.
ОСОБА_7 засуджений за скоєння умисних злочинів, один з яких був вчинений з корисливих мотивів повторно. Він раніше був неодноразово судимий за вчинення аналогічних суспільно-небезпечних діянь і вже звільнявся умовно-достроково. Проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини.
Тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що за весь час відбуття покарання поведінка засудженого ОСОБА_7 не може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправдання, оскільки є нестабільною.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення, суперечать об`єктивним даним, оскільки ОСОБА_7 , за час відбування покарання характеризується не тільки задовільно, та не довів своє виправлення.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обгрунтованою та законною.
Суттєвих порушень, які б слугували підставою для скасування чи зміни рішення, колегією суддів не вбачаєхться.
Таким чином,апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2018 року, відносно ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає
Судді: