Дата документу 21.03.2019 Справа № 336/2783/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/2783/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/694/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , поданого в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України, про скасування вироку Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року щодо ОСОБА_7 та проведення судового розгляду кримінальної справи,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з ДУ «Дніпровська виправна колонія №89»),

захисника адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області),

ВСТАНОВИЛА:

засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , поданого в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України, про скасування вироку Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року щодо ОСОБА_7 та проведення судового розгляду кримінальної справи.

Своє рішення суд мотивував тим, що з мотивів, викладених захисником у клопотанні, вирішення вказаних ним питань не стосуються сумнівів та протиріч, що виникають при виконанні вироків, а тому не відносяться до питань, які вирішуються судом під час виконання вироків в розумінні положень ст.537 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що вироком Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року ОСОБА_7 було визнано винним у злочині, передбаченому ст.69 КК України (в редакції 1960 року), а саме у організації збройної банди, складом якої скоєно два вбивства. Даним вироком ОСОБА_7 було призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі та тяжкість призначеного покарання була зумовлена тим, що відповідальність за вбивства, скоєні бандою, ОСОБА_7 поніс як організатор банди і саме «виняткова небезпека банди» стала мотивом для призначення максимального покарання.

Разом з тим, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року ОСОБА_7 звільнено від покарання за ст.69 КК України (в редакції 1960 року) «бандитизм», внаслідок чого висновок апеляційного суду про «виняткову небезпеку банди» втратив законну силу як мотив для призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Таким чином, з набранням законної сили даної ухвали зменшився обсяг та тяжкість обвинувачення, відсутній мотив для призначення засудженому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, не визначені форма співучасті та види співучасників і ОСОБА_7 продовжує безпідставно відбувати покарання за злочини, в яких він не приймав участі як організатор неіснуючої банди. Отже існують вагомі причини вважати, що виникли суттєві сумніви та протиріччя щодо законності подальшого виконання вироку Апеляційного суду Запорізької області, а тому суд першої інстанції повинен був вирішити ці протиріччя.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та вирок Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року і призначити новий розгляд по зміненому обвинуваченню в суді першої інстанції, посилаючись на ті ж самі доводи, що і його захисник в апеляційній скарзі.

Згідно з ухвалою, до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , подане в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України, про скасування вироку Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року щодо ОСОБА_7 та проведення судового розгляду кримінальної справи.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали клопотання.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг і вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, захисник адвокат ОСОБА_6 в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України звернувся до суду першої інстанції з клопотанням, в якому просив скасувати вирок Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.383, ч.2 ст.86, ч.3 ст.101, ч.2 ст.142, ч.2 ст.141, ч.1 ст.263, ст.69, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, ч.3 ст.191, ч.2 ст.262, п.п. «а», «і», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; провести судовий розгляд кримінальної справи щодо ОСОБА_7 , змінивши обвинувачення з урахуванням зміни обсягу обвинувачення; встановити форму співучасті та види співучасників у скоєних особливо тяжких злочинах; призначити покарання ОСОБА_7 враховуючи характер та ступінь його участі у скоєних злочинах згідно ч.4 ст.68 КК України.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилався на те, що 03 листопада 2015 року Вільнянський районний суд Запорізької області постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_7 від покарання за ст.69 КК України (в редакції 1960 року), внаслідок чого висновок Апеляційного суду Запорізької області про «виняткову небезпеку банди» втратив законну силу як мотив для призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Тому, на думку захисника, вирок Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року не може вважатися вмотивованим, якщо відсутній мотив призначення покарання.

Також захисник у своєму клопотанні посилався на те, що ОСОБА_7 не повинен нести відповідальність за вчинені злочини як організатор банди. Визнавши ОСОБА_7 організатором банди, суд притягнув його до відповідальності за всі особливо тяжкі злочини, не дивлячись на те, що ОСОБА_7 брав участь лише в одному з них. Дії інших членів банди суд кваліфікував не визначаючи роль кожного з них, відповідно до ст.27 КК України.

Посилаючись на зазначені обставини, захисник вважав, що порушені ним питання носять характер сумнівів і протиріч, що виникли при виконанні вироку, а тому мають бути вирішені судом першої інстанції в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України.

Так, відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд вирішує питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

До питань про будь-які сумніви і суперечності, що виникають при виконанні вироку, які належить вирішувати суду, що ухвалив вирок, відносяться: уточнення посади чи виду діяльності, якщо при призначенні покарання (основного або додаткового) у вигляді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю допущено неточні, неконкретні формулювання; усунення суперечностей і неточностей при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних засудженого.

Під час виконання вироків суд, який їх ухвалив, вправі вирішувати й питання, що виникають внаслідок недоліків вироків, а також питання, що виникли в процесі виконання вироків, зокрема: про звільнення з-під варти особи, засудженої до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, якщо обвинувачений був під вартою, і суд не вирішив питання про зміну запобіжного заходу; про застосування закону про амністію, якщо його застосування є обов`язковим, і суд при постановленні вироку не обговорив цього питання; про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання, якщо таке зарахування не проведено судом або допущена неточність при його обчисленні; про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо вони не були скасовані судом при ухваленні виправдувального вироку; про виключення з акта опису майна, на яке за законом не допускається стягнення, якщо у вироку не вирішено питання про це майно; про визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань; про долю речових доказів і документів, якщо їх не вирішено вироком суду; про заходи піклування про неповнолітніх, непрацездатних і збереження майна засудженого, якщо у вироку немає такого рішення, тощо.

Наведений перелік питань про будь-які сумніви і суперечності, недоліки, допущені судом при ухваленні вироків, а також питань, що виникають в процесі виконання вироків, які належить вирішувати суду під час виконання вироків, не є вичерпним.

Але слід мати на увазі, що під час виконання вироків суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання, які порушені захисником в клопотанні, не відносяться до питань, які можуть бути вирішені судом під час виконання вироків в порядку ст.537 КПК України, адже обставини, на які посилається в своєму клопотанні захисник, не є будь-якими сумнівами і суперечностями або недоліками, які допущені судом при ухваленні вироку, а стосуються самої суті вироку. Так, в клопотанні захисник просить фактично переглянути вирок, скасувати його і здійснити судовий розгляд кримінальної справи, в ході якого змінити висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, тощо.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що покарання у виді довічного позбавлення волі ОСОБА_7 було призначено судом не за ст.69 КК «Бандитизм», а за п.п. «а», «і», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), та на підставі ст.42 КК України 1960 року остаточно до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень процесуального законодавства судом не допущено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , поданого в порядку п.14 ч.1 ст.537 КПК України, про скасування вироку Апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2003 року щодо ОСОБА_7 та проведення судового розгляду кримінальної справи, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4