Код суду 233 Справа № 233/781/19
Вирок
Іменем України
15 березня 2019 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Веселе Межівського району Дніпропетровської області, громадянина України, має базову середню освіту, не одруженого, дітей не має, військовослужбовця військової служби за контрактом, обіймає посаду стрільця-помічника гранатометника 2-го відділення 2-го аеромобільно-десантного взводу 3-ої аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, суд -
З часу видання в.о. Президента України, Головою Верховної ради Україн Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року, до цього часу на території України почав діяти особливий період, згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 1 Закону України «Про оборону України».
02 вересня 2017 року ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби за контрактом терміном на три роки.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №358 від 21 грудня 2017 року ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника 2-го відділення 2-го аеромобільно-десантного взводу 3-ої аеромобільно-десантної роти.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, і дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби в умовах особливого періоду, та маючі можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.
03 липня 2018 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби, обіймаючи посаду стрільця-помічника гранатометника 2-го відділення 2-го аеромобільно-десантного взводу 3-ої аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Цього ж дня солдат ОСОБА_4 , діючи з метою ухилитися від обов`язків військової служби, вибув до м. Дніпро, де проживав за невстановленою адресою приблизно до кінця липня 2018 року, точної дати не встановлено, а в подальшому повернувся до м. Костянтинівка Донецької області, де став проживати за місцем проживання своєї знайомої за адресою: АДРЕСА_3 .
Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав.
26 листопада 2018 року солдат ОСОБА_4 повернувся до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та приступив до виконання своїх службових обов`язків, які виконує по теперішній час, чим завершив вчиняти кримінальне правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та пояснив, що він з вересня 2017 року уклав контракт про проходження військової служби терміном на три роки. На початку липня 2018 року сильно захворіла його тітка, в зв`язку з чим він просив командира відділення надати йому відпустку для догляду за нею, однак йому відмовили. Тоді він вирішив залиши військову частину без дозволу, про своє рішення нікому не повідомив, і 03 липня 2018 року поїхав до м. Дніпро, де лежала в лікарні його родичка. В м. Дніпро він перебував приблизно до кінця липня 2018 року, а потім повернувся до м. Костянтинівка Донецької області, де став проживати у своєї дівчини. Весь цей час він хотів повернутись до служби, але боявся покарання, оскільки розумів, що вчинив серйозне правопорушення. Потім, 26 листопада 2018 року, він дізнався через засоби масової інформації, що України буде введено воєнний стан, і тоді одразу прийшов до свого військового підрозділу. Розкаявся у скоєному, зобов`язався в подальшому подібного не вчиняти, бажає продовжити військову службу.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засідання обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, обставини, за яких скоєно злочин, а саме тривалий строк, протягом якого обвинувачений був відсутній на військовій службі, особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення вперше, на медичних обліках не перебуває, за місцем проходження служби станом на липень 2018 року характеризувався негативно.
Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не виявлено.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області, рівень ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Тож, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання останньому у виді позбавленні волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його критичного ставлення до скоєного, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно нього положень ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Цивільний позов не заявлений.
Відомості про речові докази та судові витрати в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: повідомляти командира військової частини або уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без дозволу командира військової частини або без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися на реєстрацію до командира військової частини або уповноваженого органу з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити командиру військової частини за місцем проходження служби, а у разі звільнення з військової служби - уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1