Справа №: 630/641/17
У Х В А Л А

11 квітня 2019 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_5

ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

представників ОСОБА_9

ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11

ОСОБА_12

неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин, Харківської області обвинувальний акт за кримінальним провадженням №0000687 відносно неповнолітніх ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України

в с т а н о в и в:

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України. ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України, ОСОБА_16 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

В судове засідання з`явилися прокурор, законні представники та захисники неповнолітніх обвинувачених, неповнолітні обвинувачені.

Відповідно до ухвали Люботинського міського суду Харківської області від 26 лютого 2019 року ОСОБА_14 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 квітня 2019 року.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_14 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Прокурор ОСОБА_2 клопотання прокурора ОСОБА_3 підтримала, просила його задовольнити.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник, законний представник не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що прокурорОМ не доведено жодного з ризиків, на існування яких вона посилається для продовження запобіжного заходу. Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 підтримав думку свого захисника.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_15 його законний представник і захисник підтримали думку неповнолітнього ОСОБА_14 та його захисника.

Неповнолітня обвинувачена ОСОБА_16 , її законний представник і захисник підтримали думку захисника ОСОБА_6 .

Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ризики переховування обвинуваченого від органів розслідування і суду та вчинення нових кримінальних правопорушень існують, і обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не є доцільним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачуються в скоєнні зокрема тяжкого кримінального злочину, в період дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді арешту обвинувачується у вчиненні нового злочину, відсутні належні гарантії та підтвердження соціальних зв`язків, які б переважали наявні ризики їх ухилення від суду. На теперішній час не встановлено осіб - родичів, які б змогли здійснювати нагляд за неповнолітнім ОСОБА_14 та допомагали йому у вирішені соціально побутових питань, зокрема не відомо за які кошти може бути забезпечене його існування.

Строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу закінчується 27 квітня 2019 року, однак, судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, тому строк дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого необхідно продовжити.

Суд приймає до уваги те, що обвинувачений сам порушив правила перебування під домашнім арештом та не виконав покладені на нього обов`язки, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 буде неефективним та не доцільним з точки зору суспільної безпеки.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду. Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання неповнолітнім обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження перешкоджанню кримінальному провадженню, переховуванню від суду, а також вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_14 .

При цьому, суд зазначає, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 181, 194, 199 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 Державної пенітенціарної служби України продовжити на 60 днів до 10 червня 2019 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис)ОСОБА_1