КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-сс/824/1200/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на наявність перешкод для відкриття апеляційного провадження апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні №0000027.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16.01.2019р. у справі № 760/33215/18 про відмову у задоволенні клопотання адвоката в інтересах ОСОБА_4 про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні № 0000027 внесеного в ЄРДР від 24.06.2017 року та постановити нову ухвалу, якою визнати факт порушення розумних строків прокуратурою Київської області та СУ ФР ГУ ДФС у Київській області, якими здійснюється процесуальне керівництво та досудове розслідування кримінального провадження № 0000027 внесеного в ЄРДР від 24.06.2017 відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України та зобов`язати уповноважених осіб прокуратури Київської області та СУ ФР ГУ ДФС у Київській області у строк до 2 місяців з моменту проголошення ухвали слідчого судді прийняти конкретне процесуальне рішення у кримінальному провадженню № 0000027, внесеному в ЄРДР від 24.06.2017 відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Обґрунтовуючи можливість оскарження ухвали слідчого судді від 16 січня 2019 року в апеляційному порядку, апелянт посилається на статті 55, 129 Конституції України, ст. 13 Конвенції Європейського суду з прав людини.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи за скаргою, приходжу до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 24 КПК України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду.
Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує правового регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.
Так, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, задля чіткого та імперативного визначення процедур та запобігання свавільного використання владними органами своїх повноважень та забезпечення умов справедливого судочинства.
Що стосується викладених в апеляційній скарги тверджень адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 щодо можливості оскарження в апеляційному суді ухвали слідчого судді районного суду, котра оскаржена фактично в аспекті положень ст. 55 Конституції України та ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, щодо гарантованого кожному права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та на ефективний засіб юридичного захисту його порушеного права в національному органі, то слід зазначити наступне.
Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
В рішенні від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011 Конституційний Суд України (пп. 3.3 п. 3 мотивувальної частини) зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України)».
Відповідно до вищезазначеного, Конституційний суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.
Суддя-доповідач враховує, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п. 8 ч. 1 ст.129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). Разом з цим, на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішенням Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п. 8 ч. 1ст.129 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016), не існує.
Таким чином, із системного аналізу наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України можна зробити висновок, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст. 55 Конституції України та ст. 24 КПК України.
Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за апеляційною скаргою, суддя-доповідач враховує рішення Верховного суду України від 03 березня 2016 року по справі №5-347кс15, в якому було зроблено висновок щодо застосування положень ст. 24 КПК України.
В пункті п`ятому зазначеного рішення Верховний суд України зробив висновок, що відповідно до положень статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.
Стаття 309 КПК України наводить вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Зокрема п. 12 ч. 1 ст. 309 КПК України передбачає, що під час досудового розслідування може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала слідчого судді про відмову у здійсненні спеціального досудового розслідування.
Натомність, ч. 3 ст. 309 КПК України передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Таким чином, саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, щодо забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, за виключенням випадків, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів даного судового провадження, адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням в якому просив визнати факт порушення розумних строків прокуратурою Київської області та СУ ФР ГУ ДФС у Київській області, якими здійснюється процесуальне керівництво та досудове розслідування кримінального провадження № 0000027 внесеного в ЄРДР від 24.06.2017 відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України; зобов`язати уповноважених осіб прокуратури Київської області та СУ ФР ГУ ДФС у Київській області у строк до 2 місяців з моменту проголошення ухвали слідчого судді прийняти конкретне процесуальне рішення у кримінальному провадженню №0000027, внесеному в ЄРДР від 24.06.2017 відносно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України; розглянути питання щодо недотримання прокуратурою Київської області та СУ ФР ГУ ДФС у Київській області вимог судових рішень про повернення незаконно утримуваного майна (документів) ТОВ «ТД «Мета-Груп» та зобов`язати уповноважених осіб прокуратури Київської області та СУ ФР ГУ ДФС у Київській області негайно виконати судові рішення.

Зазначене клопотання адвоката ОСОБА_3 було розглянуте слідчим суддею по суті відповідно до вимог ст. 306 КПК України, з прийняттям рішення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, у частині 1 статті 309 КПК України наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Крім того, відповідно до вимог частини другої цієї статті, під час досудового розслідування також можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження або на рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі пункту 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру чи відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді, за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого або прокурора, не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Таким чином, ухвала слідчого судді, якою залишено без задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні №0000027, не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, оскільки слідчий суддя не відмовив у відкритті провадження за скаргою, не повернув її, а розглянув скаргу по суті з прийняттям рішення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України
Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року слід відмовити.
Керуючись ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про встановлення розумних строків у кримінальному провадженні №0000027.
Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя

Київського апеляційного суду ОСОБА_2