справа № 462/5359/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представник потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 03.04.2018 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Яблунівка, Стрийського району, Львівської області, громадянки України, працюючої на посаді комірника ВСП «Локомотивне ДЕПО Львів-Захід» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.191 КК України,

встановив:

01.06.2018 року приблизно о 08:30 год., комірник ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід» ОСОБА_4 , у якої виник умисел на розтрату майна локомотивного депо «Львів-Захід», що було їй ввірене, а саме: дванадцяти секцій металевихрадіаторних батарей (секцій охолодження), попередньо отриманих на відповідальне зберігання, як матеріально відповідальною особою ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід», перебуваючи на території локомотивного депо «Львів-Захід», за адресою: м. Львів, вул. Таллінська, 1, розуміючи, що для реалізації її злочинного умислу необхідна особа, яка має у розпорядженні вантажний автомобіль та могла б вивезти вказані матеріальні цінності за територію депо, під час розмови з ОСОБА_7 , який працює водієм автотранспортних засобів ВСП «Ремонтно-експлуатаційна автобаза» РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та 01.06.2018 року прибув у розпорядження ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід», запропонувала останньому допомогти їй у вивезенні з території депо дванадцяти секцій металевих радіаторних батарей, з метою подальшого їх продажу. ОСОБА_7 , усвідомлюючи незаконний характер пропозиції ОСОБА_4 та те, що вона перебуваючи на посаді комірника ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід» є матеріально відповідальною особою, діючи умисно та з корисливих мотивів, погодився сприяти останній у розтраті дванадцяти секцій металевих радіаторних батарей, зобов`язуючись вчинити зазначені вище дії з метою особистого збагачення. Цього ж дня, приблизно о 08:45 год., ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на розтрату ввіреного їй майна, перебуваючи в коморі локомотивного депо «Львів-Захід», що за адресою: м. Львів, вул. Таллінська, 1, діючи за попередньою змовою групою осіб, разом із ОСОБА_7 завантажили на спеціалізований вантажний самоскид марки «ЗИЛ-ММЗ» моделі «45054» державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував у користуванні ОСОБА_7 та належить ВСП «Ремонтно - експлуатаційна автобаза», дванадцять секцій радіаторних батарей, кожна вагою 44, 53 кг. 01.06.2018 року ОСОБА_7 , на виконання домовленостей із ОСОБА_4 , приблизно о 09:00 год., на спеціалізованому вантажному самоскиді марки «ЗИЛ-ММЗ» моделі «45054» державний номерний знак НОМЕР_1 , діючи умисно та з корисливих мотивів, вивіз із комори локомотивного депо «Львів-Захід» дванадцять секцій металевих радіаторних батарей, та, уникаючи контролю, здійснив виїзд із території ВСП «Локомотивне депо Львів-Захід», що за адресою: м. Львів, вул. Таллінська, 1, з метою подальшого їх продажу та отримання коштів для незаконного збагачення, внаслідок чого ВСП «Локомотивне депо Львів- Захід» заподіяно шкоду на загальну суму 51 153 грн. 12 коп.
Таким чином, дії ОСОБА_4 , кваліфіковані як розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , свою вину у інкримінованому їй злочині, передбаченому ч.3 ст.191 КК України, визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті та надала суду показання, що підтверджують фабулу обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд її суворо не карати.
На підставі ч. 3ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу.
Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_4 обвинувачення та доведеність стороною вини у ході судового розгляду у вчиненні інкримінованого їй злочину.
Дії обвинуваченої ОСОБА_4 , вірно кваліфіковані як розтрата чужого майна, яке було ввірене особі, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.191 КК України.
За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченої у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 191 КК України доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує щире каяття, що відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнається судом обставиною, яка пом`якшує її покарання. Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що вона не судима в силу ст.89 КК України, на обліку у лікаря-психіатра та наркологічному диспансері не перебуває.
Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.191 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують її покарання, можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, суд дійшов до висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст.75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на неї обов`язки, передбачені ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.
З урахуванням вимог ст.ст.176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки зпозбавленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків в держаних та комунальних підприємствах, установах і організаціях на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази по справі, а саме:
- автомобіль марки ?ЗИЛ ММЗ 45054?, держаний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які передані на відповідальне зберігання начальнику Львівської автоколони ВП ?Ремонтно експлуатаційної автобази? РФ ?Львівська залізниця? ПАТ ?Укрзалізниця? - повернути потерпілому ВСП ?Локомотивне депо Львів-Захід? РФ ?Львівська залізниця? Публічне акціонерне товариство ?Укрзалізниця?.
- радіаторні батареї у кількості 12 штук - повернути потерпілому ВСП ?Локомотивне депо Львів-Захід? РФ ?Львівська залізниця? Публічне акціонерне товариство ?Укрзалізниця?
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи №3102 від 26.06.2018 року у сумі 5 005, 00 грн. (п?ять тисяч п?ять гривень).

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: