Справа № 443/1104/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/187/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мілик Новосанчівського району Краківської області, Республіка Польща, жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

На підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного за даним вироком покарання.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 19 вересня 2017 року, близько 14 години, знаходячись на подвір`ї житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , під час словесного конфлікту, що виник із ОСОБА_9 на грунті неприязних відносин, умисно наніс йому два удари кулаком правої руки в обличчя та по його руці, внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 99 від 22 вересня 2017 року, заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді трьох синців на голові, один синець на тулубі, двох синців на правому стегні та один синець на правій руці, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі на вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. У решті вирок просить залишити без змін.
Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що судове рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню в частині звільнення від відбування покарання.
Зазначає, що, відповідно до ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», дія зазначеного закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності, включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності вказаним законом.
Закон України «Про амністію у 2016 році» був опублікований в газеті «Голос України» 6.09.2017 року та набрав чинності з 7.09.2017 року.
Як встановлено вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин 19.09.2017 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Суд першої інстанції не дотримався вимог вищевказаного закону, визнавши ОСОБА_6 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначив йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на підставі п.«г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнив останнього від відбування призначеного покарання, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, що згідно з п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування вироку суду.
Заслухавши виступ прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечив проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується апеляційної скарги прокурора у справі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до застосування закону, який не підлягав застосуванню та незастосуванню закону, який підлягає застосуванню, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в апеляційному порядку з наступних підстав.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по кримінальному провадженню та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будьким з учасників кримінального провадження.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 125 КК України як заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження є вірною.

Однак, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного за даним вироком покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-УІІІ підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» дія зазначеного закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності вказаним законом.

Згідно ст. 18 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року цей закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців.

Закон України «Про амністію у 2016 році» був опублікований в газеті «Голос України» 6.09.2017 року та відповідно набрав чинності 7.09.2017 року.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, 19.09.2017 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, які наводить сторона обвинувачення в своїй апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції не дотримався вимог Закону України «Про амністію у 2016 році», визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнивши обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину (згідно з ч.2 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості), особу винного, який є несудимий, за місцем проживання характеризується позитивно; активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, які пом`якшують покарання, й вважає за необхідне призначити йому покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

У решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Жидачівського відділу Стрийської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задоволити.

Вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

У решті вирок Жидачівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4