Провадження №1-в/127/948/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання, -

Встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від відбування покарання в зв`язку з тим, що вирок відносно нього не звернуто до виконання, доказом чого є відсутність розпорядження суду про звернення вироку до виконання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав, просив його задовольнити та звільнити його від відбування покарання, посилаючись на доводи, викладені в письмовому клопотанні.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 клопотання свого підзахисного підтримав, просив суд його задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , врахувавши думку захисника засудженого та прокурора, дослідивши та оцінивши матеріали справи та особової справи, суд приходить до наступного.

Вироком Волинського обласного суду від 23.02.1998 ОСОБА_4 визнано винним за ст. 69, ч. 1 ст. 222, ч. 3 ст. 142, п. «а», п. «г», п. «і» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) та на підставі ст. 42 КК України засуджено до смертної кари з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 31.03.1998 вирок Волинського обласного суду від 23.02.1998, щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_4 залишено без змін.

Вирок Волинського обласного суду від 23 лютого 1998 року щодо ОСОБА_4 та інших набрав законної сили 31 березня 1998 року та кримінальна справа повернулася з Верховного Суду України до Волинського обласного суду 20 жовтня 1998 року, для виконання вироку щодо засудженого ОСОБА_7 . Одночасно в супровідному листі зазначено, що вказівку про звернення вироку до виконання відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_4 буде надіслано на адресу суду після вирішення питання шодо них Президентом України.

11 березня 1997 року Президентом України був оголошений мораторій на виконання смертної кари. Рішенням № 11-рп/99 від 29 грудня 1999 року Конституційний Суд України визнав неконституційними положення Кримінального кодексу стосовно смертної кари. Таким чином покарання у вигляді смертної кари було замінено довічним ув`язненням відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» від 22 лютого 2000 року.
Ухвалою Волинського обласного суду від 24.05.2000, покарання призначене ОСОБА_4 у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі в тюрмі суворого режиму.

25.05.2000 начальнику Луцького СІЗО № 2 УДДУПВП у Волинській області надіслано копії вказаної ухвали суду, для її виконання та вручення засудженим.

Відповідно до ст. 404 КПК України 1960 року, вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції. Суд разом із своїм розпорядженням про виконання обвинувального вироку надсилає копію вироку тому органу, на який покладено обов`язок виконати вирок.

Разом з тим, «Інструкцією з діловодства», затвердженої наказом Міністра юстиції України від 13.03.1997 №22/5 не було передбачено видачу розпорядження про виконання ухвали, що набрала законної сили.

Судом встановлено, що на даний момент правовою підставою перебування засудженого ОСОБА_4 під вартою є вирок Волинського обласного суду від 23.02.1998, який набрав законної сили 31.03.1998 та ухвала Волинського обласного суду від 24.05.2000 про заміну покарання у вигляді смертної кари - розстрілу на довічне позбавлення волі у тюрмі суворого режиму.

Крім того, судом враховано, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2018, яка набрала законної сили, ОСОБА_4 з тих самих підстав, вже відмовляли в задоволенні його заяви про незаконне тримання під вартою та негайне звільнення з-під варти.

В п. 10, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», зазначено, що ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, є порушенням незалежності та самостійності суду.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_4 про звільнення від покарання є необгрунтованим, оскільки вирок Волинського обласного суду від 23.02.1998 відносно ОСОБА_4 набрав законної сили, тому підстави для його звільнення відсутні, а клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 395, 537, 539 КПК України, суд -

Ухвалив:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: