Житомирський апеляційний суд
Справа №287/270/18-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у справі ОСОБА_7 на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 ,

встановила:

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості між підозрюваним ОСОБА_8 та заступником керівника Коростенської місцевої прокуратури старшим радником юстиції ОСОБА_9 , в межах кримінального провадження №0000081 від 16.02.2018 року. Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні повернуто прокурору для виконання вимог КПК України.

Мотивуючи зазначене рішення суд вказав на не обґрунтованість кваліфікації його ОСОБА_8 за ч.2 ст.309 КК України за ознакою повторності.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у справі зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною.
Вказує, що в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення; акт затверджений прокурором, тобто складений відповідно до ст.291 КПК України та містить всі відомості, передбачені ч.2 ст.291 цього Кодексу.

Вважає, що питання про доведеність вини обвинуваченого, правильність кваліфікації, визначення порядку та обсягу дослідження доказів є прерогативою суду під час судового розгляду, а тому останні не могли вирішуватись 06.02.2018 під час підготовчого судового засідання.

Просить ухвалу Олевського районного суду про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 309 КК України з підготовчого судового засідання скасувати, та постановити нову ухвалу, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 повернути до суду першої інстанції для виконання вимог, передбачених ст.ст.314-317 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст.472 КПК України передбачено вимоги до змісту угоди про визнання винуватості, серед яких є необхідність зазначення сторін угоди, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі судове провадження продовжується у загальному порядку.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Згідно вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про відмову в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

На недотримання прокурором зазначених вимог закону і вказує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, з чим погоджується колегія суддів.

Так, під час вивчення матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що на розгляді в Богунському районному суді м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0007525 щодо обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України, однак на час затвердження угоди про визнання винуватості рішення по справі не прийнято, що свідчить про передчасність кваліфікації дій ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000081 за ч.2 ст.309 КПК України, оскільки в діях обвинуваченого відсутня повторність.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що угода про визнання винуватості від 31.05.2018 р. не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає, необґрунтованими та такими, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для скасування або зміни судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у справі ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: