Справа № 308/5057/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого групи у кримінальному провадженні, заступника начальника другого відділу слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області підполковника податкової міліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000009, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.02.2019, погоджене прокурором про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000009 заступник начальника другого відділу слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області підполковник податкової міліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, у кримінальному провадженні №0000009, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.02.2019, погоджене прокурором про накладення арешту на майно.

Клопотання мотивовано тим, що 19.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості, що можуть свідчити про незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів.

У ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000009 виявлено, що невстановлені особи, на території Закарпатської області, за адресами, за якими не видавалися дозволи на виконання робіт підвищеної безпеки та на експлуатацію АЗС, АГЗС, АГЗП, здійснюють реалізацію незаконно виготовлених паливо-мастильних матеріалів.

Попередня правова кваліфікація вказаного кримінального правопорушення визначена за ч. 1 ст. 204 КК України.

В клопотанні вказано, що матеріалами досудового розслідування встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , на території приватного домогосподарства розміщений резервуар із під`єднаною паливо-розподільчою колонкою із якої проводиться реалізація дизельного палива. Відповідно до даних «Публічної кадастрової карти», земельній ділянці за вказаною адресою кадастровий номер не присвоєний. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, будинок належить ОСОБА_4 .

Слідчий зазначає, що з метою встановлення на території Закарпатської області місцезнаходження АЗС з реалізації підакцизних товарів (паливо мастильних матеріалів, газу), де незаконно, без відповідних дозволів (ліцензій, касового апарату), здійснюється відпуск палива, скрапленого газу що не відповідають вимогам ДСТУ на адресу ОУ ГУ ДФС у Закарпатській області скеровано відповідне доручення за №6824/10/07-16-23-02 від 26.03.2019 року.

Згідно отриманих матеріалів на вказане доручення, скерованих листом №354/21-05-07 від 01.04.2019 року встановлено, що за результатами виїзду на АЗС, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 виявлено встановлені резервуари із під`єднаними паливороздавальними колонками, з яких проводиться реалізація дизельного палива та бензину «А-95». Також встановлено, що приміщення АЗС розташовано на відстані менше ніж 15 метрів від резервуарів, електрощити не обладнані автоматичними системами пожежогасіння, відсутня автоматична система пожежогасіння АЗС, відсутня система раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення людей, відсутня автоматика безпеки АЗС, заправні рукава не мають відповідного маркування, відсутнє вибухозахисне та блискавкозахисне обладнання, що передбачене «Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженою спільним Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв?язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України за №281/171/578/155 від 20.05.2008. Крім того, у порушення «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №1442 у приміщенні оператора відсутній касовий апарат та пульт, через який здійснюється увімкнення/вимкнення паливо-розподільчої колонки. Відпуск палива здійснюється шляхом набору оператором комбінації цифр на клавіатурі, встановленій безпосередньо на паливороздавальній колонці. Готівкові кошти за реалізацію палива зберігаються у кишенях одягу оператора. На обладнанні, приміщенні оператора та у оператора на одязі відсутні розпізнавальні знаки підприємства, а також його анкетні дані.

Також, згідно інформації Управління Держпраці у Закарпатській області (лист від 27.11.2018 № 07-07/4614) дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки на АЗС, розташовану за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с. Фанчиково, вул. Головна (Леніна), 63.

Крім того, у відповідності до листа Управління держаної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області за № 03/19-1/4728 від 29.11.2018, в Управлінні відсутня інформація про розташування за адресою: АДРЕСА_1 резервуарів з дизельним паливом та бензином.

Слідчий вказує, що таким чином, встановлено наявність достатніх підстав вважати, що господарська діяльність на території за адресою: АДРЕСА_1 спрямована на незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією ж метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів (дизельного пального, бензину, скрапленого газу), здійснення їх реалізації за готівкові кошти без належного відображення проведених операцій в бухгалтерському та податковому обліку та сплати передбачених чинним законодавством податків та зборів.

В клопотанні вказано, що 07.05.2019 року співробітниками ГУ ДФС у Закарпатській області, на підставі Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2019 року був проведений обшук за юридичною адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, с. Фанчиково, вул. Головна (Леніна), 63.

Згідно протоколу обшуку від 07.05.2019 року в ході його проведення було виявлено та вилучено: резервуар стального кольору об`ємом 8 м.куб.; гумовий шланг чорного кольору.

В клопотанні вказано, що підставою, у зв`язку з чим необхідно накласти арешт на виявлені товарно-матеріальні цінності є те, що вони є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди були та набуті кримінально протиправним шляхом, як наслідок, мають значення речових доказів вчиненого злочину.

В клопотанні вказано, що підтвердженням приналежності виявленого вказаного майн а ОСОБА_4 є інформація зазначеного в протоколі обшуку від 07.05.2019 року.

Згідно ч. 2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З огляду на викладене та керуючись ст. 2, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7, ст. ст. 8, 9, 84, 98, 100, ч.1, п.п. 1,2 ч. 2, ч.10 ст. 170, ст. 171, ч.2 ст.172 КПК України, слідчий просить: розглядати клопотання без повідомлення представника власника майна чи їх захисника, постановити ухвалу про арешт резервуару стального кольору об`ємом 8 м.куб.; гумового шлангу чорного кольору. Слідчий просив розгляд клопотання провадити без повідомлення представника власника майна чи їх захисника.

Відповідно до ч. 1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Частина 2 ст. вказаної норми передбачає, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Разом із тим, слідчий суддя вважає необґрунтованим клопотання слідчого про розгляд клопотання про накладення арешту на майно без повідомлення представника власника майна чи їх захисника та вважає за необхідне повідомити їх по час та місце його розгляду.

Слідчий в судове не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, разом із тим подав до суду рапорт в якому просив розгляд клопотання проводити за його відсутності

Власник майна ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, разом із тим від адвоката ОСОБА_6 , електронною поштою надійшли письмові пояснення, в яких він просить відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання

Слідчий суддя дослідивши клопотання та матеріали, що до нього додані приходить до наступного висновку:

Частиною 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст.170, 171 КПК України.

В порушення вищевказаних норм діючого КПК України, клопотання слідчого не містить посилання на підставу, передбачену ч. 2 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також в ньому відсутнє належне обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Не обґрунтовано і наявність обставин, передбачених частинами 3-6 ст. 170 КПК України щодо випадків, у яких накладається арешт з підстав, зазначених в ч. 2 ст. 170 КПК України.

Зі змісту клопотання встановлено, що як на підставу для накладення арешту на майно, слідчий посилається на ч. 1 ст. 170 КПК України, та , вказує, що є існування достатніх підстав вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину та підлягає спеціальній конфіскації. При визначенні мети накладення арешту, слідчий вказує, що згідно процесуальних норм п.п. 1,2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації.

З тексту клопотання вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування та численних посилань на положення КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

Так, з досліджених слідчим суддею клопотання та доданих до нього документів встановлено, що всупереч частини 2 статті 171 КПК України у клопотанні про арешт майна не зазначено: 1) підстави і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Слідчий суддя зазначає, що слідчим при зверненні до слідчого судді з клопотанням про накладенні арешту такі підстави у клопотанні зазначено загальними словами до усього списку речей, а не по кожній із речей окремо, у тому числі і для залучення в якості доказів. При цьому з якою метою слідчий просить накласти арешт на конкретне вилучене майно не вказується.

Крім того, клопотання не містить відомостей, які сліди вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі вилучені речі та яке доказове значення вилучені речі і документи мають в рамках даного кримінального провадження.

В клопотанні слідчий та прокурор посилаються на норми ст. 170 КПК України, але не вказує яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідають вказане у клопотанні майно та з якою метою необхідно накласти арешт. Тобто чи з метою забезпечення збереження речових доказів чи конфіскації майна як виду покарання, чи спеціальної конфіскації.

При цьому, спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.

Відповідно до ч. ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318,319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до ч.3, 5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

При цьому, згідно частини 1 статті 204 КК України передбачено відповідальність за незаконне придбання з метою збуту або зберігання з цією метою, а також збут чи транспортування з метою збуту незаконно виготовлених спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, пива, тютюнових виробів, тютюну, промислових замінників тютюну, пального або інших підакцизних товарів , які караються штрафом від п`яти тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією та знищенням незаконно виготовлених товарів.

В клопотанні відсутні обґрунтування того, що вказане майно, на яке слідчий просить накласти арешт може бути об`єктом спеціальної конфіскації.

Частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

При цьому, обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення виявлених недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого групи у кримінальному провадженні, заступника начальника другого відділу слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Закарпатській області підполковника податкової міліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000009, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.02.2019, погоджене прокурором про накладення арешту на майно - повернути прокурору, як таке, що подано без додержання вимог статті 171 КПК України та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків з моменту отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1