Дата документу 16.01.2019 Справа № 323/2387/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/440/19
Єдиний унікальний № 323/2387/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст. Отрадна Джанкойського району АР Крим, українця, освіта початкова, не одруженого, до засудження не працював, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 05.09.2002 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки;
2) 21.01.2004 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч.2 ст.188, ст.69, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 20.07.2007 року по відбуттю строку покарання;
3) 09.10.2008 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч.1 ст.122, ст.72 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнився 07.04.2009 року умовно-достроково на невідбутий термін 4 місяці 12 днів;
4) 30.05.2011 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнений 30.05.2012 року по відбуттю строку покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 , перекладача ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 з зазначеною ухвалою не згоден, вказує, що він інвалід 3-ої групи, працювати в промисловій зоні не має права по техніці безпеки. Він нічого не чує та не може говорити, просить переглянути ухвали щодо нього та винести справедливе рішення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та засудженого ОСОБА_6 , які наполягали на задоволенні апеляційної скарги, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання посилаючись на положення ст. 81 КК України. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання, вказав, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення і перевиховання, тому не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 засуджений 20.05.2013 року Джанкойським міським судом АР Крим за ч.2 ст.187, ст.71 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.04.2016 року зараховано до строку позбавлення волі, термін його попереднього ув`язнення з 12.11.2012 року по 20.06.2013 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку: 12.11.2012 року. Кінець строку: 04.04.2020 року.
Засуджений з 08.07.2015 року відбуває покарання в Оріхівській виправній колонії №88 За період відбування покарання характеризується наступним чином: порушень встановленого режиму тримання не допускає, заохочень не має. На виробництві установи не працевлаштований, ставлення до праці не задовільне. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.
Згідно довідки про наявність стягнень та заохочень має 4 стягнення, які погашені в установленому законом порядку.
Відповідно до витягу з протоколу № 23 засідання комісії від 30.08.2017 року Державної установи «Оріхівська виправна колонія (№88)» з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено у поданні матеріалів відносно ОСОБА_6 до районного суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, так як не довів своє виправлення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2018 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: