Справа № 474/1225/18
Провадження № 1-кс/474/292/18
УХВАЛА
Іменем України
29.12.18року смт. Врадіївка
Слідчий суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
скаржника ОСОБА_3
слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4
розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 13.12.2018р. про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000251 від 25.07.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду з вищезазначеною скаргою в якій ставить питання про скасування постанови слідчого Врадіївського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 13.12.2018 р. про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000251 від 25.07.2018р. та зобов`язання слідчого провести слідчі дії необхідні для всебічного, повного та об`єктивного розгляду клопотання про визнання потерпілим.
В обґрунтування скарги посилається, що в провадження Врадіївського ВП знаходиться кримінальне провадження за №0000251 за ст. 366 ч. 1 КК України, внесеного до ЄРДР за його ж повідомленням про те, що директор Покровської ЗОШ ОСОБА_6 в листі про відмову у прийнятті його на роботу внесла завідомо неправдиві відомості, вказавши підставою відмови направлення центру зайнятості видане ОСОБА_7 яке дає йому додаткові гарантії при працевлаштуванні з посиланням на лист Мінсоцполітики, що спростовується листом Врадіївського РЦЗ.
25.10.2018р. він звернувся до слідчого з заявою про визнання його потерпілим, в чому йому постановою слідчого від 13.12.2018р., за результатами повторного розгляду його заяви, знову було відмовлено. Вважає постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим невмотивованою та необґрунтованою, складеною без викладення мотивів прийняття такого рішення, вчинення слідчих дій відповідно до ст.9 КПК України, оскільки під час додаткового допиту його як свідка, проведеного після скасування попередньої постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим на підстави ухвали слідчого судді, він пояснив слідчому в чому полягає спричинена йому моральна шкода, а саме в душевних стражданнях, приниженні його честі та гідності та ділової репутації психологічних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків тощо, що слідчим не було взято до уваги, та без винесення кінцевого рішення за результатами досудового розслідування, передчасно винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим. Вказував, що відмова у визнанні його потерпілим позбавлення його ж можливості здійснювати контроль та впливати на хід справи в частині збору доказів.
У судовому засіданні заявник підтримав доводи скарги.
Слідчий Врадіївського ВП ОСОБА_4 в судовому засідання заперечила проти задоволення скарги як безпідставну та необґрунтовану.
Розглянувши скаргу, дослідивши додані до неї додатки та матеріали кримінального провадження №0000251 (витяг з ЄРДР протоколи допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ,, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , відповідь про відмову у прийнятті на роботу від 14.11.2017р., направлення на працевлаштування від 31.10.2017р., заяву про залучення в якості потерпілого від 25.10.2018р., ухвалу слідчого судді від 13.11.2018р. про скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим, протокл додаткового допиту ОСОБА_3 від 13.12.2018р., постанову про відмову у визнання потерпілим від 13.12.2018р.), вислухавши пояснення заявника, слідчого, приходжу до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Зі змісту скарги та доданих до неї документів встановлено, що слідчим Врадіївського ВП ОСОБА_5 проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000251 від 25.07.2018р за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України за заявою ОСОБА_3 про те, що директор Покровської ЗОШ ОСОБА_6 в листі про відмову у прийнятті його на роботу внесла завідомо неправдиві відомості.
25.10.2018р. ОСОБА_3 подав повторне клопотання про залучення його в якості потерпілого у вищезазначеному кримінальному провадженні.
13.11.2018р. слідчим Врадіївського ВП було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000251 від 25.07.2018р.
13.12.2018р. слідчим додатково допитано свідка ОСОБА_3 , в якому він пояснив та зазначив обставини спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні його честі та гідності та ділової репутації психологічних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків, тощо, та визначив її розмір у сумі 1000 грн.
13.12.2018р. слідчим, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_3 від 25.10.2018р. про визнання потерпілим, винесено постанову про відмову у визнанні його потерпілим, з мотивів того що спричинення моральної шкоди заявнику полягає у відмові у прийнятті на роботу, що є предметом спору , які виникають з трудових відносин, а не предметом кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 366 КК Ураїни, та з тих підстав, що правомірність дій ОСОБА_6 вже було перевірено в ході розгляду цивільної справи №474/321/18 від 03.12.2018р. колегією суддів судової палатив цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області.
В теперішній час по даному кримінальному провадженню триває досудове розслідування.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути: про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Частинами 1 та 2 ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Частиною 4 ст. 38 КПК України визначено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 93 КПК України визначено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1, п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.
Слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Частинами 1, 2 та 3 ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
З комплексного аналізу КПК України вбачається певний алгоритм проведення досудового розслідування, порядок та послідовність вчинення процесуальних дій, з метою з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, в тому числі щодо обов`язку доказування обставин щодо виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та вирішення питання про необхідність залучення до кримінального провадження потерпілих.
В свою чергу, ч. 5 ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
З огляду на приписи чинного законодавства обґрунтованим слід визнавати рішення слідчого, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин підтверджених доказами, які були досліджені і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а також якщо рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ст. 90 КПК України, лише рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення лише для суду, який вирішує питання про допустимість доказів. Тобто, якщо у рішенні національного суду чи міжнародної судової установи встановлена відсутність порушення прав людини, то таке рішення, відповідно до ч. 1 ст. 90, преюдиціального значення не має, сторони не можуть посилатися на нього як на преюдиціальний факт, а суд не може відмовитися досліджувати обставини, які можуть свідчити про порушення прав людини і певним чином позначатися на доказах.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що слідчим після отримання заяви про визнання потерпілим від 25.10.2018р. не проведено слідчих дій, в тому числі по збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження та заподіяння шкоди (кримінальним правопорушенням чи іншими діями ОСОБА_6 , про які зазначає ОСОБА_3 у своїй заяві від 25.10.2018р.), слідчим також не вирішувалося питання чи за вказаних обставин є необхідність у призначенні експертизи у відповідності до приписів ст. 242 КПК України.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, в порушення приписів ст. 110 КПК України, не містить належної мотивації з посиланням на обставини встановлені під час досудового розслідування та докази, якими ці обставини підтверджуються, зокрема щодо встановлення наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_3 кримінальним правопорушенням моральної шкоди не заподіяно, а відтак скарга підлягає задоволенню.
Керуючись вимогами ст.ст. 303-307, 372 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 13.12.2018р. про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000251 від 25.07.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, - задовольнити.
Скасувати постанову старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 13.12.2018р. про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000251 від 25.07.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Зобов`язати старшого слідчого Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 провести слідчі дії необхідні для всебічного, повного та об`єктивного розгляду клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1