печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6821/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Слідчий судя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 07.09.2019 року під час проведення обшуку.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Слідчимим територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000076 від 26.12.2018 року за підозрою начальника Житомирської філії концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Слідчий в своєму клопотанні вказує на те, що07.02.2019 року, у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, було проведено обшук за місцем знаходження Житомирської філії Концерну «Військторгсервіс» за адресою: Житомирська область, м.Житомир, Богунський район, проспект Миру, 22. За результатами проведення вказаного обшуку, вилучені грошові кошти, речі та документи.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та докази, якими обґрунтовано клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Статтею 64-2 КПК України встановлено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна, та мають права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.
Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно,гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З огляду на вимоги ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Слідчий суддя, дійшов висновку про повернення клопотання прокурору, оскільки вказане клопотання про накладення арешту подано слідчим відносно майна третіх осіб, що порушує вимоги ст. 64-2 КПК України. З клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб подається до слідчого судді прокурором. Враховуючи вищевикладене, клопотання є необґрунтованим і підлягає поверненню прокурору. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчого територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1