Номер провадження: 11-сс/785/1931/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

адвоката: - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0002702 від 21.10.2018, -

встановив:
Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Портофранкіського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_10 у кримінальному провадженні № 0002702 від 21.10.2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосованого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 21:00 до 07:00 годин наступної доби строком два місяці у межах строку досудового розслідування, а саме до 13.01.2019 року включно, відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ожидів, Буського району, Львівської області, громадянина України, неодруженого, не працює, з середньою освітою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Портофранкіського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0002702 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 21.10.2018 року приблизно о 13 годині, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за злочин проти власності, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, тобто діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у дворі буд. АДРЕСА_2 , відкрито викрав велосипед, що належить потерпілій ОСОБА_11 , із місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суду 5000 грн.
15.11.2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину за ч. 2 ст. 186 КК України.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Суд відмовляючи в задоволенні клопотанні слідчого посилався на , що підозрюваний має стійкі соціальні зв`зки у виді сім`ї, стан здоров`я та постійне місце мешкання, однак не врахував ризики, передбачені ч. 5 ст. 177 КПК України. Крім того, підозрюваний раніше засуджений за вчинення корисливих злочинів, що може свідчати про те, що перебуваючи на свободі він може продовжити злочинну діяльність.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який просив задовільнити апеляційну скаргу; підозрюваного та адвоката, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на законних підставах відмовив у задоволенні клопотання слідчого та застосував до підозрюваного домашній арешт у визначений період часу з покладення на останнього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що переконливих доводів вважати, що підозрюваний буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або буде здійснювати незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, слідчим чи прокурором не наведено, тому на даній стадії кримінального провадження слідчим суддею перелічених ризиків не встановлено. Також слідчий суддя взяв до уваги, стан здоров`я підозрюваного, який страждає на ряд захворювань, при розгляді клопотання про тримання під вартою, підозрюваний виконав свій процесуальний обов`язок щодо з`явлення до суду, має постійне місце проживання, та стійкі соціальні зв`язки у виді сім`ї.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Хайредінов проти України" (Заява N 38717/04) у п. 28, Суд вважає, що тримання під вартою у відповідності

до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) має задовольняти вимогу пропорційності(див. рішення у справі "Ладент проти Польщі" (Ladent v. Poland), N 11036/03, пункт 55, ECHR 2008-... (витяги)). Наприклад, у справі "Амбрушкевич проти Польщі" (Ambruszkiewicz v. Poland)(N 38797/03, пункти 29-32, від 4 травня 2006 року) Суд розглядав питання, чи було взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді та чи могли інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, «Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями пп. "c" п. 1 ст. 5, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Відповідно до ч.3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.
Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Зважаючи на вище викладене, слідчий суддя вірно дійшов до обґрунтованого висновку, що не зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, яке ставиться у підозру ОСОБА_7 достатнім запобіжним заходом для забезпечення кримінального провадження та належної поведінки підозрюваного буде застосування домашнього арешту за місцем постійного проживання.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування, підозрюваному ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки даний запобіжний захід є достатнім для забезпечення можливих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_12 оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину з корисливих мотивів, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, однак доводами прокурора не доведено можливість настання перелічених ризиків, тому, колегія суддів дані доводи зазначені в апеляційній скарзі вважає безпідставними.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно відсутні зазначені прокурором ризики, які виправдовують перебування підозрюваного під домашнім арештом.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 186-187, 193, 194, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2018 року, якою в кримінальному провадженні № 0002702 від 21.10.2018 року застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно суддя: ОСОБА_2