ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/75/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України

22 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Калуга Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого;
засудженого вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 13.06.2017 року за ч.2 ст.296, ч.2 ст.146, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі:
початок строку: 13.06.2017 року, кінець строку: 17.12.2019 року,

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд в ухвалі зазначив, що він фактично відбув 1/2 частини строку покарання, призначеного судом, у Херсонському СІЗО утримається з 23 червня 2017 року, з того часу до теперішнього працевлаштований не був. У справі відсутні також відомості і про те, що ОСОБА_8 виявляв таке бажання, але йому у цьому було відмовлено. Судом встановлено, що насьогодні ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку з чим він залишений в Херсонському СІЗО для участі у судових засіданнях Високопільського районного суду Херсонської області, що додатково характеризує його особу. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх даних, які б давали підстави дійти висновку про можливість застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх доводів указує, що єдиною підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення стала відсутність працевлаштування засудженого. Зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення» ув`язнені залучаються до робіт по благоустрою установи, залучення їх до праці в умовах слідчого ізолятора не передбачено. Також наголошує про наявність заохочень, які не можуть становити більше одного на квартал. Вказує, що засуджений відповідно до вимог вказаного закону мав сумлінну поведінку упродовж кварталу та залучався до робіт по благоустрою установи. Вважає, що ОСОБА_8 довів своє виправлення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав свої апеляційні вимоги, просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, на даний час ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку з чим він залишений в Херсонському СІЗО для участі у судових засіданнях Високопільського районного суду Херсонської області. За час утримання в умовах слідчого ізолятора засуджений характеризується посередньо, додисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз, має 3 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. До суспільно-корисної праці не залучається, на профілактичному обліку у психолога не перебуває, зовнішній вигляд та спальне місце утримує в належному стані, із співкамерниками не конфліктує.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження захисника про те, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами провадження.

Посилання захисника на те, що єдиною підставою для відмови в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого стала відсутність працевлаштування засудженого, слід визнати необґрунтованими.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року взяті під варту особи можуть залучатися до роботи лише в межах території місця попереднього ув`язнення за їх згодою і з дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження. Праця таких осіб оплачується за тарифними ставками (окладами), що діють у народному господарстві. Із заробітку ув`язнених за виконавчими документами провадяться відрахування в порядку, встановленому законодавством України. Прибутки, одержані внаслідок використання праці ув`язнених, не підлягають оподаткуванню і використовуються для упорядкування місця попереднього ув`язнення та поліпшення умов тримання під вартою.

Доводи захисника відносно того, що особи, які перебувають в умовах слідчого ізолятора не можуть бути працевлаштованими суперечать положенням вказаної вище норми Закону та не приймаються до уваги.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 не працевлаштований та не виявив бажання до праці, що підтверджено також характеристикою на особу засудженого. (а.п.5)

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів своє виправлення, залишений в умовах слідчого ізолятора для участі в судових засіданнях за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України, що жодним чином не характеризує його як особу, яка довела своє виправлення та має сумлінну поведінку.

Посилання захисника про наявність у ОСОБА_8 3 заохочень, його залучення до робіт по благоустрою, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу ОСОБА_8 в цілому за весь час відбування покарання, який характеризується посередньо, насьогодні ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.4 ст.358 КК України, у зв`язку з чим він залишений в Херсонському СІЗО для участі у судових засіданнях Високопільського районного суду Херсонської області, і це жодним чином не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання захисника в інтересах засудженого ОСОБА_8 , не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 , як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2