Справа № 344/2287/19
Провадження № 1-кс/344/1367/19
У Х В А Л А
12 лютого 2019 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ПАТ СК «Галицька» на бездіяльність слідчого слідчого відділу Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області в кримінальному провадженні № 0000015,-

встановив:

в скарзі вказано, що з січня 2015 року слідчим відділом Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області розслідується кримінальне провадження № 0000015 за ч.1 ст. 190 КК України за фактом заволодіння майном СК «Галицька» зловживанням довірою, що вчинено ОСОБА_3 . Однак в зазначеному кримінальному проваджені ОСОБА_3 не допитаний, не вжито заходи для забезпечення відшкодування завданих збитків. Крім цього слідчим не виконано інші необхідні слідчі дії, не допитано субагентів, які можуть підтвердити факт продажу полісів і своєчасний розрахунок з ОСОБА_3 ; не проведено (при потребі) очних ставок між допитаними; не вилучено в допитаних ймовірні розписки, звіти, бухгалтерію, другі примірники проданих полісів; не визнано їх речовими доказами; не вжито заходів до забезпечення відшкодування в судовому порядку завданих збитків; не визначено потерпілого. На неодноразові скарги та клопотання (№642 від 14.04.2017, №936 від 30.06.2017, №29 від 05.01.2018, №819 від 06.07.2018, №384 від 19.03.2018, №59 від 16.01.2019, всупереч ст. 220 КПК України слідчим жодного разу не повідомлено про результат їх розгляду. Скаржник просив суд поновити пропущений строк на оскарження, оскільки вирахувати момент бездіяльності слідчого не представилося можливим, так як неодноразові письмові заяви та клопотання залишені слідчим без відповіді; зобов`язати слідчого вжити необхідних процесуальних заходів, спрямованих на забезпечення відшкодування завданих збитків та закінчення проведення досудового розслідування протягом розумного строку з прийняттям рішення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК, а саме: детально допитати субагентів про підтвердження ними фактів реалізації полісів та належний свій розрахунок; під час допитів вилучити наявні документальні матеріали (звіти, розписки, бухгалтерію, платіжні квитанції, примірники проданих полісів тощо), які підтверджують їхні показання; детально допитати Кондрацького, надавши йому для пояснень вилучені в субагентів його розписки про отримання коштів та других примірників проданих полісів; при потребі провести між ними очні ставки; допитати окремих страхувальників, яким були продані поліси, вилучивши в них примірники полісів; провести в Кондрацького обшуки за місцем проживання та за місцем нової роботи (керівник і засновник громадської організації «Братство», м. Одеса, вул. Армійська, 18) з метою вилучення чистих бланків, других примірників.

Учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду скарги їх було повідомлено.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Отже обов`язок зазначення правових підстав скарги покладено безпосередньо на скаржника.

Так відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже вирішення питання про необхідність допиту осіб, або про не використання відповідного засобу доказування належить до компетенції слідчого.

Тому скаржник не вправі посилатися на неповноту досудового слідства з підстав, дослідження пояснень, які надали інші учасники, не надання ними пояснень або з підстав не проведення між ними одночасного допиту, оскільки для надання таким поясненням статусу доказу законом встановлено вимогу щодо подання відповідного пояснення виключно перед судом.

Крім цього в п. 5 ч. 1 ст. 131 КПК України визначено тимчасовий доступ до речей і документів в якості заходу забезпечення кримінального провадження.

В ст. 159 КПК України вказано, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Отже витребування речей і документів здійснюється не під час допиту, як про це вказано в скарзі, а є окремою слідчою дією, порядок вчинення та правові підстави якої визначено в главі 15 КПК України.

Тому скарга в зазначеній частині також позбавлена правових підстав.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

В ст. 3 КПК України вказано, що державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

В ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Отже орган досудового розслідування наділений компетенцією здійснити слідчі дії, самостійно визначає предмет доказування та перелік слідчих дій, які повинен здійснити та одночасно несе відповідальність за своєчасність і повноту досудового розслідування.

Відповідно до зазначеного суд,-

постановив:

в задоволенні скарги ПАТ СК «Галицька» на бездіяльність слідчого слідчого відділу Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області в кримінальному провадженні № 0000015, відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1