Справа № 464/3792/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/244/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 08 серпня 2018 року,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 2 (два) роки, протягом якого він не вчинить нового злочину та належно виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Тривалість іспитового строку ОСОБА_7 ухвалено обраховувати з моменту оголошення вироку.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 09 травня 2018 року приблизно о 14:30 год., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Пассат Б5» реєстраційний номер Республіки Польщі НОМЕР_1 та виїжджаючи з місця паркування від будинку №39 по вул.Морозна у м.Львові, порушив вимоги п.п.1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека руху»); 2.3 (підпунктів «б», «д»), 10.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він, керуючи технічно-справним транспортним засобом, починаючи рух свого автомобіля, не вибрав такого режиму управління двигуном керованого ним автомобіля та таку траекторію руху, щоб і початок руху, і сам подальший рух вказаного транспортного засобу не створювали загрози безпеці руху, як наслідок під час початку руху водій ОСОБА_7 , без причин технічного характеру, втратив контроль над керованістю свого автомобіля, і останній виїхав за межі проїздної частини на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка в цей час йшла по тротуару, що стричинило потерпілій травму тіла у вигляді множинних переломів кісток вилично-орбітального комплексу справа, крововилив у верхньо-щелепний синус справа, струс головного мозку, забою грудної клітки, множинних синців та саден на обличчі, на обидвох руках та ногах, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Сихівського районного суду м. Львова від 08 серпня 2018 року, а саме зменшити суму відшкодування моральної шкоди потерпілій, яка підлягає стягненню з 25 000 грн. до 4000 грн.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт зазначає, що фактичний стан здоров`я потерпілої при виписці із лікарні відрізняється від того, який потерпіла описала в позовній заяві і від того, на який суд спирається при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого, а тому на його думку, в оскаржуваному вироку, висновки суду про стан здоров`я потерпілої після лікування не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Також, звертає увагу, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку хоча і було встановлено, що ОСОБА_7 ніде не працює, проживає з матір`ю, яка є інвалідом з дитинства, та братом ветераном АТО, однак дані висновки не були враховані судом при прийнятті рішення щодо задоволення цивільного позову та не встановлено, що, стягуючи з

ОСОБА_7 25 000 грн. моральної шкоди, поставить його та його сім`ю в дуже тяжке матеріальне становище.

Заслухавши доповідача, захисника обвинуваченого на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілої, які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами, які судом всебічно й повно досліджені, таким надана вірна оцінка, що ніким не оспорюється.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтований розмір стягнутої моральної шкоди, то вони є безпідставними.

За змістом ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій злочином завдано майнової та/або немайнової (моральної) шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як убачається з вироку, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, районний суд виходив з доведеності винуватості ОСОБА_7 , у дорожньо-транспортній пригоді. Підставами для відшкодування заподіяної моральної шкоди районний суд зазначив, те що потерпілій заподіяно фізичні страждання, яка змушена була тривалий час лікуватись, в тому числі стаціонарно, їй проведено оперативне втручання, на даний час стан її здоров`я не покращився (асиметрія обличчя, відчуття оніміння, дискомфорт носового дихання, посттравматичне скривлення носової переділки зі зміщенням, синдром вертебро-базиляторної недостатності, посттравматична церебрастенія), вона вимушена проходити обстеження і отримувати лікування та частково був порушений її звичайний ритм життя.

Суд першої інстанції, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, характер, обсяг та глибину фізичних й душевних страждань потерпілої, істотність вимушених змін у її повсякденному житті, та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого, який не працює, проживає з матір`ю, котра є інвалідом з дитинства, а також його майновий стан, що вплинуло на висновок про необхідність задоволення цивільного позову частково.

Таким чином, рішення суду щодо часткового задоволення цивільного позову та стягнення моральної шкоди з обвинуваченого відповідає вимогам ст.ст.23, ст. 1167, 1187 Цивільного Кодексу України, узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, відповідає характеру і обсягу моральних страждань потерпілої, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Покликання в апеляційній скарзі, як на підставу зміни вироку, що фактичний стан здоров`я потерпілої при виписці із лікарні відрізняється від того, який потерпіла описала в позовній заяві, не може бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди, визначеної судом з урахуванням тяжкості завданих потерпілій тілесних ушкоджень, фізичних і моральних страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку з травмами, отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також вимушених змін у житті потерпілої, пов`язаних з ушкодженням здоров`я.

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку.

Ураховуючи наведене підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Сихівського районного суду м. Львова від 08 серпня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3