Справа № 136/61/18
провадження №1-кп/136/72/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000323 від 23.11.2017, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, працюючого різноробочим «Наша ряба» м. Ладижин, жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого 29.07.2013 Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, на підставі ст.70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.185, ч. 2 ст.186 України,
за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:
22.11.2017 близько 16:00 год., ОСОБА_3 , перебуваючи у житловому будинку, який розташований в АДРЕСА_3 , у якому проживає його колишня співмешканка ОСОБА_5 , на грунті раптово виниклого умислу на крадіжку майна, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, повторно, з тумбочки, яка знаходиться у вітальній кімнаті вказаного будинку здійснив крадіжку мобільного телефону марки «VІAAN V182» разом із сім-картою мобільного оператора «Київстар», вартість яких становила 172 грн. 90 коп., чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вище вказану суму та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючою ознакою - крадіжка, вчинена повторно.
22.11.2017 біля 16:15 год. ОСОБА_3 , після вчинення крадіжки, повторно повернувся до будинку своєї колишньої співмешканки ОСОБА_5 , яке розташоване у АДРЕСА_3 , з метою повернення своїх речей, які залишились у даному будинку. Перебуваючи у веранді вказаного приміщення ОСОБА_3 , помітивши у руках ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Nomi І 241+», на ґрунті раптово виниклого умислу на заволодіння вказаним телефоном, повторно, незважаючи на позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка на його прохання відмовилась добровільно передати вказане майно, в присутності останньої, умисно, з метою особистого збагачення, схопивши потерпілу за руку, силоміць проти її волі, розімкнувши пальці її руки, відкрито заволодів її мобільним телефоном марки «Nomi І 241+», в якому містились дві сім-карти мобільного оператора «Київстар» та карта пам`яті ємністю 4 Gb., вартість яких становить 354 грн. 58 коп. та покинув вказаний будинок, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на вище вказану суму.
Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за кваліфікуючою ознакою - вчинений повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся, жалкує про вчинене, запевнив, що у подальшому не буде допускати таких ганебних вчинків. Суду пояснив, що був обурений поведінкою співмешканки ОСОБА_5 , яка зрадила його, а тому вирішив забрати подарований ним телефон. На даний час проживає з іншою жінкою, з якою перебуває у громадянському шлюбі, працевлаштувався на роботу, зробив для себе належні висновки.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 2 ст. 185 КК України, та ч. 2 ст.186 КК України, доведена повністю дослідженими в ході судового провадження належними та допустимими доказами, зокрема показами потерпілої ОСОБА_5 , яка суду показала, що вона раніше проживала із ОСОБА_3 . Під час спільного проживання, він їй дійсно подарував мобільний телефон. В листопаді 2017 року ОСОБА_3 приїхав до неї додому забрати подарований ним телефон, проти цього вона заперечувала, однак він силою забрав. Після того, як він залишив будинок вона виявила відсутність іншого телефону, який знайшла на подвір`ї. На даний час усі речі ОСОБА_3 їй повернув, претензій до нього матеріального характеру не має.
Свідок ОСОБА_6 суду показала, що приходиться матір`ю потерпілій. Раніше ОСОБА_3 співмешкав з її дочкою та подарував їй мобільний телефон. В листопаді 2017 року ОСОБА_3 приїхав до них додому, був напідпитку, став скандалити, у дочки ОСОБА_5 забрав силою подарований ним телефон. Після того, як він залишив будинок вони виявили відсутність іншого телефону, однак знайшли його на подвір`ї.
Також вина ОСОБА_3 підтверджується матеріалами кримінального провадження дослідженими та проаналізованими в ході судового розгляду, а саме:
- протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 від 23.11.2017 до Липовецького ВП, відповідно до якої вона просила прийняти міри до її колишнього співмешканця ОСОБА_3 , який 22.11.2017 відкрито заволодів її мобільним телефоном;
- протоколом огляду місця події від 23.11.2017 та копіями фотознімків доданих до нього, відповідно до якого було проведено огляд у житловому будинку по АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_3 та у якому було виявлено мобільний телефон марки «Nomi І 241+»;
- протоколом проведеного слідчого експерименту від 23.11.2017 в с. Брицьке, Липовецького району, відповідно до якого за участі потерпілої було відтворено події, що мали місце 22.11.2017 щодо відкритого заволодіння ОСОБА_3 її телефоном;
- речовими доказами, які були оглянуті в судовому засіданні.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених: ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючою ознакою - крадіжка, вчинена повторно; ч. 2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за кваліфікуючою ознакою - вчинений повторно.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, відповідно до положень ст.12 КК України, які є відповідно злочином середньої тяжкості (ч.2 ст.185 КК України) та тяжким злочином (ч.2 ст.186 КК України), особу винного, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий; за місцем проживання характеризується задовільно, на даний час офіційно працевлаштований; на обліку в лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті не перебуває.
Також суд враховує щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 , його усвідомлення суспільної небезпеки вчиненого ним діяння, він засуджує свою поведінку, розкаюється у вчиненому, повністю визнає свою вину та висловлює готовність понести покарання, що об`єктивно підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, оскільки він офіційно працевлаштувався, створив сім`ю з іншою жінкою.
Судом враховано досудову доповідь органу пробації, за висновками якого ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий, небезпека для суспільства висока, а його виправлення можливе шляхом цілодобового нагляду та контролю за обвинуваченим. Однак враховуючи тривалий період, який пройшов з моменту її складання, суд вважає, що на даний час висновки зазначені в досудовій доповіді втратили свою актуальність.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкціями частин статей, за якими інкриміновано його діяння із застосуванням ст.70 ч.1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України. Вказаний висновок суду грунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 суттєво змінив свою поведінку, створив сім`ю, працевлаштувався, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. За таких обставин іспитовий строк буде більш сприятливим чинником щодо подальшої соціалізації ОСОБА_3 та стримуючим фактором від вчинення нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання про речові докази та процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.100, 124 КПК України.
Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні застосовувались заходи його забезпечення шляхом накладення арешту на майно питання про яке суд вирішує відповідно до ст.174 КПК України.
Керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 75, 76 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2(два) роки.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 3 (три) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, що передані на зберігання потерпілій залишити в її розпорядженні.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою Липовецького районного суду від 28.11.2017 на мобільний телефон марки «Nomi І 241+» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 в корпусі сіро чорного кольору, дві сім-карти мобільного оператора ПрАТ «Київстар» та карта пам`яті ємністю 4 Gb., власником яких є ОСОБА_5 .

Речові докази, що передані на зберігання потерпілій залишити в її розпорядженні.

Стягнути із засудженого ОСОБА_3 в дохід держави витрат на залучення експерта в сумі 792 (сімсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_7