Справа № 184/40/19
Номер провадження 1-кп/184/80/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000935 від 04.12.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Покров Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, дітей на утриманні не має, з середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 26.10.2007 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Звільнився 14.12.2009 року за постановою Червоногвардійського районного суду м.Дніпропетровськ від 07.12.2009 року умовно-достроково, не відбутий термін 10 місяців 19 днів;
- 23.12.2010 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Згідно ч.1 ст. 71 КК України частково приєднаний невідбутий термін 6 місяців, до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 24.09.2013 року за постановою Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2013 року умовно-достроково, не відбутий термін 11 місяців 25 днів;
- 27.04.2015 року Дарницьким районним судом м.Київа за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців.
- 04.07.2017 року ухвалою Ірпеньського міського суду м.Києва, згідно ст.82 КК України не відбута частина покарання замінена на громадські роботи строком 240 годин. 30.11.2017 року знятий з обліку Покровського відділу пробації у зв`язку з відпрацюванням громадських робіт.

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

учасники кримінального провадження: - прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

28 листопада 2018 року о 12 годині 30 хвилин ОСОБА_3 знаходився біля кафе «Ідеал», котре розташоване по вул. Соборній в м. Покров Дніпропетровської області, де побачив раніше йому незнайомого ОСОБА_5 , котрий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В цей же день та час у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння майном, що належить ОСОБА_5 , а саме мобільним телефоном марки «Honor 6А DLI-TL20».

В цей же день приблизно о 13 годині знаходячись на дитячому майданчику, котрий розташований біля будинку № 6 по вул. Зонова м. Покров Дніпропетровської області, реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, і, бажаючи їх настання, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_6 під вигаданим приводом попросив у ОСОБА_5 скористатися належним йому мобільним телефоном «Honor 6А DLI-TL20», нібито для того щоб зателефонувати знайомим, пообіцявши відразу повернути вказаний вище мобільний телефон. Довіряючи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , не підозрюючи про його злочинний намір, добровільно передав йому мобільний телефон «Honor 6А DLI-TL20» з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якої були грошових кошти в сумі 120 гривень та флеш картою марки «SanDisk» об`ємом пам`яті 16 Гб.

В цей же день і час ОСОБА_3 , знаходячись там же, не маючи наміру повернути мобільний телефон ОСОБА_5 , умисно, зловживаючи довірою останнього, повторно, з корисливих спонукань заволодів мобільним телефоном «Honor 6А DLI-TL20», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №18/12.1/237-17 від 18.12.2018 року складає 2166 гривень 33 копійки та сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якої були грошові кошти в сумі 120 гривень, флеш-картою марки«SanDisk» об`ємом пам`яті 16 Гб, які не представляють матеріальної цінності для потерпілого.
Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник та в подальшому викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на суму 2286 гривень 33 копійки.

Під час судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та надав показання, що дійсно, він у м. Покрові біля кафе, назву якого він не пам`ятає, зустрів біля першої години дня (число, місяць та рік він не пам`ятає), потерпілого, який перебував з раніше йому знайомою особою. Оскільки між вказаними особами відбувався конфлікт, він підійшов до них, і заступившись за потерпілого, пішов разом з ним по вул. Зоновій, що у м. Покрові в напрямку дитячого майданчика. По дорозі він ( ОСОБА_3 ) купив пиво та цигарки. Дійшовши до вказаного майданчику, вони сіли там та почали пити пиво. Потерпілий ОСОБА_7 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Він ( ОСОБА_3 ) попросив у потерпілого сенсорний телефон «Honor, щоб подзвонити, який той добровільно надав йому. Відійшовши з телефоном метрів на 10 та переконавшись, що потерпілий не дивиться в його сторону, пішов із вилученим майном додому. Пізніше він видав вказаний телефон працівникам поліції та відшкодував потерпілому ОСОБА_5 завдані йому збитки.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, судом з`ясовано добровільність позиції обвинуваченого у визнанні вказаних обставин, а відтак у суду відсутні будь-які сумніви з цього приводу, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно, доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; наявність кількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, має постійне місце мешкання, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, має підробітки на будівництві та отримує внаслідок зайняття вказаної діяльності доходи, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, інфекціоніста та фтизіатра не перебуває, враховуючи думку прокурора, який вважав що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 190 КК України у виді штрафу, що буде достатнім для виправлення винної особи, попередження нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Таке покарання, на переконання суду, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, настання позитивних змін в його особистості та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України вважає, що витрати на залучення експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов не заявлений.

Питання про речові докази, суд вирішує виходячи з положень ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000935 від 04.12.2018 року запобіжний захід не застосовувався. Підстав для його обрання та застосування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі пятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.
Речовий доказ - мобільний телефон марки «Honor 6А DLI-TL20», переданий під розписку потерпілому ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили - залишити потерпілому.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1