Провадження 1-в/331/134/2018
ЄУН 331/8600/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного судом покарання,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного судом покарання.

В обґрунтування клопотання зазначено, що 12 червня 2014 року вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_5 виправдано за ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення національного законодавства у відповідність із стандартами Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією» №221-VII від 18.04.2013 року) за не доведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення.

04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області задовольнила апеляційну скаргу прокурора, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувала, ухваливши новий вирок, яким визнала ОСОБА_5 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VІ від 07.04.2011 року), тобто у одержанні службовою особою хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабара та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище. У своєму рішенні суд встановив що, відповідно до примітки 2 до ст. 368 КК України, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду головного державного інспектора з охорони праці відділу організації державного нагляду та управління охороною праці, яка, згідно із статтею 25 Закону України "Про державну службу", віднесена до шостої категорії посад державних службовців, є службовою особою, яка займає відповідальне становище. Виходячи з загальних засад призначення покарання, встановлених ст. 65 КК України, суд призначив ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VІ від 07.04.2011 року) у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, та з конфіскацією усього майна, що належить останньому на праві власності. На підставі ст. 54 КК України засудженого позбавлено 12 рангу державного службовця.

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишила касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а вирок апеляційного суду Запорізької області від 04.02.2015 року без змін. 19 травня 2016 року судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України відмовила у задоволенні заяви засудженого про перегляд судового рішення.

ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому порушує питання про звільнення його від покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, та з конфіскацією усього майна, що належить останньому на праві власності, призначеного вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року у зв"язку із декріміналізацією його діяння через набрання чинності нової редакції Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року, згідно якого його посада не належить до категорії "Б" та , відповідно, на момент вчинення злочину він не був службовою особою, яка займала відповідальне становище.

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 підтримав внесене клопотання, наполягав на його задоволенні.

Засуджений ОСОБА_5 у судове заідання не з"явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відстуність, що відповідає нормам ст. 539 КПК України.

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 у судовому засіданні вважала, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 немає.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 04 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області задовольнила апеляційну скаргу прокурора, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2014 року щодо ОСОБА_5 скасувала, ухваливши новий вирок, яким визнала ОСОБА_5 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VІ від 07.04.2011 року), як одержання службовою особою хабара за виконання в інтересах того, хто дає хабара та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, призначивши ОСОБА_5 покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону № 3207-VІ від 07.04.2011 року) у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки, та з конфіскацією усього майна, що належить останньому на праві власності. На підставі ст. 54 КК України засудженого позбавлено 12 рангу державного службовця.

19 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишила касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а вирок апеляційного суду Запорізької області від 04.02.2015 року без змін. 19 травня 2016 року судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України відмовила у задоволенні заяви засудженого про перегляд судового рішення. При цьому, питання, чи є ОСОБА_5 , суб"єктом інкримінованого йому злочину було предметом розгляду судів касаційної інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, зокрема, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У судовому засіданні встановлено, що дійсно вирок Апеляційного суду Запорізької області від 04 лютого 2015 року щодо ОСОБА_5 направлено на виконання до Олександрівського ВП ГУНП України у Запорізькій області, однак фактично засуджений не затриманий через ухилення від відбування покарання, внаслідок чого останнього оголошено у розшук, що підтверджується довідкою від 31.01.2017 року.

У судове засідання ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з"явився, надіславши до суду письмову заяву. Зазначені факти свічять про те, що засуджений ухиляється від відбування покарання та фактично його не відбуває.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Під законом про кримінальну відповідальність тут розуміється не тільки Кримінальний кодекс України в цілому, а й його окремі структурні елементи (норми): розділи, статті, частини статей, пункти, абзаци, речення, словосполучення, слова і цифри.

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом а) скасування норм Особливої частини КК (наприклад, КК 2001 р декриміналізовано недонесення про злочин), б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознах, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння, або зключення до КК положення про те, що готування до злочину невеликої тяжкості не тягне за собою кримінальну відповідальність); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону). Згідно зі ст. 147 Конституції України офіційне тлумачення законів України дає Конституційний Суд України.

Пом`якшення кримінальної відповідальності здійснюється шляхом зміни у бік пом`якшення санкції тієї чи іншої норми Особливої частини КК або іншим чином.

Інше поліпшення становища особи може мати місце, зокрема, у зв`язку із неможливістю застосування до особи: примусових заходів виховного характеру (ст. 105), примусових заходів медичного характеру (ст. 94) або примусового лікування (ст. 96); контролю за її поведінкою (статті 76, 79, 83); конфіскації (вилучення) та знищення певних предметів, знарядь, сировини і матеріалів для їх виробництва (статті 176, 177, 2031, 204, 229), - або покладення судом додаткових обов`язків на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням (статті 76, 79, 104).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання (відповідно до ст. 405-1 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 р. звільнення від покарання і пом`якшення покарання у цьому випадку провадяться судом за заявою засудженого або за поданням прокурора чи органу, що відає виконанням покарання); г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За таких обставин, враховуючи, що засуджений ОСОБА_5 тривалий час не приступив до виконання покарання, призначеного за вироком суду, ухиляється від його вдібуття, поведінка засудженого свідчить про намір у незаконний спосіб уникнути покарання за вчинений ним корупційним злочин, суд приходить до висновку, що вирішення питання про звільнення його від покарання у зв"язку із декриміналізацією діяння у його відсутність неможливо, оскільки це суперечить загальним принципам призначення та відбування покарання та, відповідно, застосування закону про звільнення від його відбування.

На підставі викладеного, ст. 74 КК України, керуючись ст. 371, 372, 539 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від призначеного судом покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1