Справа № 183/8134/18
№ 1-кп/183/743/19
В И Р О К
іменем України

09 квітня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000335 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кринички, Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середньо - технічну освіту, розлученого, заступника командира бойової машини навідника оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 квітня 2015 р. солдат ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та в подальшому призначений на посаду заступника командира бойової машини навідника оператора 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .
Відповідно до положень ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та Військової присяги, солдат ОСОБА_3 , як військовослужбовець, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників), поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків та протиправних дій, дорожити честю і гідністю кожної особи, зміцнювати військове товариство.
Згідно Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» з 20 січня 2015 р. в Україні діє особливий період.
01 травня 2015 р. солдат ОСОБА_3 діючи всупереч наведених вище вимог Статуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до вказаної військової частини, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
05 липня 2018 р. солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення припинено.
Таким чином, 01 травня 2015 р. солдат ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 та був незаконно відсутнім у вказаній військовій частині до 05 липня 2018 р. тобто тривалістю понад один місяць.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав та показав, що обставини вірно вказані у обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, готовий нести кримінальну відповідальність.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого.
Суд вставив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_3 своєї протиправної поведінки, беззаперечному визнані вини обвинуваченим, готовністю підлягати кримінальній відповідальності, з`явлення з зізнанням.
Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд виходячи з поняття покарання та його цілей, керуючись ст. 50 КК України, вважає необхідним з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, застосувати до ОСОБА_3 покарання без позбавлення волі.
Також, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, та відповідно до ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, суд,
ухвалив:

визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України три роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 349 КПК України.
Копії вироку видати прокурору, обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1