МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/906/18
Провадження № 1-кс/480/119/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника установи виконання покарань ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 (який бере участь у судовому засіданні дистанційно з приміщення Державної установи Ольшанська виправна колонія (№53)) розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в режимі відео-конференції із Державною установою Ольшанська виправна колонія (№ 53) скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_6 , в порядку передбаченому ст. 206 КПК України, про звільнення з місця відбування покарання та переведення засудженого до місця тимчасового тримання осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

встановив:

30 травня 2018 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла скарга захисника ОСОБА_4 , подана в інтересах ОСОБА_6 , в порядку передбаченому ст. 206 КПК України, про звільнення з місця відбування покарання та переведення ОСОБА_6 до місця тимчасового тримання осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи скаргу захисник посилається на те, що наразі в Державній установі Ольшанська виправна колонія (№ 53) відбуває покарання ОСОБА_6 , відносно якого 09 грудня 2013 року постановлено вирок Сімферопольським районним судом Автономної Республіки Крим, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, з конфіскацією усього особистого майна. Вказаний вирок законної сили не набрав, оскільки був оскаржений в апеляційному порядку. Апеляційні скарги розглядалися Апеляційним судом Автономної Республіки Крим, у той час як розпочалася окупація АР Крим та м. Севастополь Російською Федерацією, у зв`язку з чим рішення судів апеляційної та касаційної інстанції приймалися відповідно до законодавства Росії, судами які були утвореними окупаційною владою. Відповідно до законодавства України вказані судові рішення є недійсними та не створюють правових наслідків, у зв`язку з чим 30 січня 2018 року захистом ОСОБА_6 було подано апеляцію на вирок Сімферопольського районного суду м. Сімферополь від 09.12.2013, з клопотанням про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Оскільки подання апеляції зупиняє набрання вироком законної сили, то ОСОБА_6 вважається особою, щодо якого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а тому він має утримуватися в слідчому ізоляторі, а не у виправній колонії. У зв`язку з викладеними обставинами, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд постановити ухвалу, якою негайно звільнити з місця відбування покарання ОСОБА_6 , 1979 року народження, який знаходиться в Державній установі Ольшанська виправна колонія (№ 53) та перевести ОСОБА_6 до місць тимчасового тримання осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав подану скаргу та просив її задовольнити. ОСОБА_6 підтримав скаргу свого захисника. Вказували на та що, приміщення камерного типу, у якому утримується ОСОБА_6 не відповідає умовам утримання особи, яка перебуває під вартою.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти скарги та вказував на її необґрунтованість.
Представник установи виконання покарання у судовому засіданні вказував на те, що ОСОБА_6 прибув до установи виконання покарання на підставі індивідуального наряду та підстави для переведення його до місць попереднього ув`язнення відсутні. Такою підставою для переведення ОСОБА_6 може бути ухвала суду або наряд. Також заперечував проти задоволення скарги.
Заслухавши в судовому засіданні учасників судового провадження, дослідивши матеріали надані сторонами, слідчим суддею встановлено таке.
Статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) передбачено, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.
Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.
Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:
1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;
3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.
Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:
1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;
2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;
3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.
Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються.
Слідчий суддя зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення особи, яка позбавлена свободи, захисником і відкласти будь-який розгляд, у якому бере участь така особа, на необхідний для забезпечення особи захисником час, якщо вона бажає залучити захисника або якщо слідчий суддя вирішить, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, вимагають участі захисника.
Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, апеляційного суду області, міст Києва та Севастополя. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.
З матеріалів, що додані до скарги та особової справи ОСОБА_6 вбачається, що вироком Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим від 09 грудня 2013 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання за вказаними статтями, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, з конфіскацією усього особисто належного майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислено з дня затримання з 08.11.2011.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2018 року, у порядку передбаченому ст. 353 КПК України (Кримінально-процесуальний кодекс України 1960 року), відновлено пропущений строк на апеляційне оскарження вироку Сімферопольського районного суду м. Сімферополь АР Крим від 09.12.2013, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 28, п. п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією усього особистого майна.
Звертаючись до слідчого судді зі скаргою захисник ОСОБА_4 ставить вимоги про звільнення з місця відбування покарання та переведення ОСОБА_6 до місця тимчасового тримання осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою є запобіжним заходом.
Частиною 4 статті 176 КПК України встановлено, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Зі змісту ч. 2 ст. 206 КПК України слідує, що слідчий суддя зобов`язаний вживати заходів, щодо з`ясування підстав позбавлення свободи, якщо є обґрунтована підозра у незаконності тримання особи під вартою.

Як у скарзі так і в судовому засіданні ОСОБА_6 та його захсиником законність тримання ОСОБА_6 під вартою не оскаржувалася та і сам запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ними не оскаржується.

Відповідно до вироку Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013 ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вирок Сімферопольського районного суду АР Крим від 09.12.2013 законної сили не набрав, оскільки судом було поновлено строк на апеляційне оскарження вказаного вироку.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_6 утримується під вартою правомірно, а тому підстав для звільнення позбавленої свободи особи з під варти відсутні, а тому у цій частині скарга захисника є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 90 Кримінально-виконавчого кодексу України у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, засуджений у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене іншою особою або цією ж особою, за яке вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді може бути тимчасово залишений у слідчому ізоляторі або переведений з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора.
Згідно з п. 12 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 1, 10 (в частині клопотання про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53 Кримінального кодексу України, 12 (у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням судового розгляду, воно вирішується судом, який його здійснює), 14 частини першої статті 537, статті 538, цього Кодексу.
Отже, зі змісту ст. ст. 206, 537, 539 КПК України слідує, що слідчий суддя не наділений повноваженнями вирішувати питання про переведення засудженого з колонії до слідчого ізолятора, і за таких обставин у цій частині в задоволенні скарги захисника також слід відмовити.
У той же час, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 є особою до якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і він утримується в установі виконання покарання.
Частинами 5, 6 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Оскільки на стадії судового розгляду чинним КПК України не передбачено окремої статті, щодо реагування слідчого судді на скаргу щодо місця утримання особи, яка тримається під вартою, тому на думку суду положення ст. 206 КПК України також розповсюджуються на вказані правовідносини.
Статтею 12 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.
Кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого судового рішення про тримання під вартою.
Про затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб, а також про її місце перебування має бути негайно повідомлено її близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб за вибором цієї особи в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Кожен, хто понад строк, передбачений цим Кодексом, тримається під вартою або позбавлений свободи в інший спосіб, має бути негайно звільнений.
Затримання особи, взяття її під варту або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого цим Кодексом, тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про попереднє ув`язнення попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно з положеннями ст. 22 Закону України Про попереднє ув`язнення нагляд за додержанням законів у місцях попереднього ув`язнення здійснюється прокурором шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Постанови і вказівки прокурорів щодо додержання встановлених законодавством порядку і умов тримання осіб, взятих під варту, підлягають обов`язковому виконанню адміністрацією місць попереднього ув`язнення.
На підставі викладеного вище, з урахуванням повноважень слідчого судді, викладених у ч. ч. 1, 6 ст. 206 КПК України та загальних засад кримінального провадження, зокрема ч. 6 ст. 9 КПК України, слідчий суддя вважає, що з метою перевірки доводів скарги щодо тримання ОСОБА_6 під вартою в Державній установі Ольшанська виправна колонія (№53), слід доручити прокурору здійснити перевірку фактів викладених в скарзі захисника щодо тримання ОСОБА_6 під вартою в Державній установі Ольшанська виправна колонія (№53).
Згідно з положеннями ст. 309 КПК України дана ухвала слідчого судді не зазначена у переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Однією з засад кримінального провадження є також забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (пункт 17 частини першої статті 7 КПК), а її зміст розкрито у статті 24 КПК, згідно з частиною першою якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.
Оскільки слідчий суддя у кримінальному провадженні ухвалив рішення, яке не дзазначено у ст. 309 КПК України, то у зв`язку загальними принципами кримінального провадження, які полягають у верховенстві права та законності, на вказану ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною 12 жовтня 2017 року Верховним Судом України у справі № 5-142кс(15)17.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 9, 12, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Відмовити в задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 , поданої в інтересах ОСОБА_6 , в порядку передбаченому ст. 206 КПК України, про звільнення з місця відбування покарання та переведення засудженого до місця тимчасового тримання осіб, щодо яких обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зобов`язати прокурора Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 негайно здійснити перевірку фактів викладених в скарзі захисника щодо тримання ОСОБА_6 під вартою в Державній установі Ольшанська виправна колонія (№53) і повідомити слідчого суддю про результати перевірки, а у випадку встановлення порушень утримання ОСОБА_6 в Державній установі Ольшанська виправна колонія (№53) негайно вжити заходів для їх усунення.
Копію ухвали негайно направити до Миколаївського районного відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1, для виконання.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

06.06.2018