УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №287/379/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
16 липня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 02 березня 2018 року яким засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мушня Рокитненського району Рівненської області, українку, громадянку України, освіта базова середня, не одружену, раніше не судиму, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1
за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дати взяття під варту.
Цивільний позов прокурора Коростенської місцевої прокуратури про стягнення з ОСОБА_7 на користь управління фінансів Олевської районної державної адміністрації коштів в сумі 2227,46 грн. в якості витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_7 витрати на залучення експертів для проведення під час досудового розслідування експертиз в сумі 4751,94 грн.
Речові докази у справі: одяг померлого ОСОБА_12 знищено, велосипед повернуто власнику ОСОБА_11 , автомобіль марки «Мерседес С-180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто володільцю ОСОБА_7 .
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано у вигляді особистого зобов`язання.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку суду, 09 травня 2016 року близько 20 години 50 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи не розмитненим автомобілем марки «Мерседес С-180», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалася по вул. Чапаєва, що в м. Олевську Житомирської області в напрямку вул. Житомирської, що в м. Олевську Житомирської області.
Не доїжджаючи до перехрестя дороги з 1-м пров. Чапаєва, що в м. Олевську Житомирської області ОСОБА_7 в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
п.п. «б» п. 2.3 ПДР, який зобов`язує водія транспортного засобу «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортним засобом у дорозі»;
п.п. «д» п. 2.3 ПДР, який зобов`язує водія «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;
п.10.1 ПДР, який зобов`язує водія «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху»;
п. 12.1 ПДР, який зобов`язує водія «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», не вибрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку, змінила напрямок свого руху, в результаті чого виїхала на праве узбіччя дороги, де вчинила наїзд на пішоходів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких в ніч на ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Смерть ОСОБА_12 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла, що супроводжувалася множинними переломами кісток кінцівок, синцями, саднами, забоями внутрішніх органів, крововиливами в речовину головного мозку та під м`яку мозкову оболонку, що ускладнилось розвитком набряку-набухання головного мозку. Пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця середньої третини правої гомілки, закритого уламкового перелому кістки правої гомілки в нижній третині зі зміщенням, закритого перелому медіальної кісточки лівої гомілки, які викликали довготривалий розлад здоров`я та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочинів, кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини, просить, вирок Олевського районного суду стосовно ОСОБА_7 змінити та до обраної судом міри покарання застосувати ст. ст. 75-76 КК України.
Зазначає, що обираючи від та міру покарання обвинуваченій, суд в неповній мірі врахував особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має інвалідність 3 групи загального захворювання, перебуває на обліку у онколога з 2014 року.
Зазначає, що ОСОБА_7 за станом свого здоров`я не здатна знаходиться у виправної установі з підстав, що медичні заклади із установ виконання покарань виведені, а тому залишається гострою проблема належної, достатньої медичної допомоги особам, які відбувають покарання .
Звертає увагу суду, що виправлення ОСОБА_7 можливо без відбуття покарання в умовах виправної установи. Запевняє суд, що нею будуть виконувати всі поставлені судом обов`язки при звільненні від відбуття покарання з випробуванням. Знаходячись вдома ОСОБА_7 буде сприяти тому, щоб повністю розрахуватися із потерпілими.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочинів, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченої та доведеності її вини, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої.
Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з забороною керувати транспортними засобом строком на 3 (три) роки.
При призначенні покарання ОСОБА_7 судом не було враховано, що злочин вчинений за ч. 2 ст. 286 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідно до ст. 12 КК України.
Крім того, не враховано стан алкогольного сп`яніння під час вчинення нею даного злочину, його наслідки.
Потерпіла ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі зазначила, що з вироком в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди не згодна.
Вказує, що суд першої інстанції, постановляючи вирок та призначаючи фактично мінімальну міру покарання, в межах санкції ч.2 ст.286 КК, не достатньою мірою врахував, що вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким. Поза увагою залишилось також те, що засуджена скоїла хоч і необережний злочин, але виключно внаслідок особистої злочинної недбалості, не врахував непоправність у будь-який спосіб наслідків від злочину - як смерть потерпілого.
Вважає, що при призначенні покарання, суд не врахував її позицію, як потерпілої та позицію прокурора щодо призначення обвинуваченій більш суворішого покарання ніж 3( три) роки позбавлення волі, а також те, що заподіяна моральна шкода відшкодована лише частково.
Зазначає, що висновок суду про те, що обвинувачена має бути засуджена до 3-х років позбавлення волі, тобто до самої мінімальної міри покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України, свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину внаслідок м`якості та особі засудженого. Тому вирок підлягає скасуванню як такий, що постановлений з порушенням вимог статті 65 КК України.
Окрім того, суд також не в повному об`ємі стягнув з обвинуваченої заподіяну їй моральну шкоду зменшивши її розмір до 400000.00 (чотириста тисяч) гривень, свій висновок взагалі не умотивував, а тому просить задовольнити її позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, в повному обсязі.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої, думку прокурора та потерпілої ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.
Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно та ніким з апелянтів не оскаржуються.
Призначене обвинуваченій покарання на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстави вважати, що воно є очевидно несправедливим внаслідок м`якості не має.
При призначенні покарання ОСОБА_7 судом були враховано тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, обставини, що обтяжують її покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та призначено їй реальне основне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Дані про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнала вину та щиро покаялась, є інвалідом 3 групи, відшкодувала матеріальну шкоду потерпілим та частково моральну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на думку колегії суддів давали підстави для призначення їй позбавлення волі за мінімальною межею ч.2 ст. 286 КК України.
Не вбачає колегія суддів і підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням про, що зазначено в апеляційній скарзі захисника, враховуючи наслідки злочину, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, оскільки це очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, як засудженою, так й іншими особами.
Що стосується стану здоров`я обвинуваченої, то ця обставина не може бути визначальною для суду при призначенні покарання. При тому, що умови надання медичної допомоги особам, які перебувають під вартою, проходження лікування, тощо, законодавчо урегульований, у зв`язку з чим призначене покарання, його розмір, вид та форма відбування, не може ставитися в залежність від стану здоров`я.
Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди у повній мірі врахував характер, обсяг та тривалість душевних страждань потерпілої, отриманих внаслідок протиправних дій обвинуваченої та правильно визначив розмір відшкодування потерпілій моральної шкоди в сумі 400 000 гривень, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які би тягнули за собою скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду Житомирської області від 02 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: