Справа № 595/1989/18
Провадження № 1-кп/603/114/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2018 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000291, внесене 16.09.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти незакінченої вищої, розлученого, пенсіонера, в силу ст. 89 КК України не судимого
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ :
15 вересня 2018 року приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи біля гаражів, що належать Бучацькому комбінату комунальних підприємств та розташовані в м.Бучач по вул.Шевченка, на березі річки Стрипа, на землі помітив поліетиленовий пакет у якому знаходилась скляна банка, ємкістю 0,5 літра у середині якої знаходилась вибухова речовина метальної дії - одноосновний бездимний порох на основі нітроцелюлози та дифеніламіну, загальною вагою 261 грам та предмет прямокутної форми, червоного кольору із шнуром запалу, загальною вагою 198 грам, який є пресованою вибуховою речовиною на основі тротилу (2,4,6 - тринітротолуолу). Після цього, у ОСОБА_3 , обізнаного з різними видами зброї та вибуховими речовинами, виник злочинний намір, спрямований на незаконне їх придбання.
Усвідомлюючи неправомірність своїх дій, діючи умисно, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання вибухових речовин, всупереч положенням п.2 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 року № 2471- XII «Про право власності на окремі види майна», та положенням Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів та речовин, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_3 взяв у руки вище вказаний поліетиленовий пакет, у якому знаходились вибухові речовини та пішов у сторону свого дому, привласнивши знайдене та здійснивши таким чином його незаконне придбання.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, незаконно придбавши вибухові речовини, ОСОБА_3 переніс їх до свого житлового будинку, де в період часу з 18 год. 00 хв. 15 вересня 2018 року по 10 год. 00 хв. 16 вересня 2018 року, без передбаченого законом дозволу, умисно зберігав вищевказані вибухові речовини в одній із кімнат свого житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , таким чином здійснивши незаконне зберігання вибухових речовин.
Окрім того, діючи умисно, всупереч положенням Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів та речовин, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, ОСОБА_3 після незаконного придбання вибухових речовин, переніс їх до свого житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , окрім того 16 вересня 2018 року біля 10 год. 00 хв., вийшов зі свого житлового будинку, та переносив безпосередньо при собі до 10 год. 30 хв. у поліетиленовому пакеті вищевказані вибухові речовини, таким чином здійснивши незаконне носіння вибухових речовин.
Такі дії ОСОБА_3 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суду дав показання аналогічні фактичним обставинам викладеним в обвинувальному акті прокурора.
Обґрунтованих підстав ставити під сумнів правдивість показів обвинуваченого ОСОБА_3 щодо незаконного придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, у суду немає.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ознаками ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.
18.10.2018 року між прокурором Бучацького відділу Теребовлянської місцевої прокуратури Тернопільської області юристом 2 класу ОСОБА_4 з одного боку та підозрюваним ОСОБА_3 за участі захисника підозрюваного ОСОБА_5 , з іншого боку укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.
Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_3 за участі захисника підозрюваного ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 263 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.
Окрім цього, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, визнав повністю, зазначивши, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та просить затвердити вказану угоду і призначити узгоджену міру покарання.
Прокурор просить затвердити угоду про визнання винуватості.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості від 18.10.2018 року і призначити узгоджену сторонами угоди міру покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Приписами ст. 472 КПК України передбачено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
За змістом угоди, яку було надано до суду в судовому засіданні, вбачається, що вона відповідає вимогам закону, оскільки в ній зазначено відомості про сторін укладення угоди, а саме обвинуваченого ОСОБА_3 формулювання обвинувачення, правова кваліфікація дій ОСОБА_3 , також узгоджене покарання за скоєний злочин із звільненням від його відбування з випробуванням.
Слід зазначити, що узгоджене сторонами покарання за скоєний злочин із звільненням від його відбування з випробуванням відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених кримінальним законом.
Судом також з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Отже судом з`ясовано, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також суд переконався, що укладення угоди є добровільним.
Крім того, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.
З огляду на зазначене суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної 18.10.2018 року угоди про визнання винуватості та призначає ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про цивільний позов.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України, у матеріалах кримінального провадження є процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме експертизи матеріалів, речовин та виробів від 26.09.2018 року (Висновок № 2-915/18) в сумі 858 грн. 00 коп.; експертизи матеріалів, речовин та виробів від 25.09.2018 року (Висновок № 2-916/18) в сумі 858 грн. 00 коп.; вибухотехнічної експертизи від 28.09.2018 року (Висновок № 3-122/18) в сумі 858 грн. 00 коп. та вибухотехнічної експертизи від 29.09.2018 року (Висновок № 3-123/18) в сумі 858 грн. 00 коп. слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави.
Запобіжний захід особисте зобов`язання, залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 8, 129 Конституції України, п. 1 ч.3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 18 жовтня 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000291 від 16 вересня 2018 року.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18 жовтня 2018 року покарання у виді 3 (трьох) років 6 місяців позбавлення волі
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: речовина сірого кольору ззовні схожа на порох та предмет прямокутної форми, червоного кольору із шнуром-запалом ззовні схожого на тротилову шашку, які поміщено у сейф-пакети експертних служб №2629321 та №2629323, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області за адресою: вул.Міцкевича №6 м.Бучач Тернопільської області знищити знищити.
У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме за: експертизу матеріалів, речовин та виробів від 26.09.2018 року (Висновок № 2-915/18) в сумі 858 грн. 00 коп.; експертизу матеріалів, речовин та виробів від 25.09.2018 року (Висновок № 2-916/18) в сумі 858 грн. 00 коп.; вибухотехнічну експертизу від 28.09.2018 року (Висновок № 3-122/18) в сумі 858 грн. 00 коп. та за вибухотехнічну експертизу від 29.09.2018 року (Висновок № 3-123/18) в сумі 858 грн. 00 коп., загальна сума яких складає 3432 грн. 00 коп.
Запобіжний захід - особисте зобов`язання, залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1