Справа № 346/4920/18
Провадження № 1-кп/346/476/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

cекретаря : ОСОБА_2

прокурора : ОСОБА_3

обвинуваченого : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження № 0000126 від 20 вересня 2018 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, який проходить військову службу за контрактом на посаді водія відділення управління взводу управління 1 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону та водія автомобільного відділення взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, депутатом не обирався, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ :

11 січня 2016 року між обвинуваченим та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження військової служби на строк три роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 9 від 11 січня 2016 року, виданого на підставі наказу № 7-РС Пітеляка зараховано до списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Цим же наказом обвинувачений призначений на посаду водія відділення управління взводу управління 1 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону та водія автомобільного відділення взводу забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Також, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату Пітеляку достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Не зважаючи на це, 14 липня 2017 року об 11 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, під час переміщення особового складу військової частини НОМЕР_1 до складу сил та засобів, які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_2 , що в АДРЕСА_2 , без поважних причин, самовільно залишив місце служби та перебував за місцем постійного проживання в с. Шешори Косівського району Івано-Франківської області, де проводив час на власний розсуд.

25 червня 2018 року старший солдат ОСОБА_5 самостійно з`явився до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків.

Свою вину в судовому засіданні обвинувачений визнав в повному обсязі і пояснив, що дійсно 14 липня 2017 року самовільно залишив місце служби і добровільно повернувся до військової частини 25 червня 2018 року. Увесь цей час перебував за місцем проживання в с. Шешори Косівського району, Івано-Франківської області.

У вчиненому щиро розкаюється. При цьому також просить суд взяти до уваги його заяву, яку подає суду про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від покарання згідно ст. 2 даного Закону, як учасника антитерористичної операції, на що вказує наявне у нього посвідчення серії НОМЕР_3 . , а тому підпадає під дію Закону.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорюють фактичні обставини справи, правильно розуміють їх зміст, в зв`язку з чим у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, то суд після роз`яснення їм положень ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином в судовому засіданні знайшла підтвердження вина обвинуваченого у самовільному залишенні місця служби, тобто скоєнні злочину передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України.
При обранні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає.

До обставин, що помякшують покарання обвинуваченому таістотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину суд відносить - щире каяття, визнання вини, перше притягнення до кримінальної відповідальності, сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, те що здійснював захист незалежності України у зоні АТО, а тому виходячи з цього вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до ст. 75 КК України.

Беручи до уваги заяву обвинуваченого та думку прокурора, який не заперечив проти її задоволення, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого положення Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його відбування призначеного покарання, як особу що підпадає під дію ст. 2 вказаного закону, оскільки із поданих доказів видно, що обвинувачений має статус учасника бойових дій, до кримінальної відповідальності притягується вперше, злочин у якому обвинувачується не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою ст. 408, ст. 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України.

На підставі наведеного та ст.ст. 85, 86 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374, 375 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, суд,

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України та призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Застосувати ст. 75 КК України та звільнити засудженого від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

У відповідності до ст. 76 КК України зобовязати ОСОБА_4 : не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації у вказаний орган та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

На підставі ст. 2 Закону України Про амністію у 2016 році звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від обраного покарання внаслідок акту амністії.
Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_6