Провадження №1-кп/523/11/18
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

15.06.2018 року

Суворовський районний суд м.Одеси у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

- 17.05.2014 року вироком Миколаївського районного суду Одеської області за ст. 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі,

- 23.07.2014 року вироком Малиновського районного суду за ст.ст. 186 ч. 2, 187 ч. 2, 187 ч. 2, 70, 70 ч. 4 КК України до 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Під час судового розгляду встановлено, що 03.09.2013 року в 18:40 годин, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись біля будинку № 137 по проспекту Добровольського в місті Одесі, побачивши працівників міліції викинув на землю прозорий полімерний пакет з речовиною, рослинного походження сіро-зеленого кольору, який в подальшому було вилучено проведеним оглядом місця події.

Згідно пояснень ОСОБА_10 речовина, яка знаходиться в пакеті є свіже зірвані листя коноплі, тобто наркотичним засобом - канабіс, які він зірвав 03.09.2013 року знаходячись в м. Южний Одеської області та зберігав для власного споживання.

Згідно висновку експертизи № 1140 від 13.09.2013 року надана на експертизу речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом.

Маса канабісу у висушеному стані становить 15,93 г.

Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні злочину передбаченого ст. 309 ч. 1 КК України визнав у повному обсязі, розкаявся та пояснив, що в 2013 році, точну дату не пам`ятає, він нарвав листя коноплі та зберігав їх для власного споживання.

Своїми діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за такими ознаками як незаконне зберігання особливо наркотичного засобу, без мети збуту.

Так як, ОСОБА_10 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст. 349 ч. 3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду справи, суд з`ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

Частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок, а не повертати справу на додаткове розслідування.

Стаття 8 Конституції України декларує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У відповідності до ст. 3 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

За таких обставин виходячи із вимог ст. 62 Конституції України, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, ст. 17 КПК України про те, що обвинувачення може ґрунтуватися тільки на об`єктивних даних, а не на припущеннях, суд вважає доведеним факт придбання, зберігання ОСОБА_10 наркотичного засобу без мети збуту.

Обговорюючи питання про обрання виду та міри покарання суд дійшов висновку про те, що необхідно враховувати ступінь важкості злочину, особу винного та його ставлення до скоєного злочину.

До обставин, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України суд відносить повне визнання вини, щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України відсутні.

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 , а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 70 ч. 4, 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374-375, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушенні передбаченому ст. 309 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року за ст.ст. 186 ч. 2, 187 ч. 2, 187 ч. 2 КК України, кінцево визначивши до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 9 (дев`ять) місяців з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання, тобто з 07.12.2013 року.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_10 в строк відбутого основного покарання, час його попереднього ув`язнення в період з 07.12.2013 року по 19.03.2015 року включно, з 31.07.2015 року по 21.07.2017 року включно, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі; з 19.03.2015 року по 31.07.2015 року включно, з 21.07.2017 року по 15.06.2018 року день за день попереднього ув`язнення засудженого ОСОБА_10 .

Покарання призначене засудженому ОСОБА_10 вважати повністю відбутим.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_10 змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти в залі суду.

Стягнути з засудженого ОСОБА_10 на користь держави в особі НДЕКЦ суму за проведення експертиз в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) гривень 20 копійок.

Речові докази по справі, - знищити.

Строк оскарження вироку 30 діб до Одеського апеляційного суду з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1