ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/217/18 Справа № 199/9070/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000243, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Дніпропетровськ,
громадянина України, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці.
Судом ОСОБА_6 визнано винуватим в ухиленні від сплати визначених судом аліментів, що набули злісного характеру, в результаті чого виникла заборгованість по виплаті встановленого розміру коштів на утримання дитини, що сукупно перевищує суму виплат за шість місяців відповідних платежів.
Як установив суд, ОСОБА_6 згідно з виконавчим листом № 2-3479 від 01 жовтня 2009 року, виданого на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2009 року, яке 12 жовтня 2009 року набрало законної сили, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання його неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2009 року.
Однак ОСОБА_6 , в період часу з 01 квітня 2010 року по сьогоднішній день, систематично і наполегливо ухилявся від виконання вказаного вище рішення суду, що виражалось у приховуванні своїх доходів.
Так, ОСОБА_6 , будучи офіційно працевлаштованим на посаді столяра на Приватному будівельно-монтажному підприємстві «Строїтель-П», у період часу з 30 січня 2017 року до серпня місяця 2017 року отримував офіційну заробітну плату, проте аліментів на утримання його неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку не сплачував, також необхідних для існування коштів, їжі, одягу або житла жодного разу не надав.
Сума заборгованості ОСОБА_6 з виплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 становить: 2010 рік - 5077,35 гривень; 2011 рік - 8076,00 гривень; 2012 рік - 8767,20 гривень; 2013 рік - 9410,64 гривень; 2014 рік - 10710,96 гривень; 2015 рік - 12797,04 гривень; 2016 рік - 15054,48 гривень, 2017 рік - 16887,75 гривень.
Станом на 08.12.2017 року загальна сума заборгованості з виплати аліментів на утримання дитини становить 86781,42 гривень.
В апеляційний скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що суд в підготовчому судовому засіданні мав доручити органу пробації складання досудової доповіді на підставі п. 5 ст. 314 КПК України. Посилається на те, що суд невірно дослідив показання потерпілої ОСОБА_9 і не надав правової оцінки її показанням в суді, в яких вона зазначала, що вона свого часу відмовилась від аліментів і наполягла на відмові від батьківства ОСОБА_6 , внаслідок чого ним за ініціативою потерпілої було складено нотаріально посвідчену заяву від 10 червня 2011 року про відмову від сина. Зазначає, що дана заява мала бути предметом розгляду у суді з витребуванням матеріалів щодо цієї заяви від нотаріуса другої нотаріальної контори м. Дніпра ОСОБА_11 , яку суд мав допитати з приводу обов`язків щодо роз`яснення обвинуваченому незаконності такої заяви і внаслідок чого неможливості нотаріального посвідчення такої заяви. Крім того, суду представлені невірні розрахунки заборгованості по сплаті аліментів з 2010 року по теперішній час і судом невірно встановлено суму аліментів, яку належить сплатити обвинуваченому.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтується на доказах, які зібрані в установленому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, належно оцінені судом і є обґрунтованими.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, не виявлено.
Безпідставними є доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд в підготовчому судовому засіданні мав доручити органу пробації складання досудової доповіді.
Відповідно до ч. 5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.
Клопотань про складання досудової доповіді ні обвинувачений, ні його захисник, ні прокурор в суді першої інстанції не заявляли.
Таким чином, прийняття рішення про складання представником органу пробації досудової доповіді є правом суду, а тому доводи обвинуваченого про порушення норм кримінального процесуального закону є безпідставними.
Стосовно доводів обвинуваченого про те, що суд першої інстанції невірно дослідив показання потерпілої ОСОБА_9 і не надав їм правової оцінки, то вони спростовуються висновками суду, викладеними у вироку, оскільки суд обґрунтовано визнав винним ОСОБА_6 у злісному ухиленні від сплати аліментів з огляду на наступне.
Як убачається з матеріалів провадження, згідно з рішенням суду від 01 жовтня 2009 року зі ОСОБА_6 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_12 на утримання сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 червня 2009 року до повноліття дитини.
Визнаючи ОСОБА_6 винним у скоєнні злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, при обставинах, зазначених в обвинувальному вироку, суд навів переконливі судження в обґрунтування цього висновку.
Зокрема, суд поклав в основу вироку показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , дані останнім в судовому засіданні суду першої інстанції, відповідно до яких він визнав вину частково, не дивлячись на те, що йому було відомо про рішення суду, оскільки він був присутнім в судовому засіданні з приводу стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_13 , 2005 року народження, що про відкрите виконавче провадження йому було відомо. Крім того, він знав, що відносно нього було відкрито кримінальне провадження щодо несплати аліментів, оскільки його викликав з цього приводу слідчий, однак воно було закрито у 2013 році, а про нове відкрите кримінальне провадження він дізнався лише у 2017 році, що у 2010 році під час його звільнення з меблевої фабрики він дізнався, що на користь ОСОБА_9 з нього утримували кошти в рахунок сплати аліментів, визнав факт ухилення від сплати аліментів та зазначив, що йому відомо про розмір заборгованості.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що суд невірно дослідив показання потерпілої ОСОБА_9 , за ініціативою якої було складено нотаріальну посвідчену заяву про відмову від батьківства ОСОБА_6 від 10.06.2011 року, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки складання зазначеної заяви не позбавляло останнього обов`язку сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.
Між тим ці ствердження спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_9 , з яких убачається, що ОСОБА_6 знав про рішення суду щодо сплати аліментів, з 2011 року по 2016 рік аліментів не сплачував, а в грудні 2017 року сплатив 500 грн. Вона від держави отримувала допомогу на утримання дитини. Відносно ОСОБА_6 було відкрито кримінальне провадження щодо несплати аліментів.
Про те, що з 2011 року по 2017 рік ОСОБА_6 аліменти ОСОБА_9 згідно виконавчого листа не платив, повідомили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а отже тим самим підтвердили показання потерпілої ОСОБА_9 про злісне ухилення обвинуваченого від сплати аліментів.
Давши оцінку наведеним доказам в їх сукупності суд обгрунтовано не погодився з доводами ОСОБА_6 щодо часткового визнання вини.
Про достовірність зазначених показань потерпілої та зазначених свідків, а отже, про доведеність вини ОСОБА_6 у злісному ухиленні від сплати аліментів свідчать також такі наведені у вироку докази: дані про наявність у ОСОБА_6 заборгованості по аліментах за період з 01 квітня 2010 року по 08 грудня 2017 року; дані про працю ОСОБА_6 на Приватному будівельно-монтажному підприємстві Строїтель-П з 30 січня 2017 року по серпень 2017 року на посаді столяра; дані про виклик ОСОБА_6 від 30 жовтня 2017 року до державного виконавця щодо сплати боргу по аліментам, яка станом на 08 грудня 2017 року складає 86781, 42 грн., та інші докази, яким у вироку дана належна оцінка.
Виходячи з наведеного апеляційний суд вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злісного ухилення від сплати аліментів на утримання дитини відповідає доказам, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку. Проявів упередженості щодо ОСОБА_6 як з боку органів досудового розслідування, так і суду вивченням матеріалів провадження не виявлено.
Таким чином, заяви обвинуваченого про незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції не відповідають матеріалам провадження та спростовуються зібраними у справі та покладеними в основу вироку доказами.
Що ж стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про невідповідність розрахунку заборгованості по аліментам за вищевказаний період, наданого відділом державної виконавчої служби, фактичним даним, то на думку апеляційного суду цей довід не заслуговує на увагу та спростовується матеріалами судового провадження (т.1 а.к.п.78).
На підставі оцінки й аналізу наведених доказів, які повно і всебічно перевірялися в судовому засіданні, суд обгрунтовано визнав винним ОСОБА_6 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) на протязі 01 квітня 2010 року по 08 грудня 2017 року, внаслідок чого виникла заборгованість, що відповідно до ч. 11 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" сукупно перевищує суму відповідних платежів за 3 місяці, яка складає 86 781,42 грн.
Суд дійшов такого висновку, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Вивченням матеріалів провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах провадження не встановлено, не вказують на такі порушення і обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Призначаючи покарання обвинуваченому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Враховуючи наведене, підстав для скасування чи зміни вироку апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4