УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2018 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 120 181 001 000 068 82 за ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту на майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м.Києва звернувся старший слідчий Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 з погодженим прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 клопотанням у кримінальному провадженні № 120 181 001 000 068 82 за ч. 4 ст. 190 КК України про накладення арешту на майно.
На обґрунтування клопотання зазначено, що Шевченківським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом заволодіння майном в особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.02.2018 реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» ОСОБА_5 внесено відомості про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_1 у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Підставою внесення такої інформації до реєстру став договір купівлі-продажу від 05.12.1989, на підставі якого право власності на об`єкт нерухомості зареєстроване за ОСОБА_6 .

Водночас, відповідно до відповіді КПКМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації», вказана квартира на праві власності не зареєстрована.

Також, встановлено, що 28.03.2018 реєстратором ОСОБА_5 зареєстровано право власності таку квартиру за ТОВ «Вб Ріелт Сервіс», засновником якого є ОСОБА_6 .

У подальшому - 30.05.2018 приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 , посвідчено договір купівлі-продажу та зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 .

У зв`язку з викладеним слідчий просив накласти арешт на вказане майно з метою його подальшого збереження.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Зазначене положення Кон76ституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими слідчим матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення кримінального провадження.

Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється розслідування, обґрунтованість слідчим застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки вказане майно є об`єктом злочинних посягань.

Крім того, слідчим доведено існування реальних ризиків приховування та використання вказаного майна.

Керуючись вимогами ст. 41 Конституції України, ст. 2, 9, 16, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
Клопотання старшого слідчого Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти у кримінальному провадженні № 120 181 001 000 068 82 арешт на:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 84,3 кв.м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000).

Заборонити будь-яким фізичним чи юридичним особам користуватись, володіти та розпоряджатись квартирою АДРЕСА_1 , у тому числі передавати під іпотеку, дарувати, вводити як внесок до власності підприємства, проводити будь-які ремонтні роботи, перепланування, перебудови, зміну конструктивних елементів квартири, встановлювати будь-яке обладнання, здійснювати будь-які дії, спрямовані на зміну стану квартири.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1