Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1205/18
Провадження № 1-в/553/316/2018
У Х В А Л А
Іменем України

26.06.2018 рокум. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, -

В С Т А Н О В И В :
У червні 2018 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про зарахування в строк відбування покарання за вироком Апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2018 року строку попереднього ув`язнення в період з 21.06.2017 року до 17.04.2018 року, посилаючись на те, що з моменту затримання 02.08.2015 року по 17.04.2018 року жоден вирок не набрав законної сили, весь цей час у нього було попереднє ув`язнення та оскільки він був затриманий до 20.06.2017 року, до нього має бути застосована ч. 5 ст. 72 КК України в редакції, яка діяла до 20.06.2017 року.

Представник ПВК № 64 та засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

При вирішенні клопотання засудженого суд враховує наступне.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.08.2015 року, ОСОБА_5 був затриманий в цей день о 22 год. 30 хв. за підозрою у вчиненні злочину.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 04.08.2015 року до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого продовжувався ухвалами цього ж суду від 01.10.2015 року, від 26.11.2015 року, від 27.01.2016 року, від 24.03.2016 року та від 10.05.2016 року.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 01.06.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 187 КК України, та засуджений до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини особистого майна. Вирішено запобіжний захід відносно нього до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою, строк покарання рахувати з 01.06.2016 року, зарахувавши в строк покарання попереднє ув`язнення з 02.08.2015 року до вступу вироку в законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2018 року апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури залишено без задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01.06.2016 року в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 187 КК України скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито. Вирок суду в частині призначення покарання за сукупністю злочинів змінено, вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме за ч. 2 ст. 185 КК України один рік позбавлення волі, за ч. 2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 5 років 10 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01.06.2016 року щодо ОСОБА_5 залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк попередньго ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 02.08.2015 року по 20.06.2017 року, а з 21.06.2017 року по 17.04.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 01.06.2016 року відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 17.04.2018 року.

На підставі наряду про направлення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, із державної установи "Полтавська установа виконання покарань № 23" до установ виконання покарань засуджений ОСОБА_5 направлений для відбування покарання до Державної установи "Полтавська виправна колонія № 64".

Як встановлено в ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла до 21 червня 2017 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
В п. 2 "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання" № 838-VIII від 26.11.2015 року визначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом (а саме: на 24.12.2015 року) набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами ч. 1 цієї статті, а при призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст.72 КК, суд, ураховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Нормативно-правові акти за загальним правилом мають пряму дію і лише в окремих випадках - зворотну чи переживаючу дію. Це повною мірою стосується положень законодавства про кримінальну відповідальність, зокрема чинного КК.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, ця норма визначає загальне правило прямої дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також заборону їх зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують саме відповідальність особи (тобто йдеться про злочинність та караність діяння).
Питання дії закону про кримінальну відповідальність у часі врегульовано також статтями 4 та 5 КК, положення яких доповнюють одне одного і мають тлумачитися та застосовуватися в їх взаємозв`язку.
Як встановлено в ч. 1 ст. 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі. Відповідно до ч. 2 цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Аналіз змісту зазначених норм дозволяє зробити висновок, що ст. 5 КК регулює виключно питання зворотної дії закону (тобто встановлює правила застосування закону до діянь і правовідносин, які були вчинені до набрання новим законом чинності й не тривають (не продовжуються) після цього), але не забороняє його пряму дію (тобто не виключає можливість застосування "нового" закону до діянь або правовідносин, які виникли та/або тривають після набрання ним чинності).
Частиною 2 ст. 4 КК України визначено, що злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Очевидним є те, що досліджувані правила ч. 5 ст. 72 КК не визначають злочинності та караності діяння.
Перелічені в ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону №838-VIII види попереднього ув`язнення не можна розглядати як кримінально-правові наслідки, що безпосередньо або неминуче обумовлені фактом вчинення кримінально-караного діяння, за своїм юридичним змістом вони є процесуальними заходами забезпечення кримінального провадження, а підстави та процедуру їх застосування регламентовано КПК.
У зв`язку з цим і правила зарахування попереднього ув`язнення, встановлені ч.1 ст. 72 КК, також не можна розглядати як передбачувані кримінально-правові наслідки діяння (злочину) в розумінні ч. 2 ст. 4 КК, оскільки таке зарахування, головним чином, є наслідком застосування відповідних кримінально-процесуальних заходів.
Крім того, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 06.06.2018 року в справі № 180/746/16-к (провадження № 51-576км18) прийшла до висновку, що при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII - до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

Такий підхід узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 12 лютого 2008 року у справі "Кафкаріс (Kafkaris) проти Кіпру", в якій Суд не встановив порушення ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті заборони зворотної дії закону. Як убачається з практики Суду, цей міжнародний судовий орган при визначенні автономного поняття "покарання", яке вживається у п. 1 ст. 7 Конвенції, розрізняє норми власне кримінально-правові, що стосуються визнання певного діяння злочином і встановлення відповідальності, та норми, які стосуються процесуальних питань чи питань виконання покарань, які можуть впливати на обсяг покарання, але вони не є такими, що визначають покарання саме по собі (п. 142 рішення).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, те, що строк попереднього ув`язнення засудженому ОСОБА_5 з 02.08.2015 року, тобто з часу затримання, і до 20.06.2017 року включно, тобто протягом дії відповідної редакції норми ч. 5 ст. 72 КК України, вже зарахований в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2018 року у відповідності до норми ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року, яка діяла до 21 червня 2017 року), і законних підстав для повторного перерахунку покарання за вказаний період немає, як і для перерахунку за період з 21.06.2017 року до 17.04.2018 року, який вже зарахований в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі згідно з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17.04.2018 року у відповідності до норми ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, суд приходить до висновку, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України,
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом семи днів з дня проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1