Ухвала
Іменем України

10 вересня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-7914 ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001798 щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 4 травня 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року за ч. 2 ст. 263 КК України до штрафу в сумі 850 грн., ухвалою вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 1 жовтня 2015 року штраф замінено на 50 годин громадських робіт,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі;
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, з урахуванням ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт, приєднано частково у виді 5 днів позбавлення волі не відбуте покарання, призначене ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 263 КК України у виді штрафу від 10.06.2014 року, який ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2015 року замінено на 50 годин громадських робіт, і остаточно призначено ОСОБА_4 покарання 5 років 5 днів позбавлення волі.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_4 даним вироком суду, строк попереднього ув`язнення, а саме з 10.11.2015 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року цей вирок залишено без зміни.
ОСОБА_4 звільнено з-під варти негайно в залі суду, у зв`язку з повним відбуттям покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.
ОСОБА_4 визнаний винуватим у тому, що він 09.09.2015 року приблизно о 19 год. 20 хв., (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по АДРЕСА_3 , під час сумісного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки з ОСОБА_5 , який погрожував ножем, ОСОБА_4 взяв ніж та наніс ним один удар ОСОБА_5 в живіт, тим самим спричинив тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Призначене мінімальне покарання вважає невиправдано м`яким.Стверджує, що при призначенні покарання не враховано ступінь тяжкості вчиненого у стані алкогольного сп`яніння із застосуванням ножа злочину, дані про особу винного, конкретні обставини справи. Наголошує, що ОСОБА_4 вину не визнав, не розкаявся. Зазначає, що апеляційний суд на вказані порушення вимог закону увагу не звернув, вичерпних відповідей на доводи прокурора не надав, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Як убачається з касаційної скарги доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується доводів про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України та м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання, то суд дійшов наступного висновку.
Ухвала апеляційного суду це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку та повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною і обґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, має бути зазначено: короткий зміст вимог, викладених у апеляційних скаргах та зміст судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, й узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій з посиланням на докази; мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, та з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався.
Вказаних вимог закону судом апеляційної інстанції при перегляді вироку дотримано.
З судових рішень убачається, що вирок районного суду, крім інших, оскаржувався прокурором з підстав м`якості призначеного покарання. Прокурор просив постановити свій вирок та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання із застосуванням ст. 71 КК України 6 років 6 днів позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження надала відповідь на всі доводи апеляції прокурора, зазначила, що покарання ОСОБА_4 призначене у відповідності до вищевказаних вимог закону, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, конкретних обставин справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, про те, що місцевим судом були враховані всі обставини справи, взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше судимий.
Враховано судом і обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та не встановлено тих, що його пом`якшують.
З урахуванням зазначеного, суд призначив покарання в межах санкції статті обвинувачення. Правильно, як того вимагає ст. 71 КК України, ОСОБА_4 визначене і остаточне покарання за сукупністю вироків.
Рішення про призначення ОСОБА_4 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових правопорушень.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Доводи апеляції прокурора щодо м`якості призначеного покарання, належним чином перевірені, на них надані змістовні відповіді.
Інших доводів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6