АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/475/18 Справа № 701/1143/17-к Категорія: ч.2ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 в режимі

відеоконференції з Маньківським

районним судом Черкаської області ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру - ОСОБА_7 , на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області 23.03.2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим типом нагляду відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

Т.в.о. слідчого СВ Маньківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області, за погодженням з начальником Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури, 30 листопада 2017 року звернувся до Маньківського районного суду Черкаської області з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 посилаючись на те, що наявні достатні підстави вважати, що останній причетний до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 115 КК України .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 02.09.2017 близько 20 год. 00 хв. перебуваючи у власному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що виник на ґрунті неприязних відносин із ОСОБА_10 , який в цей час перебував на території сусіднього домоволодіння своїх батьків по АДРЕСА_1 , з метою вбивства останнього, здійснив у нього один постріл із власної мисливської рушниці «ІЖ-58», в результаті чого згідно висновку експерта спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого вогнепального поранення живота з ушкодженням лівої долі печінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя, тобто виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та досягнення наслідку у вигляді смерті ОСОБА_10 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки смерть потерпілого не настала та його було госпіталізовано до Маньківської районної лікарні, де надано невідкладну медичну допомогу.

Районним судом встановлено, що дії ОСОБА_7 мають ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 115 КК України.

Посилаючись на те, що встановлені судом обставини вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 підтверджуються належними та допустимими доказами, які були досліджені безпосередньо під час судового розгляду, та оскільки останній відповідно до висновків судово-психіатричної експертизи № 376 від 20.09.2017 року в періоди часу до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного психічного розладу, що виник внаслідок судинного ураження головного мозку та внаслідок тривалої алкогольної інтоксикації з актуальним, персоніфікованим маренням впливу та переслідування, та вираженим інтелектуально - мнестичним зниженням, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, як на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому дії, так і на теперішній час, унеможливлює його подальшу участь у слідчих діях та судовому засіданні, та згідно висновку вказаної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання, у нього наявні клінічні ознаки активного типу суспільної небезпеки, а тому відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим типом нагляду, суд першої інстанції ухвалою від 23 березня 2018 року клопотання слідчого задовольнив та ухвалив застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Судом першої інстанції було вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз - 3215,75 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 4979,95 грн., моральну шкоду в сумі 50000 грн. та витрати на правову допомогу - 5000 грн.

До набрання ухвалою законної сили застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, - залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив ухвалу суду скасувати в частині стягнення з нього процесуальних витрат та задоволення цивільного позову і стягнення з нього на користь потерпілого матеріальної шкоди в сумі 4979,95 грн., моральної шкоди в сумі 50000 грн., і правову допомогу в сумі 5000 грн., та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 у повному обсязі, оскільки він є неосудною особою і не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності, тому і не повинен відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду, завдану потерпілому, та сплачувати процесуальні витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_7 , просили її задовольнити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не в достатній мірі дотримався вимог, передбачених ст. ст. 370, 513 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судові витрати покладаються тільки на засуджених. Отже, покладення процесуальних витрат за проведення експертиз на особу щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Як вбачається з ухвали суду, з ОСОБА_7 постановлено стягнути на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 494,35 грн. та 2721,40 грн., що є безпідставним.

Тому колегія суддів вважає, що ухвала Маньківського районного суду Черкаської області 23.03.2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим типом нагляду відносно ОСОБА_7 підлягає зміні в частині стягнення з останнього на користь держави процесуальних витрат за проведення судових експертиз в сумі 494,35 грн. та 2721,40 грн. з виключенням з мотивувальної та резолютивної частин ухвали посилання на їх стягнення з ОСОБА_7 .

Також, згідно ст. 129 КПК України, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

При застосуванні примусових заходів медичного характеру шкода, завдана неосудною або обмежено осудною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, за загальним правилом, не відшкодовується. Але з урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, стягнути з неї шкоду частково або в повному обсязі.

Як вбачається з ухвали суду, районний суд при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 ухвалив стягнути з ОСОБА_7 спричинені суспільно-небезпечним діянням збитки, при цьому суд першої інстанції не з`ясував чи є ОСОБА_7 недієздатною чи обмежено дієздатною особою, та чи може він з врахуванням його матеріального становища нести цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду потерпілому ОСОБА_10 ..

Недотримання судом першої інстанції цих вимог є суттєвим порушенням процесуального закону та підставою для скасування ухвали суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 , з наступним направленням провадження в цій частині районного суду на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства під час якого слід з`ясувати, чи визнаний ОСОБА_7 в судовому порядку недієздатною чи обмежено дієздатною особою, хто згідно Закону повинен нести відповідальність за шкоду, яку ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_10 в результаті вчинення суспільно-небезпечного діяння, з`ясувати і врахувати при цьому його та потерпілого матеріальне становище, та вирішити цивільний позов відповідно до чинного законодавства.

В решті - ухвалу суду слід залишити без змін.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.405, ст.ст. 407, 412, 419, 512, 516 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу особи, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_7 , задовольнити частково.

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області 23.03.2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 - скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , а провадження в цій частині направити до цього ж суду на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області 23.03.2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом відносно ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат за проведення судових експертиз в сумі 494,35 грн. та 2721,40 грн. змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частин ухвали посилання на їх стягнення з ОСОБА_7 .

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :