У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2691/18 № 1-кс/610/990/2018

м. Балаклія 17.09.2018 року

Слідчий суддя Балаклійського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ст. слідчого СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 за кримінальним провадженням № 0000968 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

14.09.2018р. до суду поштою надійшло клопотання про арешт майна від 12.09.2018 року, яке було здано на пошту 13.09.2018р.

Предметом клопотання є майно: гроші в сумі 157 гривень.

Клопотання обґрунтовано тим, що в ході проведення досудового розслідування за ч. 2 ст. 186 КК України 12.09.2018р. при огляді місця події у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено вказані гроші, які є речовим доказом, тому на нього доцільно накласти арешт з метою забезпечення їх збереження.

Також необхідність арешту вказаного майна зумовлюється тим, що воно буде відігравати доказову роль у кримінальному провадженні, забезпечить відшкодування матеріальних збитків потерпілому.

Незастосування цього заходу буде перешкоджати встановленню істини по справі внаслідок того, що вилучене майно може бути відчужене, спотворене чи взагалі знищене (а.с. 2).

В суді слідчий клопотання підтримала з наведених у ньому підстав.

Як убачається з матеріалів клопотання, слідчим відділенням Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000968. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення з кваліфікацією за ч. 2 ст. 186 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) було внесено 12.09.2018р.

Частиною 2 ст. 186 КК України передбачено кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

З витягу з ЄРДР про внесення 12.09.2018р. відомостей про вчинений злочин за ч. 2 ст. 186 КК України вбачається, що 12.09.2018 року близько 05:00 годин за адресою: АДРЕСА_1 , невідома особа із застосуванням фізичної сили шляхом ривка відкрито викрав грошові кошти в сумі 453грн., що належать ОСОБА_5 , чим останньому спричинено матеріальну шкоду на вищевказану суму (а.с. 1).

12.09.2018р. о 05.16год. до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від служби 102 надійшло повідомлення про нещодавнє пограбування ОСОБА_5 чоловіком на ім'я ОСОБА_6 (а.с. 6).

12.09.2018р. о 05.17год. ОСОБА_5 до Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області подав заяву про вчинений щодо нього злочин (а.с. 5).

За рапортом поліцейського ОСОБА_7 від 12.09.2018р. від ОСОБА_5 було прийнято заяву про вчинений злочин і «по гарячих слідах» затримано ОСОБА_4 і до нього застосовано спеціальний засіб кайданки (а.с. 7).

12.09.2018р. у період 06.30-06.48год. слідчим СВ Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 фактично було проведено обшук ОСОБА_4 , оформлений протоколом огляду, з якого убачається, що при огляді вказаного чоловіка у задній кишені брюк виявлено грошові кошти, всього було відшукано 157 гривень купюрами: 2 купюри по 50грн., 1 купюра 20грн., 2 купюри по 10грн., 7 купюр по 1грн., 2 купюри по 5грн., які були вилучені, крім 2 купюр по 5грн.(а.с. 8).

За постановою слідчого від 12.09.2018р. вказане у клопотанні майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.с. 12).

При допиті потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що 12.08.2018р. на прилеглій території біля буд. № 7 по вул. Центральна в м. Балаклія Харківської області, чоловік на ім'я ОСОБА_6 , нанісши один удар правою ногою в область його правої ноги, шляхом ривка, відкрито викрав з руки потерпілого належні йому грошові кошти в сумі 453грн., після чого відразу втік. Зазначив, що купюра 50грн. в нього була пошкоджена та розірвана в верхньому краю справа, де було заклеєно скотчем (а.с. 9, 10).

12.09.2018 потерпілий ОСОБА_5 під час пред`явлення речей для впізнання впізнав одну з купюр номіналом 50грн., яка була вилучена у ОСОБА_4 при вищевказаному огляді, та яку потерпілий впізнав за особливою прикметою, так як в верхньому краю з правої сторони купюри на стороні, де зображений ОСОБА_9 , мається пошкодження у вигляді розриву, заклеєного скотчем (а.с. 13).

13.09.2018р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 11).

Згідно до ч. 7 ст. 237 КПК України вказане у клопотанні майно вважається тимчасово вилученим, крім 2 купюр по 5грн.,які у процесуальному порядку вилучені не були.

П. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України регламентує арешт майна як один з заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, тому є речовими доказами у даному кримінальному провадженні та на них необхідно накласти арешт з метою їх збереження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном є доцільним, оскільки в даному випадку забезпечує запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Матеріали клопотання та встановлені судом обставини свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження зазначених об'єктів, як речових доказів.

Відповідно до п. 11 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. ч. 5 ст. 173 КПК не містить вимоги про те, що в ухвалі про арешт майна має бути зазначено строк дії цієї ухвали, згідно з ч. 1 ст. 170 КПК арешт майна передбачає тимчасове позбавлення можливості відчужувати певне майно до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. З огляду на наведене зазначення в ухвалі про арешт майна строку її дії за аналогією із ухвалою про тимчасовий доступ до речей і документів є необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1.Клопотання задовольнити.

2.Накласти арешт на майно: гроші в сумі 157 гривень,

позбавивши права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

3.Місце зберігання арештованого майна визначити слідчому.

Ухвала виконується неґайно, може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення. Можливо слідчому судді заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1