Справа № 369/8784/18
Провадження №1-кс/369/2851/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2018 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання слідчої СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004350 від 16.07.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась слідча Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 з даним клопотанням, мотивуючи його тим, що 16.07.2018 року до Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області із письмовою заявою звернуласяся ОСОБА_4 , про те, що у період часу з 12:30 год. 15.07.2018 року по 06:00 год. 16.07.2018 року невідома особа шляхом вільного доступу таємно викрала з квартири АДРЕСА_1 ноутбук марки «Asus K55V» чорного кольору, мобільний телефон марки «Samsung GT-S3850» чорного кольору та вироби із золота.

Відомості за даним фактом 16.07.2018 року СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області внесено до ЄРДР за № 0004350, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Так, у період часу з 17:00 години по 17:30 годину 19.07.2018 року слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , здійснила огляд земельної ділянки, на якій знаходився ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У ході проведення огляду було виявлено та вилучено копію договору застави № від 16.07.2018 року на ім`я ОСОБА_5 , предметом якого є золоте кільце 585 проби загальною вагою 5,17 гр., який ОСОБА_5 добровільно надав слідчому.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на майно якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто речі, які є засобами або знаряддям вчинення злочину та речі, які зберегли на собі його сліди, а копія договору застави № від 16.07.2018 року на ім`я ОСОБА_5 , предметом якого є золоте кільце 585 проби загальною вагою 5,17 гр., може зберігати на собі сліди злочину, що має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, майно може бути прихованим або відчуженим з метою перешкоджання встановленню істини у даному кримінальному провадженні.

Так вище вказаний договір застави міг зберегти на собі сліди злочину. Згідно отриманої інформації, щодо його обставин, місця та часу скоєння кримінального правопорушення, слідчому потрібно провести комплекс слідчих дій, а саме проведення ряду експертиз, щодо встановлення вини особи, котра вчинила вище вказаний злочин.
Необхідність арешту майна, в даному випадку, зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі, чи перешкоджатиме встановленню істини та всіх обставин кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 91 КПК України є обов`язком слідчого та прокурора, внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене, чи знищене.

Тому слідча просила накласти арешт на копію договору застави № від 16.07.2018 року на ім`я ОСОБА_5 , предметом якого є золоте кільце 585 проби загальною вагою 5,17 гр., проводити розгляд даного клопотання без участі власника. Заборонити розпоряджатися та користуватися копією договору застави № від 16.07.2018 року на ім`я ОСОБА_5 , предметом якого є золоте кільце 585 проби загальною вагою 5,17 гр., використання якого може привести до зникнення, пошкодження майна або настання інших наслідків, що може перешкодити кримінальному провадженню.

В судовому засіданні слідча підтримала клопотання, та просила задовольнити його.

У відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення представників власника майна оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що найважливіша вимога ст. 1 вказаного Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Тобто, відповідати вимогам діючих у відповідній державі законів та міжнародним актам.
Так, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Крім того, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має вжити заходів щодо запобігання зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.
З наведеного витікає, що певне майно підлягає арешту лише у разі, якщо воно відповідає переліченим вище вимогам та свідчить про обставини вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали додані до нього, приходить до переконання, що у даному клопотанні необхідно відмовити, оскільки слідчим не було доведено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків вважати що відповідне майно у вигляді договору може бути відчуженим та воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки слідчим не було додано до клопотання постанов про визнання даної речі речовим доказом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В клопотанні слідчої СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004350 від 16.07.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1