Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/56/18-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2018 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах кримінального провадження відсутній, уродженця смт.Кути, Косівського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, перебуваючого в цивільному шлюбі, на утриманні має одну неповнолітню дитину 2014 року народження, не працюючого, не інваліда, не депутата, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , уродженця с.Рудня Новенька Шепетівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має одну неповнолітню дитину 2017 року народження, працюючого лісорубом Замисловицького лісництва ДП «Олевське ЛГ», не інваліда, не депутата, не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України,
з участю сторін
кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених: ОСОБА_3
ОСОБА_4
09 вересня 2016 року, ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 ,та ще із двома невстановленими органом досудового розслідування особами, групою осіб, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний харктер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення п.2-5 Порядку «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами», затвердженого Постановою КМУ від 30 травня 2011 року № 615, п.3-4 Положення «Про порядок надання гірничих відводів», затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 59, не маючи спеціального дозволу на користування надрами та відповідного гірничого відводу, необхідність яких передбачена ст.19 Кодексу України «Про надра», об 19 годині 00 хвилин, на невстановленому органом досудового розслідування транспортному засобі, прибули до ділянки лісового масиву, що знаходиться в урочищі «Речиця», в північному напрямку від с.Шебедиха Олевського району Житомирської області, на відстані 150 м., в західному напрямку від дороги, сполученням Пояски-Устинівка, яка проходить в адміністративно територіальних межах Олевського району Житомирської області. Де, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне видобування бурштину, у вказаному місці, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ще двоє невстановлених органом досудового розслідування осіб, спільними діями, за допомогою двох бензинових генераторів, марки «SР 8500 W» та марки «ЕС 6500 АЕ», до яких підключили два електричні насоси для перекачування води з приєднаними двома пожежними рукавами, діаметром 50 мм., які ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , напередодні придбали в м.Коростень Житомирської області, шляхом гідророзмиву ґрунту, вчинили незаконний видобуток корисних копалин - каміння бурштину-сирцю.
Та, 10 вересня 2016 року, об 03 годині 00 хвилин, у вказаній ділянці лісового масиву, ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , були затриманій працівниками Управління захисту економіки в Житомирській області ДЗЕ Національної поліції України, якими в ході затримання ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та огляду місця незаконного видобутку, виявлено та вилучено незаконно видобуті корисні копалини бруштин і знаряддя незаконного видобутку: бензиновий генератор, марки «SР 8500 W»; бензиновий генератор, марки «ЕС 6500 АЕ»; два електричні насоси для перекачування води; два пожежні рукави, діаметром 50 мм., кожен; два металеві шрайбери та дві металеві тички.
Таким чином, ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , здійснили незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення бурштину, масою 320.00 грами, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ним» від 18.11.1997 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» від 12 грудня 1994 року № 827 (у редакції Кабінету Міністрів України від 13 січня 2012 року) відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчиненому за попередньою змовою з ОСОБА_4 , і двома невстановленими органом досудового розслідування особами, кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті. Погоджується на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та допиту ОСОБА_4 , щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх особи, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були ними спільно вчинені, запевнив суд, що вже зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, має на утриманні одну неповнолітню дитину, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, не застосовувати до нього сурового виду і міри покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, винним себе у вчиненому за попередньою змовою із ОСОБА_3 , і двома невстановленими органом досудового розслідування особами, кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.240 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду аналогічні показання, які повністю відповідають показанням наданим суду у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , підтвердивши при цьому час, місце та обставини вчиненого ними спільно кримінального правопорушення. Погоджується також на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та допиту ОСОБА_3 , щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують їх особи, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були вчинені ними, запевнив суд, що вже також зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, має на утриманні одну неповнолітню дитину, вперше вчинив кримінальне правопорушення, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, не застосовувати до нього також сурового виду і міри покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.
Враховуючи те, що обвинувачені: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , повністю визнали свою винність у вчиненні ними спільно з двома невстановленими органом досудового розслідування особами кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч.3 ст.349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
Показання обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , надані ними під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, суд допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених в їх сукупності, вважає, що винність обвинувачених: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого їм в провину кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.240 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти довкілля, що виразилося у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення.
Призначаючи покарання обвинуваченим: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання кожного обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом визнаються, як вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, судом визнаються, як вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
У судовому засіданні обвинувачені: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , заявили клопотання про звільнення них від відбування покарання на підставі п.п. «в» та «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, оскільки вони на момент вчинення злочину, і на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, не позбавлені батьківських прав щодо них, а ОСОБА_3 , крім того є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який відповідно до Постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року віднесений до ІІІ-ї категорії радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, а відтак є особою, яка підпадає під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Прокурор висловила думку про задоволення клопотання відносно обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 .
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , суд враховує також і те, що вони вперше притягаються до кримінальної відповідальності, вчинили кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, по місцю проживання характеризуються позитивно, по місцю роботи ОСОБА_4 , також позитивно, їхній вік, мають на утриманні неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , є потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС та проживає в населеному пункті, який відповідно до Постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року віднесений до ІІІ-ї категорії радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС, і з врахуванням вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та повне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також разом із конкретними обставинами справи наведеними вище, суд вважає необхідним обрання до обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , покарання, пов`язаного із обмеженням волі та в мінімальних межах санкції частини статті за якою вони притягаються до кримінальної відповідальності. Однак, з врахуванням особи винних, обставини за яких вони вчинили дане кримінальне правопорушення, та того, що ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , як особи не являють собою підвищено суспільно небезпечними особами, думку прокурора щодо застосування покарання та звільнення обвинувачених з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинувачених: ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , ст.75 КК України і на підставі викладеного звільнення них від відбування покарання з випробуванням, встановивши ним іспитовий строк та поклавши на них передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи, не застосовувалися.
Разом із тим, відповідно до п.п. «в» та «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які:
-п. «в» не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років;
-п. «е» є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб, які підпадають під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
У разі якщо до особи може бути застосовано декілька підстав, передбачених цим Законом, застосовується підстава, яка найбільшим чином поліпшує становище особи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачені: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , вчинили умисний злочин середньої тяжкості, передбачений ч.2 ст.240 КК України у період з 09 вересня 2016 по 10 вересня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року. На момент вчинення кримінального правопорушення, і на час розгляду провадження у суді ОСОБА_3 , є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, проживає в населеному пункті, який відповідно до Постанови КМУ № 106 від 23.07.1991 року віднесений до ІІІ-ї категорії радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС та є особою, яка підпадає під дію Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а ОСОБА_4 , на день набрання чинності цим Законом має дитину, якій не виповнилося 18 років, не позбавлений батьківських прав, надали свою згоду суду в усній формі щодо застосування до них акту амністії, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинувачених: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , від відбування покарання на підставі п.п. «в» та «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вважає, що це саме підстави, які найбільшим чином поліпшують становище особи.
На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.8, 21, 55, 63, 129 Конституції України, ст.ст. 100, 314-318, 337, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 50, 51, 61, 65-67, 75, 76, ч.2 ст.240 КК України та п.п. «в» і «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, суд -
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.240 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання за ч.2 ст.240 КК України на підставі п. «е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України та призначити йому за ч.2 ст.240 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з випробуванням із встановленням йому одного року іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за ч.2 ст.240 КК України на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.
Після набуття вироку законної сили речові докази по кримінальному провадженню, які за постановою Т.в.о. заступника начальника СВ Олевського ВП ОСОБА_6 , «Про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів» від 12.09.2016 року та квітанції № 001572 від 25.09.2016 року перебувають на зберіганні у відділенні поліції Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, а саме:
-бензиновий генератор, марки «SР 8500 W»;
-бензиновий генератор, марки «ЕС 6500 АЕ»;
-два електричні насоси для перекачування води;
-два пожежні рукави, діаметром 50 мм., кожен;
-два металеві шрайбери, дві металеві тички;
-320 (триста двадцять) грамів каміння бурштину конфіскувати і обернути у дохід держави.
До набрання вироком суду чинності, обрати обвинуваченим: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , запобіжний захід - особисте зобов`язання з`являтися за кожною вимогою до суду.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а обвинуваченими: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим: ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1