ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/398/18 Справа № 175/4779/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003828 від 24 листопада 2017 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Урюпенські, Волгоградської області Російської Федерації, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року,

за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_5 обов`язок - повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.
Прийнято відмову ОСОБА_9 від цивільного позову до ОСОБА_5 та провадження в частині цивільного позову закрито.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст. 286 КК України, за таких обставин.
Так, 23 листопада 2017 року приблизно о 10 годині 00 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , рухався в Дніпровському районі Дніпропетровської області по автодорозі «Бориспіль-Запоріжжя-Дніпро» з боку м. Запоріжжя в напрямку м. Дніпро (Дніпропетровськ). Під час руху ОСОБА_5 , грубо порушуючи правила дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, в результаті чого в районі 424 км. автодороги «Бориспіль-Запоріжжя-Дніпро», втратив контроль над керуванням автомобілем ВАЗ 2102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав за межі проїзної частини праворуч, за напрямком свого руху, та скоїв наїзд на нерухомий в попутному з ним напрямку автомобіль «ВАЗ-2104», реєстраційних номер НОМЕР_3 , після чого останній в некерованому стані допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 4094 е від 06 грудня 2017 року, спричинені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, двох забійних ран - верхній повіці правого ока ближче до зовнішнього кута; - синця- на спинці носу по центру; -закритого перелому лівої стегнової кістки у середній третині зі зміщенням відламків - перелому кісток носу, що за своїм характером відносяться до СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення степеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_12 згідно довідки № 548 наданої приймальним відділенням Дніпропетровської місцевої клінічної лікарні № 16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійна рана верхнього віка зліва, забій м`яких тканин голови.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 згідно довідки №457 наданої приймальним відселення Дніпропетровської місцевої клінічної лікарні № 16 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови, який в подальшому відмовився від проходження судово-медичної експертизи.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом -автомобілем «ВАЗ 2102», реєстраційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив згідно висновку судової авто-технічної експертизи №6/10.1/1213 від 07 грудня 2017 року вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить: п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», невиконання якого перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали для потерпілого.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок в частині призначення покарання скасувати, ухвали новий, яким призначити за ч.1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік. На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор зазначив, що не заперечує щодо доведеності вини обвинувачених у скоєнні злочинів, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу їх вчинення та інших обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і, дослідження яких було визнано у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним. Вважає, що вирок у цьому провадженні підлягає скасуванню у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яке полягло у неправильному тлумаченні вимог ст. 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016. Вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, на обвинуваченого покладено лише обов`язок за п.2 ч.1 ст.76 КК України- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи без зазначення п.1 ч.1 ст. 76 КК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точного змісту.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та потерпілого, які не заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурором в апеляційному порядку не заперечуються, а тому апеляційним судом не переглядається. Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора також не оспорюється.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону, підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 75 КК України суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи,дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492-VIII від 07.09.2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Тобто вказані обов`язки є обов`язковими для особи протягом іспитового строку.
Зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного обов`язку з передбачених ч.1 ст.76 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення.
Аналізуючи ч. 2 ст. 76 КК України, слід зазначити, що така норма закону передбачає право суду покладання додаткових обов`язків на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.
З матеріалів кримінального провадження видно, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.
Так, суд поклав на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, та не зазначив п. 1 ч.1 ст.76 КК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подано прокурором, потерпілим чи його представником.
Отже, колегія суддів вважає, що прокурор навів переконливі доводи необхідності застосування вимог п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, тому покарання щодо ОСОБА_5 слід визначити у відповідності до вказаної норми закону з ухваленням нового вироку суду в частині призначення покарання.
Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовим строк 1 (один) рік.
Відповідно до п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4