У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" липня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання власника майна ТОВ «Господарник» - директора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 06.07.2016 року про скасування арешту майна,

за участю учасників судового провадження:
слідчого ОСОБА_4 ,
представника власника майна ТОВ «Господарник» ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

23 липня 2018 року власник майна ТОВ «Господарник» - директор ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна, а саме: з нежилого приміщення, майнового комплексу, загальною площею 14 876,20 кв.м., за адресою м. Київ, вул. Червонопрапорна, 34, яке перебуває у власності ТОВ «Господарник» (), шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження).
Представник власника майна ТОВ «Господарник» ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки майно, на яке накладено арешт з метою збереження речових доказів, не відповідає критеріям речового доказу в розумінні ст. 98 КПК України.

Слідчий в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що постановою від 13 березня 2018 року арештоване майно визнав речовим доказом, оскільки воно знаходиться на земельній ділянці, щодо якої не сплачуються податки, а тому арешт накладено обґрунтовано та в його застосуванні на даний час не відпадала потреба.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року, за клопотанням слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 06.07.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, було накладено арешт на майно, а саме: нежиле приміщення, майновий комплекс, загальною площею 14 876,20 кв.м., за адресою м. Київ, вул. Червонопрапорна, 34, яке перебуває у власності ТОВ «Господарник» (), шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження).

Під час перегляду ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року, колегією суддів Апеляційного суду м. Києва було встановлено, що з постанови про визнання речових доказів від 13 березня 2018 року, вбачається, що слідчим не обґрунтовано відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям статті 98 КПК України, а саме: не конкретизовано належність майна до провадження, тобто, чи воно було знаряддям вчиненого злочину, зберегло на собі сліди злочину або було об`єктом злочинних дій, набуто злочинним шляхом або може бути засобом для розкриття злочину і виявлення винних чи для спростування обвинувачення або пом`якшення відповідальності.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи представника власника майна ТОВ «Господарник» ОСОБА_5 , стосовно того, що арештоване майно не відповідає критеріям речового доказу в розумінні ст. 98 КПК України, обґрунтоване.

Відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання власника майна ТОВ «Господарник» - директора ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000033 від 06.07.2016 року про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року, а саме: з нежилого приміщення, майнового комплексу, загальною площею 14 876,20 кв.м., за адресою м. Київ, вул. Червонопрапорна, 34, яке перебуває у власності ТОВ «Господарник» (), шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: