АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю

представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою частково задоволено клопотання представника цивільного позивача в частині накладення арешту на майно дружини підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 , а саме на: гараж, машиномісце в підземному паркінгу № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; житловий будинок АДРЕСА_3 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:032:0115, площею 0,182 га, за адресою АДРЕСА_3 ; машиномісце в підземному автопаркінгу № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:032:0100, площею 0,0292, за адресою: АДРЕСА_6 : транспортний засіб «Lexus LX 570», 2010 р.в., із забороною розпоряджатися вказаним майном.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказане в клопотанні майно є предметами та засобами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР, а також, що майно дружини підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 , набуте нею за час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, що дає підстави для накладення на нього арешту з метою забезпечення відшкодування завданих збитків (цивільного позову).

В апеляційній скарзі з доповненнями представник ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на майно належне ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання представника цивільного позивача про арешт майна. Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала не містить жодних доводів на підтвердження того, що майно на яке накладено арешт є доказом вчинення злочину у кримінальному провадженні, або є предметом та засобом вчинення кримінального правопорушення, чи набуте внаслідок вчинення кримінально протиправних дій. Крім того апелянт вказує, що ОСОБА_7 , є добросовісним набувачем вище зазначеного майна ще задовго до тих подій, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005341, це майно є її особистою приватною власністю, а статус підозрюваної чи обвинуваченої у рамках даного кримінального провадження у неї відсутній, що відповідно до вимог ст. 170 КПК України, виключає підстави для накладення арешту на належне їй майно. Що стосується тих обставин, що арештоване майно було придбано під час перебування ОСОБА_7 у шлюбі з підозрюваним ОСОБА_8 , то апелянт посилається на те, що між подружжям було укладено шлюбний контракт, відповідно до якого, будь-які зобовязання за договорами позик, кредитними договорами, іншими договорами, є особистими зобовязаннями того з подружжя, хто є стороною таких договорів (правочинів), а цивільно правову та будь-яку іншу відповідальність за вказаними договорами (правочинами) самостійно несе сторона такого договору (правочину). Таким чином, представник вважає ухвалу слідчого судді не законною і не обґрунтованою, а відтак вона підлягає скасуванню.

Також апелянт ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника, а про постановлене судом рішення остання дізналася 26 лютого 2018 року від свого чоловіка ОСОБА_8 , від якого й отримала копію ухвали.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представника цивільного позивача ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги вважаючи ухвалу слідчого судді законної і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення особи в інтересах якої подано апеляційну скаргу, а надані суду матеріали не містять відомостей щодо отримання нею копії постановленого судом рішення, колегія суддів, погоджується з доводами апелянта щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його.

Що стосується посилань апелянта про відсутність підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає їх безпідставними з огляду на такі обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання про арешт майна в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим відділом Печерського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005341 від 24 жовтня 2017 року в рамках якого ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 від 01 листопада 2017 року ОСОБА_10 залучено до кримінального провадження № 0005341 в якості цивільного позивача, а ОСОБА_5 в якості її представника.

Також, вказаними особами був заявлений у даному кримінальному провадженні цивільний позов.

21 листопада 2017 року представник цивільного позивача звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

Врахувавши вище зазначені обставини та дослідивши надані матеріали, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для задоволення вказаного клопотання та накладення арешту на зазначене в ньому майно.

Так, 09 листопада 2017 року ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а тому він має процесуальний статус підозрюваного у кримінальному провадженні № 0005341.
Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо даних які б вказували на обґрунтованість підозри.
Також, у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов.
Майно, на яке ухвалою суду накладено арешт, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, тобто з метою забезпечення цивільного позову, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно положень ст. 73 СК України, при відшкодуванні шкоди, завданої кримінальним правопорушенням одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбано на кошти, здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані суду матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно.
На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак, подана апеляційна скарга, за викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Клопотання представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 листопада 2017 року, якою частково задоволено клопотання представника цивільного позивача в частині накладення арешту на майно дружини підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 , а саме на: гараж, машиномісце в підземному паркінгу № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; житловий будинок АДРЕСА_3 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:032:0115, площею 0,182 га, за адресою АДРЕСА_3 ; машиномісце в підземному автопаркінгу № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; земельну ділянку з кадастровим номером :03:032:0100, площею 0,0292, за адресою: АДРЕСА_6 : транспортний засіб «Lexus LX 570», 2010 р.в., із забороною розпоряджатися вказаним майном - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1629/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1