Справа № 473/4045/18
УХВАЛА
іменем України

"22" жовтня 2018 р. м. Вознесенськ
Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 вивчивши подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_2 про конфіскацію/знищення забороненого предмету,

В С Т А Н О В И В :

18.10.2011 року о 09 годині 15 хвилин, під час проведення загального обшуку обшуковою групою № 2 під керівництвом начальника відділення СВПС № 2 лейтенанта ОСОБА_3 , було проведено обшук відділення в результаті якого у засудженого ОСОБА_4 під спальним місцем в схованці було виявлено та вилучено мобільний телефон моделі « SAMSUNG GT- E 1080i»- 1 шт. в робочому стані, IMEI- НОМЕР_1 .
На пропозицію працівника установи надати письмове пояснення з приводу знайденого мобільного телефону, засуджений ОСОБА_4 надати пояснення в категоричній формі відмовився про що свідчить акт про відмову дачі письмового пояснення.
27.11.2012 року під час звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_4 було запропоновано забрати вилучений у нього телефон, проте він категорично відмовився, мотивуючи свою відмову тим, що вказаний телефон не представляє для нього матеріальної цінності.
18.10.2018 року вказане подання було розподілено для розгляду в порядку розгляду клопотань, що розглядаються слідчими суддями.
В обґрунтування підстав конфіскації майна та розгляду вказаного питання слідчими суддями, начальник Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» послався на наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» за № 2186/5 від 29.12.2914 року.
Дослідивши подання та додані до нього матеріали, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадженні з наступних підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Конституція України є нормою прямої дії та повинна застосовуватися в тих випадках, коли решта частина національного законодавства не регулює певну частину правовідносин, або їй суперечить.
У відповідності до п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому ст. 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, апеляційного суду області, міст Києва та Севастополя.
Аналіз розділу КПК України «Виконання судових рішень» в сукупності з іншими нормами Кримінального процесуального кодексу України, які регламентують діяльність слідчого судді (ст. 100, 170-174 КПК України) дає підстави стверджувати, що до повноважень слідчого судді (більшість рішень якого в апеляційному порядку не оскаржуються) не відносяться питання встановлення права власності, позбавлення осіб права власності, конфіскації майна, яка є одним з різновидів позбавлення права власності, оскільки це є виключною прерогативою суду, що прямо закріплено в Конституції України.
Таким чином, аналіз діючого законодавства свідчить про те, що питання конфіскації майна не відноситься до компетенції слідчих суддів.
Відповідно до ч. 7ст. 102 КВК України зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання, зокрема, про конфіскацію таких речей та предметів відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.
Фактично указана норма закону надає повноваження слідчому судді вирішувати питання про долю вилучених заборонених речей та предметів у осіб, які відбувають покарання у місцях позбавлення волі.
Однак, як вбачається з матеріалів доданих до подання, ОСОБА_4 не являється засудженою особою.
Кримінамльний процесуамльний комдекс Україмни кодифікований закон, що визначає порядок кримінального провадження на території України, який ухвалений Верховною Радою України набрав чинності 20 листопада 2012 року і з урахуванням дати вилучення у засудженого забороненого предмету ще не діяв, тому з урахуванням положень ч 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Враховуючи наведене та вимоги Закону України «Про попереднє увязнення, Кримінально-виконавчого і Кримінального процесуального кодексів України, підстави для відкриття провадження за поданням начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» про конфіскацію або знищення забороненого предмету, вилученого у засудженого, відсутні, оскільки вказане питання не віднесено до повноважень слідчого судді.
Статтею 309 КПК України визначений виключний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені.

Між тим, з огляду на невизначеність національного законодавства з приводу того питання, з яким звернувся в.о. начальника Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», керуючись ст. ст.7, 9 КПК України, вважаю необхідним встановити, що вказана ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені для оскарження ухвал слідчих суддів.
Керуючись ст.ст.3, 5, 107, 371,372, 537, 539 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за поданням начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_2 про конфіскацію/знищення забороненого предмету.
Подання начальника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» про конфіскацію/знищення забороненого предмету - повернути особі, яка його подала.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1