Постанова
Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ
справа № 457/19/15-к
провадження № 51- 1016 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000522, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 січня 2014 року за ч. 3 ст. 15, ст. 290 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 3060 грн.,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 30 вересня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 30 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, за попередньою змовою в групі осіб, з двома невстановленими досудовим слідством особами, 24 вересня 2014 року, приблизно о 13.55 год., перебуваючи на вул. Суховоля, 33, у м. Трускавці Львівської області, поблизу санаторію «Весна», маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом підбору радіосигналу центрального замка автомобіля марки «TOYOTALAND CRUISERPRADO 150» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , заволодів ним, переїхав у м. Борислав Львівської області, де залишив його поблизу будинку № 35 на вул. Коваліва.
Крім того, ОСОБА_7 , за попередньою змовою у групі осіб, з двома невстановленими досудовим слідством особами, 24 вересня 2014 року, приблизно о 15 год., перебуваючи в автомобілі «TOYOTALAND CRUISERPRADO 150» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , таємно викрав грошові кошти в сумі 3000 доларів США, 5500 грн., мобільний телефон марки «Samsung GalaxyGT-S7710» та фотоапарат «NikonD5200», заподіявши потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальну шкоду, на загальну суму 55278 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, ставить питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 і призначення нового розгляду у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. На думку прокурора, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, не мотивував прийнятого рішення, а також не встановив та не визначив підстави для його виправдання із зазначенням мотивів, із яких суд відкидає докази обвинувачення. Вважає, що судами безпідставно було відмовлено прокурору у задоволені клопотань про перевірку належності і допустимості доказів наданих стороною захисту. Крім того, судом апеляційної інстанції не дана належна правова оцінка усім доводам апеляційної скарги прокурора, яку залишено без належного обґрунтування та спростування.
Під час касаційного розгляду прокурор не підтримала подану касаційну скаргу та просила її залишити без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 вважала, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Положеннями ст. 370 КПК Українипередбачено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 374 КПК Українивизначає вимоги до змісту вироку суду, в тому числі і виправдувального. Так, у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. У резолютивній частині виправдувального вироку зазначаються прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 373 КПК Українивиправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно зп. 1ч. 3 ст. 374 КПК Українимотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні
Однак, як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень вони не відповідають зазначеним вимогам кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 було виправдано за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України і ч. 2 ст. 185 КК України. Проте, приймаючи рішення, судом першої інстанції не дотримано вимогп. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, оскільки у вироку суду не зазначено конкретної підстави для виправдання обвинуваченого. Також у вироку суду відсутній висновок про виправдання обвинуваченого, як цього вимагає частина 4 статті 374 КПК України, що робить таке рішення суперечливим та неоднозначним.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд у судовому засіданні, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, не перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлене обвинувачення, чим не дотримався вимогст. 94 КПК України, з точки зору їх належності, достовірності та достатності. Поза увагою суду залишились факти, які свідчать про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Зокрема, у протоколі прийняття заяви від 24 вересня 2014 року потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зазначали, що в автомобілі, який викрали, знаходились їх речі: паспорти громадянина України, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію автомобіля, страхові полюси, гроші в сумі 3000 доларів США, 5500 грн., мобільний телефон «HTC» на два стартові пакети, планшет «Samsung», дозвіл на носіння зброї ОСОБА_8 , фотоапарат «Nikon D5200» та одяг. 01 грудня 2014 року потерпілий ОСОБА_8 звернувся з заявою до слідчого, в якій зазначив, що в салоні викраденого автомобіля також знаходився телефон «Samsung Galaxy GT-S7710». Під час огляду місця події 25 вересня 2014 року виявлено пакет, в якому знаходились мобільний телефон «HTC» на два стартові пакети, планшет «Samsung», пристрій білого кольору «Mobile WiFi», прилад «ekotester Soeks», паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 . Під час огляду місця події 03 жовтня 2014 року в автомобілі «TOYOTA LANDCRUISER PRADO150» д.н.з. НОМЕР_1 , встановлено відсутність в салоні грошових коштів потерпілого у сумі 3000 доларів США та 5500 грн. Згідно з висновком дактилоскопічної експертизи № 4/1294 від 21 листопада 2014 року, один слід пальця руки, який був відкопійований з мобільного телефону «HTC» потерпілого ОСОБА_8 під час огляду місця події від 25 вересня 2014 року, залишений великим пальцем правої руки ОСОБА_7 .

Крім того, судом першої інстанції не дано оцінку доказам, а саме: протоколу прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення від 24 вересня 2014 року, протоколу огляду місця події від 24 вересня 2014 року, постанові про визнання речових доказів від 03 листопада 2014 року, висновку автотоварознавчої експертизи № 9/387 від 03 листопада 2014 року, постанові про визнання речових доказів від 14 жовтня 2014 року, протоколу огляду предмета від 23 жовтня 2014 року, постанові про визнання речових доказів від 24 жовтня 2014 року, протоколу огляду предмета від 03 листопада 2014 року, постанові про визнання речових доказів від 03 листопада 2014 року, довідки Ощадного банку України № 1058 від 02 грудня 2014 року, довідки експерта-оцінювача ОСОБА_10 № 484 від 02 грудня 2014 року, протоколу огляду предмета від 04 грудня 2014 року, постанові про визнання речових доказів від 04 грудня 20014 року, протоколу огляду предмета від 15 грудня 2014 року, постанові про визнання речових доказів від 15 грудня 2014 року, протоколу огляду предмета від 17 грудня 2014 року, постанові про визнання речових доказів від 17 грудня 2014 року.
Суд першої інстанції, у порушення вимогст. 374 КПК України, не зазначив мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, не виклав їх у своєму рішенні та як про це обґрунтовано зазначено у касаційній скарзі прокурора.
Тобто, виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд першої інстанції не навів мотиви за яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, дійшов передчасного висновку про його невинуватість, не зазначивши у мотивувальній частині вироку підстави виправдання, як це передбачено ст.373 КПК України.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 , в порушення вимогст. 419 КПК України, зазначених порушень кримінального процесуального закону не усунув, своє рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення належним чином не мотивував та дійшов передчасного висновку про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.

Отже, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судових рішень, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК Україниє підставою для скасування таких рішень.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок та ухвала скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, перевірити інші доводи касаційної скарги прокурора, які аналогічні доводам його апеляційної скарги, щодо допущених судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 185 КК України, судовий розгляд здійснити відповідно до вимог КПК Українита прийняти законне і обґрунтоване рішення. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3