Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/375/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000096 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2018 року.

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Велика Виска Маловисківського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, який не працює, не одружений, з середньою освітою, інвалід 2 групи (з приводу психічного захворювання), проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 10.01.2006 року на підставі постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда щодо ОСОБА_7 застосовано захід медичного характеру у зв`язку з вчиненням суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, 16.08.2016 згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда стосовно ОСОБА_7 змінено раніше застосований вид заходу медичного характеру на амбулаторну психіатричну допомогу, -

визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 січня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 15981 грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18675 грн. 46 коп. та моральної шкоди 150000 грн. 00 коп. та на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18675 грн. 46 коп. та моральної шкоди 150000 грн. 00 коп.

Питання речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

Так, в ніч з 31 грудня 2016 року на 01 січня 2017 року, точний час не встановлено, ОСОБА_7 перебував за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 де святкував Новий рік разом з потерпілим ОСОБА_12 .

В ході святкування, між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_12 виник конфлікт. На ґрунті особистих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно ОСОБА_7 взяв з приміщення будинку мисливську рушницю, підійшов до потерпілого ОСОБА_12 та фактично впритул здійснив один постріл в область голови потерпілого. Від вказаного пострілу ОСОБА_12 помер на місці.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями в області голови. Після цього, ОСОБА_7 , з метою приховання трупу ОСОБА_12 перетягнув його до підсобного приміщення свого домоволодіння.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що органом досудового розслідування не зібрано жодних прямих, належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно, як доказ вини ОСОБА_7 вказано висновок експерта №30 від 23.03.2017 р., показання свідків та потерпілих. Під час досудового розслідування та в ході судового розгляду не спростовано доводи ОСОБА_7 щодо пострілів вгору, час доби (ніч), дружніх відносин з потерпілим, психічного стану здоров`я та відсутність умислу на вбивство потерпілого.
Посилається на те, що судом не дано належної оцінки висновку експерта №30 від 23.03.2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_7 виявляє загострення характерологічних рис за епілептичним типом; виявляв психічні порушення у вигляді «розладів особистості та поведінки внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин». Як наслідок судом безпідставно не визнано ОСОБА_7 обмежено осудним та не застосовано до нього заходу медичного характеру, відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України.
Також, вказує, що застосовуючи до ОСОБА_7 . Закон України №2046-УШ від 18.05.2017 року, місцевим судом погіршено становище обвинуваченого, оскільки до строку покарання став зараховуватись менший строк, ніж під час дії Закону України від № 838-УШ від 26.11.2015 року, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, тобто не поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин, встановлених вироком під час судового розгляду, є правильним, оскільки ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні не визнав повністю та пояснив, що 31 грудня 2017 року він святкував Новий рік у себе вдома з потерпілим ОСОБА_12 . О 23 год. 30 хв. вирішили вийти на подвір`я постріляти з рушниці. Здійснивши один постріл угору, ОСОБА_7 повернувся до хати, щоб перезарядити рушницю. Вийшовши на подвір`я вдруге, запропонував вистрілити з рушниці потерпілому, однак, він відмовився. Тоді, обвинувачений здійснив другий постріл угору та зайшов до хати, щоб покласти рушницю. Повернувшись на подвір`я, побачив, що потерпілий лежить на подвір`ї. Додав, що він не міг попасти з рушниці у потерпілого, оскільки постріли виконував вгору. Крім того показав, що потерпілий живий, а замість нього на подвір`ї "лялька" схожа на потерпілого. Сліди крові є фіктивними, оскільки замість крові розлита червона фарба.

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, його вина повністю підтверджується дослідженими у суді належними та допустимими доказами, на підставі яких місцевим судом зроблено правильний висновок про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, зокрема:

показаннями потерпілої ОСОБА_9 відповідно до яких, під час події вона перебувала за кордоном. 31.12.2016 року дзвонила чоловіку ОСОБА_12 та поздоровляла з Новим роком. Він повідомив, що о 23 годині його прийде поздоровляти кум - ОСОБА_7 . В подальшому дзвонила о 00 год. 30 хв., але телефон не відповідав. Не відповідав він і 01.01.2017 року. Зі слів ОСОБА_13 знає, що остання мала прийти до ОСОБА_12 та по СКАЙПу поспілкуватися з нею. Однак, хата була закрита. Відшукавши ключа, від хати, ОСОБА_13 зайшла до хати та побачила накритий стіл. Пішли до ОСОБА_7 з`ясувати, що йому відомо, однак, він не відчинив двері. 03.01.2017 року викликали поліцію, працівники якої, зайшовши до ОСОБА_7 виявила тіло потерпілого;

показаннями потерпілої ОСОБА_8 , та аналогічними показаннями свідка ОСОБА_14 відповідно до яких вона напередодні розмовляла з ОСОБА_12 , та пропонувала йому спільно зустріти Новий рік, однак, він відмовився та повідомив, що до нього прийде ОСОБА_7 01.01.2017 року неодноразово намагалася зв`язатися з батьком, однак, телефон не відповідав. О 18-ій годині їй зателефонувала сусідка та повідомила, що необхідно потрапити до будинку. Приблизно о 21 годині з чоловіком поїхали до ОСОБА_12 . Зайшовши в будинок, виявили накритий стіл. Зі слів сусідки, їй відомо, що ОСОБА_7 стверджував, що не бачив потерпілого і де він, йому не відомо;

показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила суду, що 01.01.2017 року до неї прийшла ОСОБА_13 та спитала, чи не бачила вона ОСОБА_12 , оскільки він не залишив ключі від будинку. Разом з ОСОБА_16 почали шукати ОСОБА_12 . Від ОСОБА_17 дізналися, що ОСОБА_12 мав зустрічати Новий рік із ОСОБА_7 02.01.2017 року прийшовши до ОСОБА_7 гукали його, однак він не вийшов з будинку.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні також об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими письмовими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, зокрема:

протоколом огляду місця події від 03.01.2017 року в ході якого оглянуто домоволодіння по провулку 2-му Лелеківському де мешкає ОСОБА_7 , де виявлено труп та вилучено речові докази, в тому числі мисливську рушницю (т.1 арк.к.п.13-28);

висновком експерта №20 від 15.03.2017 року відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді рани носогубного трикутника зліва, багатоуламковий перелом кісток черепа і обличчя, який продовжується в раньовий канал, проникаючий в порожнину черепа з пошкодженням речовини головного мозку з присутністю сторонніх тіл в кінці раньових каналів. Пошкодження в області голови ОСОБА_12 є сліпим вогнепальним дробовим пораненням. Причиною смерті ОСОБА_12 є сліпе вогнепальне поранення голови, яке супроводжувалось руйнуванням речовини головного мозку з переломом кісток черепа і обличчя. Смерть ОСОБА_12 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями в області голови (т.1 арк.к.п.32-37);

висновком експерта №22 від 10.03.2017 року згідно якого на ділянці шкіри трупа ОСОБА_12 виявлене пошкодження у вигляді фрагмента рани, яка є вхідним вогнепальним отвором та характерна для пострілу з вогнепальної зброї патронами, спорядженими свинцевими снарядами. Пошкодження має ознаки пострілу з близької дистанції (т.1 арк.к.п.43-50);

висновком експерта №54 від 03.02.2017 року відповідно до якого, кров на змиві з бетонного покриття, зіскобі з деревини із одвірок належить людині і може походити від ОСОБА_12 (т.1 арк.к.п.102-104);

висновком експерта №55 від 03.02.2017 року згідно якого, кров на светрі ОСОБА_12 може походити від ОСОБА_12 (т.1 арк.к.п.107-109);

висновком експерта №56 від 03.02.2017 року згідно якого кров на джинсових штанях ОСОБА_7 , належить людині і може походити від ОСОБА_12 (т.1 арк.к.п.113-114);

висновком експерта №30 від 23.03.2017 року згідно якого ОСОБА_7 виявляє загострення характерологічних рис за епілептичним типом. Здатний розуміти характер здійснюваних ним дій, прогнозувати їх можливі наслідки. На хронічний психічний розлад, недоумство не страждав, у тимчасовому хворобливому стані не перебував. Виявляв психічні порушення у вигляді "розладів особистості та поведінки внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин, без психозу та недоумства". За своїм психічним станом може приймати участь у слідчих діях, стати перед судом. Ніби то наявні розлади сприйняття, слід розцінювати як ознаки метасимуляції психічного розладу (т.1 арк.к.п.237-257);

висновком експерта №444 від 17.01.2018 року, згідно якого наданий предмет, схожий на рушницю, є гладкоствольною вогнепальною зброєю, курковою одноствольною мисливською рушницею "ИЖ-5" 16-го калібру. Дана рушниця придатна до стрільби (т.2 арк.к.п.183-193);

висновком експерта №147 від 02.06.2017 року відповідно до якого генетичні ознаки на рушниці збігаються з генетичними ознаками ОСОБА_7 (т.3 арк.к.п.3-18);

висновком експерта №148 від 06.06.2017 року згідно якого генетичні ознаки слідів крові на джинсових штанах, належних ОСОБА_7 збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_12 (т.3 арк.к.п.21-31).

Наведені вище та досліджені судом письмові докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час та спосіб вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Оцінивши наведені вище зібрані у кримінальному провадженні докази і доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України доведена, суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доводи сторони захисту, про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_12 колегія суддів визнає безпідставними, такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема показаннями свідків відповідно до яких потерпілий зустрічав Новий рік з обвинуваченим, протоколом огляду місця події, в ході якого на території домоволодіння ОСОБА_7 було виявлено труп ОСОБА_12 та вилучено речові докази, в тому числі мисливську рушницю, яка належить обвинуваченому з якої було вбито потерпілого висновками експертиз, які вказують, на здійснення пострілу з близької дистанції в потерпілого, висновками експертиз згідно яких на джинсових штанах та светрі обвинуваченого виявлено кров потерпілого (т.1 арк.к.п.13-28, 43-50, 107-109, 113-114).

Твердження сторони захисту, про те що судом безпідставно не визнано ОСОБА_7 обмежено осудним та не застосовано до нього заходу медичного характеру, відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 КК України, колегія суддів оцінює критично, метою, яких є уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, виходячи з наступного.
Висновком комплексної стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи № 30 від 23.03.2017 р. встановлено, що ОСОБА_7 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, на хронічний психічний розлад, недоумство не страждав, у тимчасово хворобливому стані психічної діяльності не перебував.
Виявляв психічні порушення у вигляді «Розладів особистості та поведінки внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин, без психозу та недоумства» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.71» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду).
Однак вказані у ОСОБА_7 психічні порушення алкогольного генезу за впливом на його вольові та критичні функції були не стільки виражені та не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
В даний час ОСОБА_7 , також не страждає на хронічний психічний розлад, недоумство. Виявляє психічні порушення у вигляді «Розладів особистості та поведінки внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин, без психозу та недоумства» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.71» за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду).
Здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може приймати участь в проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Посилання ОСОБА_7 в даний час на нібито наявні у нього розлади сприйняття (галюцинації), марення подібні висловлювання, слід розцінювати як ознаки метасимуляції психічного розладу (штучне пред`явлення психічних розладів, що мали місце у минулому), що не відноситься до душевної хвороби та не потребує медикаментозної корекції (т.1 арк.к.п.237-257).
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_7 необґрунтовано призначено занадто суворе покарання не заслуговують на увагу, оскільки покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.

Зокрема, при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином.

Характеризуючи особу ОСОБА_7 , суд прийняв до уваги, що він, як особа, характеризується негативно, виявляє психічні порушення внаслідок вживання алкоголю, перебуває на обліку лікаря психіатра з приводу психічного захворювання.

Обставини, які пом`якшують, або пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи наведене, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, суспільну небезпеку скоєного, дані, що характеризують його особу, суб`єктивне ставлення до вчиненого, відсутність каяття та бажання уникнути відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин, позицію потерпілих, які вважали призначене покарання справедливим, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, місцевий суд призначив ОСОБА_7 , максимальне покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, яке на переконання колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для призначення більш м`якого покарання ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Посилання сторони захисту на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність (положень ч. 5 ст. 72 КК України) не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, які виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.
Оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_7 , як до 20 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-УІ11, яким ч. 5 ст. 72 КК України викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), місцевим судом з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України було прийнято рішення про зарахування обвинуваченому періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 20 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 838-УПІ (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України № 2046-У1І1 (відповідно до принципу прямої дії закону).
За таких обставин, на переконання колегії суддів, місцевий суд правильно застосував положення ч. 5 ст. 72 КК України, а тому підстави для зміни вироку в цій частині відсутні.

Інших переконливих доводів, які б могли свідчити про незаконність вироку суду першої інстанції, сторона захисту не навела в апеляційній скарзі та не надала при апеляційному розгляді кримінального провадження.
Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим з моменту отримання її копії.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2