У Х В А Л А
(про продовження строку запобіжного заходу
у вигляді тримання під вартою)

Справа № 348/1801/16-к
Провадження № 1-кп/348/21/18

04 жовтня 2018 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2 ,

з участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Надвірна матеріали кримінальних проваджень за обвинувальним актом №0000675 від 06.12.2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України; за обвинувальним актом № 0000640 від 30.10.2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження №0000675 від 06.12.2015 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України надійшло з обвинувальним актом із прокуратури Надвірнянського району Івано-Франківської області 05.10.2016 року.

Кримінальне провадження № 0000640 щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, надійшло із обвинувальним актом із Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області 02.11.2016 року.

Кримінальне провадження № 0000643 від 30.08.2016 року щодо ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, надійшло із обвинувальним актом із Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області 07.11.2016 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 26.10.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 24.12.2016 року.

Ухвалами суду від 15.11.2016 року та 07.12.2016 року кримінальні провадження № 0000640 та № 0000643 об`єднані з кримінальним провадженням №0000675.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 22.12.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 19.02.2017 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 14.02.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 14.04.2017 року.

В подальшому, ухвалою Надвірнянського районного суду від 14.04.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 12.06.2017 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 09.06.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 07.08.2017 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 31.07.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 28.09.2017 року, а ухвалою Надвірнянського районного суду від 25.09.2017 року їм продовжено строк тримання під вартою до 23.11.2017 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 15.11.2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 13.01.2018 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 11.01.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 11.03.2018 року.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 06.03.2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 04.05.2018 року.

Крім того, ухвалою Надвірнянського районного суду від 20.06.2018 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 18.08.2018 року, а ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 15.08.2018 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 13.10.2018 року, а ОСОБА_5 - запобіжний захід у виді домашнього арешту, однак тільки в нічний час, оскільки суд вважає за доцільне не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 цілодобовий домашній арешт, а обмежитись періодом з 21 год. 00 хв. вечора до 7 год. 00 хв. ранку.

В процесі розгляду кримінального провадження ухвалою суду від 01.11.2017 року кримінальне провадження за №0000675 від 06.12.2015 року в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України закрито в зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від обвинувачення.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, з огляду на те, що надалі є обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, мотивуючи відсутністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, зазначає, що він з 30.08.2016 року перебуває в слідчому ізоляторі в зв`язку з чим у нього суттєво погіршився стан здоров`я. Просить суд обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 . Просив його задоволити.

Заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим в інкримінованих йому злочинах, а також відсутність будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, у суду немає обґрунтованих підстав вважати, що на даний час зникли ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Одночасно, відповідно до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, зокрема ті, що перелічені цією статтею. Так, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей.

Суд, при розгляді цього питання бере до уваги, зокрема те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Європейський суд з прав людини визнає виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (пункт 139 Рішення Європейського суду з прав людини від 22 травня 2012 року по справі Ідалов проти Російської Федерації). Вирішуючи це питання, суд своїм рішенням зобов`язаний забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Окрім того Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року.
Враховуючи викладене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначений Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на домашній арешт.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та злочину середньої тяжкості за ч.2 ст.185 КК України, за які законом України про кримінальну відповідальність визначене покарання у виді позбавлення волі. Зокрема: за ч.2 ст.185 КК України передбачене покарання на строк до 5 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України - до 6 років позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого.
Вказане свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може ухилятися від суду та не виконувати процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно вплинути на потерпілих, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зважаючи на те, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд врахував дані про його особу (неодружений, на утриманні немає нікого, не працює), його соціальні зв`язки, наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також тяжкість покарання за злочини, у яких обвинувачується ОСОБА_4 , його вік, стан здоров`я та дійшов до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може ухилятися від суду та не виконувати процесуальні рішення (ризик переховування), іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Таким чином, суд вважає, що клопотання ОСОБА_4 про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт з наведених вище мотивів, до задоволення не підлягає. Суд вважає за необхідне обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити дію існуючого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує 60 днів, тобто до 02.12.2018 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 331, 369-372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора задоволити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, строк тримання під вартою в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)" Міністерства юстиції України (м.Івано-Франківськ, вул.Є.Коновальця, 70 А) на 60 днів, а саме до 02 грудня 2018 року до 16 години 00 хвилин.
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя с ОСОБА_1