Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
В И Р О К
Іменем України

10 травня 2018 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду кримінальне провадження №0000121 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Луцьк Волинської області, де проживає на АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, працюючого укладальником-пакувальником СП ТОВ «Модерн-Експо», не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 08 липня 2016 року приблизно о 12 год. 40 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Луцьк-Радомишль-Демидівка-Дубно, зі сторони с.Хрінники Демидівського району Рівненської області у напрямку смт.Демидівка із швидкістю приблизно 100-120 км/год., що перевищує допустиму для вказаної автомобільної дороги, в порушення вимог пункту 2.3 підпункту «б», пункту 12.1. Правил дорожнього руху, на 36 км+100 м даної дороги, що у межах Демидівського району Рівненської області, на заокругленні вказаної проїзної частини вліво, проявив неуважність до дорожньої обстановки не врахував її, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням і допустив виїзд на праве узбіччя по ходу руху з наступним заносом даного транспортного засобу та виїздом на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем «VOLKSWAGEN Т4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля "ВАЗ 21101", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події, а вказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

________________________________________________________________________________________________

№ 11кп/787/53/ 2018 р. Головуюча у 1-ї інстанції ОСОБА_10

Категорія: ч. 2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_1 .

Порушення ОСОБА_6 вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що зобов`язує водія під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, перебувають у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст..75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 цього Кодексу: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Судом частково задоволено цивільний позов ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої 450 000 грн. моральної шкоди.

Також судом ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 4 500 грн. судового збору, та 7483 грн. 40 коп. витрат за проведення судових експертиз.

Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

В апеляційній скарзі, з врахуванням доповнень, прокурор ОСОБА_12 просив вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На обґрунтування заявлених вимог він зазначив, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Зокрема прокурор вказав, що в ході судового розгляду встановлено обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_13 - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що значно підвищує суспільну небезпеку зазначеного кримінального правопорушення. Крім цього обвинуваченим не відшкодовано в повній мірі моральну шкоду потерпілій, яку вона зазнала у зв`язку із смертю чоловіка.

Тому вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не дотримано вимог ст.50, 65 КК України та безпідставно застосовано ст.75 цього Кодексу, що призвело до ухвалення судового рішення, яке є явно не справедливим через м`якість.

Також, покликаючись на положення Закону України «Про судовий збір» та ст.118 КПК України, прокурор просив виключити із вироку посилання на стягнення з обвинуваченого на користь держави судового збору у розмірі 4500 грн. за розгляд цивільного позову потерплої ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_7 просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок без змін, зазначивши при цьому, що суд, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, врахував вимоги ст.ст.50, 65 КК України і обґрунтував свої мотиви щодо можливості застосування до нього ст.75 КК України, урахувавши позицію потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_14 , які наполягали не позбавляти обвинуваченого волі. Також захисник наголосив, що призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі поставить у скрутне матеріальне становище потерпілу ОСОБА_11 та її малолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про безпідставність апеляційних доводів, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у справі доказами, що в апеляційній скарзі не оспорюється

Згідно положень ст.75 КК України, я кщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Однак колегія суддів вважає, що звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції не дав належної оцінки ступеню тяжкості даного злочину, вчинення його обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, а також залишив поза увагою тяжкі наслідки, спричинені вказаним злочином смерть потерпілого.

Обставини, якими суд першої інстанції мотивував звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання - щире каяття обвинуваченого, активне сприяння досудовому та судовому слідству, часткове відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, а також позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, були підставами для призначення йому мінімального покарання передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України. Проте вказані обставини є недостатніми для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Щире каяття у вчиненому та активне сприяння досудовому і судовому слідству, часткове відшкодування спричиненої шкоди, які визнані місцевим судом обставинами, що пом?якшують покарання, не є такими, що істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, а встановлені у провадженні обставини, не є достатніми для висновку про можливість виправлення засудженого зі звільненням від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд, призначаючи покарання, вочевидь не надав оцінки ступеню тяжкості та суспільній небезпечності вчиненого, характеру і непоправності завданої шкоди.

Колегія суддів враховує думку потерпілої ОСОБА_11 , яка після постановлення вироку місцевим судом, змінила свою позицію щодо призначення покарання та при апеляційному розгляді підтримала апеляційну скаргу прокурора.

За таких обставин звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням колегія суддів не може визнати обґрунтованим, у зв`язку з чим відповідно до положення п.2 ч.1 ст.420 КПК України, вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання необхідно скасувати та постановити новий вирок

Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Так особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання колегія суддів враховує обставини, які визнані судом першої інстанції пом`якшуючими покарання, а саме щире каяття обвинуваченого і визнання ним своєї вини, активне сприяння встановленню істини по справі, часткове відшкодування заподіяної шкоди та особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, а також його молодий вік, вважає за можливе призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, яке встановлено кримінальним законом за даний злочин.

Відповідно до вимог ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленим цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про виключення з вироку посилання на стягнення з обвинуваченого судового збору за розгляд цивільного позову.

У ст.1 Закону України №3674-VI «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року визначено, що судовий збір включається до складу судових витрат.

Оскільки питання про розмір та порядок розподілу судових витрат діючим кримінальним процесуальним законодавством не врегульовано, до них застосовуються норми ЦПК України.

Так, у відповідності до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_11 звернулася до суду з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої обвинуваченим ОСОБА_6 по даному кримінальному провадженню. Суд, задовольняючи частково вказаний позов на суму 450 000 грн., дійшов до правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судового збору у розмірі, пропорційному до задоволених вимог, у сумі 4500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420, 421 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 задовольнити частково.
Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 13 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін

Цей вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3