Ухвала
Іменем України

05 вересня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-8004 ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 ,
встановив:
Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду касаційної інстанції зі спільною касаційною скаргою про перегляд постановлених щодо ОСОБА_6 зазначених судових рішень.
Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2018 року касаційну скаргу потерпілих залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК України, та надано скаржникам п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.
У межах цього строку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повторно звернулись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Проте, як видно зі змісту скарги, вимог ст. 427 КПК України у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК України цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК України є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, усупереч цим положенням процесуального закону, потерпілі у повторній скарзі не наводять в аспекті статей 412, 413 КПК України обґрунтування незаконності вироку і ухвали та необхідності їх зміни чи скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повторно посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, недостовірність доказів, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Таким чином, у наданий строк потерпілі недоліки касаційної скарги не усунули, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України її слід повернути.
Керуючись ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їх касаційну скаргу на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 29 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_7 ОСОБА_2 ОСОБА_3