Зіньківський районний суд в Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 535/629/18
Номер провадження 1-кп/530/83/18

У Х В А Л А

01.10.2018 р. м.Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретарі - ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області обвинувальний акт та додані до нього документи за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на два місяці закінчується 03.10.2018 року та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки, обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном на два місяці закінчується 03.10.2018 року, разом з цим захисник обвинуваченого ОСОБА_4 , адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши думку потерпілої ОСОБА_7 , яка заперечувала стосовно задоволення клопотань прокурора та просила змінити запобіжний захід ОСОБА_4 , заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , які заперечували стосовно продовження запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою і заперечували стосовно продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді арешту, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення обох клопотань прокурора, та підтримав клопотання захисника ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_3 , який заперечував стосовно зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на домашній арешт приходить до висновку, що обидва клопотання прокурора підлягають задоволенню, а клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 03.08.2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на два місяці, який закінчується 03.10.2018 року, а ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці , який закінчується 03.10.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу та щодо можливості його зміни на більш м`який, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії».

Відповідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів. При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів". Що стосується посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 на стан здоров`я обвинуваченого то суд їх оцінює критично оскільки його захворювання не входить до переліку хвороб, які не давали можливості тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою.

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час в зв`язку із проведенням операції об`єднаних сил та наявності непідконтрольних Україні територій та анексією Автономної Республіки Крим обвинувачений може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Зазначене вище свідчить про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду.

Оскільки на даний час по справі триває судовий розгляд, який потребує значного проміжку часу для його закінчення, судом вживаються всі необхідні дії для розгляду справи в розумні строки, зокрема на це вказує і періодичність та кількість проведених судових засідань по справі, а тому суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 строком на два місяці.

Одночасно, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави.
Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У відповідності до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину середньої тяжкості - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченою покладених на нього обов`язків та зумовити його належну процесуальну поведінку.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до прокурора та до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
У діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки злочинів передбачених ч.3 ст.185 КК України за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Враховуючи, що з метою запобігти ризикам в кримінальному провадженні, при застосуванні інших більш м`яких запобіжних заходів неможливо, оскільки інші запобіжні заходи не запобігають можливості спробам ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, виникла необхідність в продовженні обрання ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу, як домашній арешт, в зв`язку з чим прокурор звернувся з даним клопотанням в судовому засіданні.
Вирішуючи питання про продовження відносно ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу як домашній арешт, суд виходить з наступного:
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно ст. 181 ч.1 КК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу

Враховуючи те, що обставини та підстави продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є й надалі доцільними, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на два місяці.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 131, 132, 176-179, 183, 193,196 -197, 205, 331, 369-372, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

Продовжити ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженому, непрацюючому, раніше судимому,запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 01 грудня 2018 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає на даний час, без дозволу суду;

- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ;

- прибувати до суду, у визначений ними час;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, направити для виконання до Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області за місцем проживання обвинуваченого.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю громадянину України, уродженцю с. В`язівок Хорольського району Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Полтавському слідчому ізоляторі УДПС України в Полтавській області строком до двох місяців до 16 год. 40 хв. 1 грудня 2018 року включно.

Одночасно визначити заставу, після внесення якої ОСОБА_4 звільняється з-під варти в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52860 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок отримувач: ТУ ДСАУ в Полтавській області, р/р 5950 в ДКСУ м. Київ, ЗКПО 26304855, МФО 820172, призначення платежу: застава, № ухвали суду, прізвище, ім`я, по - батькові платника застави.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний вище депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи "Полтавська державна установа ВП( №23).
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджують внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи "Полтавська державна установа ВП(№23)" негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4
з-під варти та повідомити письмово прокурора, що звернувся з клопотанням, та суддю.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Уповноважена службова особа Державної установи "Полтавська державна установа ВП(23) у разі внесення застави при звільненні ОСОБА_4 зобов`язана роз`ясняти йому, або заставодавцю обов`язки , покладенні на обвинуваченого та наслідки їх невиконання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- не відлучатися без дозволу суду з місця свого проживання за вказаною обвинуваченого адресою.
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- прибувати до суду за першою вимогою.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та до нього може бути застосований запобіжній захід у вигляді тримання під вартою.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Зіньківського відділу Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№ 23)» для виконання, прокурору, обвинуваченим.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Розгляд справи відкласти до 14 год. 00 хв. 07 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя -