04.05.2018 Справа № 717/141/18

ВИРОК
4 травня 2018 року смт. Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживає по АДРЕСА_1 , одруженого, освіта професійно - технічна, не працюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимого,
за ч.1 ст. 249 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому не визнав повністю та дав суду показання про те, що він ніколи не був в селі Грушівці Кельменецького району Чернівецької області, він не знайомий з громадянином ОСОБА_6 і з ним ніколи не здійснював вилов риби. Вважає, що ОСОБА_6 дав неправдиві показання в суді.
Свідок ОСОБА_7 дав суду показання про те, що він працює головним державним інспектором Державного агентства рибного господарства України в Чернівецькій області Чернівецького рибоохоронного патруля. У вересні 2013 року він в ході рибоохоронних заходів спільно із своїми колегами в адміністративних межах села Грушівці Кельменецького району Чернівецької області на річці Дністер затримали двох громадян, в яких було вилучено дві сітки та одна риба виду «Білий амур» та 1 риба Червонокнижна «Вирезуб». Вони спостерігали за даними громадянами, які витягували сітки з води і коли вони підпливли до берега, то вони їх затримали з інспектором ОСОБА_8 . Затримані пояснили, що вони не місцеві, працюють на дачі та хотіли зловити риби для власного споживання. На даний час він не може впізнати цих громадян, так як пройшло багато часу. Червонокнижну рибу вони передали в Чернівецький зоологічний музей. Одного громадянина затримали, а інший пішов за документами до будинку і не повернувся. Затримання відбулося вранці.
Свідок ОСОБА_6 дав суду показання про те, що 28.09.2013 року він перебував на своїй дачі в селі Грушівці Кельменецького району Чернівецької області. Він бачив на іншій дачі на будівництві обвинуваченого ОСОБА_9 , який перебуває на даний час в залі судових засідань. Його знайомий поросив його допомогти обвинуваченому ОСОБА_4 покерувати човном щоб перевірити сітки в річці Дністер. Він погодився. Він веслував човном, а обвинувачений ОСОБА_4 витягував з води сітки. Човен був громадянина ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_4 витяг з води дві сітки, в яких було дві рибини розміром в долоню «Білий амур» та «Вирезуб». Коли вони підпливли з сітками та рибою до берега, то їх зустріли працівники рибоохорони. Обвинуваченого ОСОБА_4 відпустили, а його затримали та здійснювали фотографування.
З протоколу огляду місця події від 28.09.2013 року та акту добровільної видачі від 28.09.2013 року вбачається, що 28.09.2013 року громадянин ОСОБА_6 поблизу села Грушівці Кельменецького району Чернівецької області на березі річки «Дністер» добровільно видав працівникам поліції човен, дві ставні сітки та дві рибини виду «Білий амур» та «Вирезуб».
Відповідно до «Такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 року №1209 збитки заподіяні внаслідок незаконного добування збирання) або знищення одного екземпляра водних біоресурсів незалежно від розміру та ваги зокрема «Амура білого» становить 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн.
Таким чином, вина обвинуваченого у вчиненому стверджується показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні та письмовими доказами, дослідженими судом.
Суд відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не займався незаконним рибним добувним промислом, яке заподіяло істотної шкоди, оскільки такі твердження спростовуються показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події від 28.09.2013 року та актом добровільної видачі від 28.09.2013 року які узгоджуються між собою.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 з приводу того, що покази свідка ОСОБА_6 є недопустимим доказом, оскільки свідок не був видалений з залу судових засідань і при ньому обвинувачений ОСОБА_4 назвав своє прізвище, ім`я та по батькові, оскільки під час допиту свідка ОСОБА_6 в залі судових засідань не були присутні інші свідки, які не були допитані судом, зате поряд з обвинуваченим ОСОБА_4 перебував його знайомий чоловічої статі в якості слухача. Перед допитом свідка обвинувачений ОСОБА_4 дійсно називав своє ім`я, проте суд вважає, що дана обставина не є підставою для визнання показів свідка ОСОБА_6 недопустимим доказом, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КПК України свідок має право знати, у зв`язку з чим і в якому кримінальному провадженні він допитується. Тобто суд вважає, що в даному випадку видалення свідка з залу не було необхідним, оскільки інших свідків в судовому засіданні та залі суду не було, а той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 при свідкові назвав своє ім`я не є підставою для визнання показів свідка ОСОБА_6 недопустимими.
Крім того, свідок ОСОБА_6 категорично вказав в судовому засіданні на обвинуваченого ОСОБА_4 , як на особу на ім`я ОСОБА_11 , з яким він 28.09.2013 року на річці Дністер поблизу села Грушівці Кельменецького району Чернівецької області незаконно займався рибним добувним промислом.
При цьому обвинувачений ОСОБА_4 не задавав даному свідку жодних питань та не заперечував, що він з ним не знайомий, а також не робив зауважень щодо неправдивості показань даного свідка під час допиту останнього.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 щодо порушення закону при реєстрації даного кримінального провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, зокрема щодо його реєстрації слідчим, а не прокурором, який виділив матеріали досудового розслідування з іншого кримінального провадження, оскільки відповідно до ч.1 ст.214 КПК України ( в редакції станом на 22.01.2014 року слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Тобто слідчий ОСОБА_12 , отримавши від прокурора копії матеріалів досудового розслідування і таким чином, виявивши обставини, що можуть свідчити про вчинення злочину, вніс відповідні відомості 22.01.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому суд вважає, що при реєстрації даного кримінального провадження не було допущено порушень, які б порушували право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 щодо недопустимості доказів, зокрема матеріалів кримінального провадження, які були виділені в копіях, які не засвідчені у встановленому порядку, оскільки протягом судового розгляду ні захисник, ні обвинувачений не висловлювали сумнівів щодо достовірності даних копій та не заявляли відповідних клопотань про надання стороною обвинувачення оригіналів документів, а лише висловили припущення про недостовірність таких документів.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_4 на захист через вручення йому підозри та оформлення письмового повідомлення про підозру з порушенням вимог КПК України, оскільки 31.01.2018 року обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 отримали копію обвинувального акта в даному кримінальному провадженні, про що свідчать відповідні розписки, додані до обвинувального акта. В судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_4 прокурором оголошувався обвинувальний акт і обвинувачений ОСОБА_4 повідомив, що обвинувачення йому зрозуміле та відмовився від дачі показань. В подальшому в межах даного обвинувачення в присутності захисника ОСОБА_5 обвинувачений ОСОБА_4 давав показання, допитувалися свідки та досліджувалися відповідні письмові докази та документи. При цьому прокурор не змінював обвинувачення в суді. Таким чином, суд вважає, що під час судового провадження право на захист обвинуваченого ОСОБА_4 не було порушено, так як йому було відомо суть обвинувачення і судовий розгляд відбувався в присутності захисника в межах пред*явленого обвинувачення.
Суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_5 щодо недопустимості доказів постанов слідчого про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук, оскільки дані документи є процесуальними рішеннями слідчого, а не доказами в розумінні ст. 84 КПК України.
Враховуючи викладене вище суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 249 КК України, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що він вчинив незаконне зайняття рибним добувним промислом, яке заподіяло істотної шкоди.
Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ,5 ст.74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу. Відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 28.09.2013 року вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 249 Кримінального кодексу України, який згідно ч.2 ст. 12 Кримінального кодексу України є злочином невеликої тяжкості і передбачає покарання у виді обмеження волі. З дня вчинення злочину і на даний час минуло три роки.
Перебіг давності не зупинявся, оскільки судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , як підозрюваний, не ухилявся від досудового слідства і суду і всі зупинення досудового розслідування були протиправні та безпідставні, виходячи з такого.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 280 КПК України ( в редакції чинній станом на 13.08.2015 року) досудове розслідування може бути зупинене після повідомлення особі про підозру у разі, якщо: підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності і його місцезнаходження невідоме; відповідно до ч.1 ст. 281 КПК України ( в редакції чинній станом на 13.08.2015 року) якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
Суд вважає, що постанова про зупинення досудового розслідування від 13.08.2015 року в даному кримінальному проваджені винесене слідчим без будь яких підстав та доказів про те, що обвинувачений ОСОБА_4 станом на 13.08.2015 року мав статус підозрюваного та неможливо встановити його місцезнаходження. Відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України ( в редакції чинній станом на 13.08.2015 року) підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
В матеріалах кримінального провадження відсутні дані що орган досудового розслідування вжив всіх передбачених КПК України заходів для встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_4 і останній переховувався від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Таким чином, станом на 13.08.2015 року обвинувачений ОСОБА_4 не мав статусу підозрюваного, йому не було вручено письмове повідомлення про підозру та він не переховувався від органу досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності ні як свідок, ні як підозрюваний.
28.07.2016 року слідчим винесена постанова про зупинення досудового розслідування в даному кримінальному проваджені без будь яких підстав та доказів про те, що ОСОБА_4 станом на 28.07.2016 року мав статус підозрюваного та неможливо встановити його місцезнаходження.
Так, в матеріалах кримінального провадження наявний рапорт оперативного уповноваженого СКП Кельменецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_13 з якого вбачається, що ОСОБА_4 відсутній за місцем свого проживання та рапорт старшого інспектора дозвільної служби Кельменецького РВ УМВС України ОСОБА_14 від 07.03.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 проживає в с. Замостя Вижницького району Чернівецької області, проте зі слів його дружини перебуває за межами населеного пункту.
При цьому орган досудового розслідування з метою встановлення наявності ОСОБА_4 за місцем проживання не звертався до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на проведення обшуку за місцем його проживання, так як відповідно до ч.1 ст.234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
05.01.2018 року відновлено досудове розслідування в даному кримінальному провадженні також безпідставно, через те що його зупинення було безпідставним і в цей день ОСОБА_4 було письмово повідомлено про підозру.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 набув статусу підозрюваного лише 05.01.2018 року і станом на дану дату минули строки притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 249 КК України.
При цьому слід зазначити, що 24.01.2018 року слідчим в черговий раз неправомірно зупинено досудове розслідування в даному кримінальному провадженні, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, що ОСОБА_4 був відсутній з місцем свого проживання, місцезнаходження його не відоме, зокрема, відповідний протокол обшуку житла та іншого володіння за місцем проживання ОСОБА_4 в матеріалах провадження відсутній.
В зв`язку з викладеним вище суд відхиляє доводи та докази сторони обвинувачення про те, що перебіг давності в даному кримінальному провадженні зупинявся через ухилення ОСОБА_4 від досудового слідства.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив вперше злочин, який є злочином невеликої тяжкості, з дня вчинення злочину минуло три роки, ОСОБА_4 протягом даного строку не вчиняв злочинів та не ухилявся від досудового слідства або суду, тому суд вважає, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_4 від покарання на підставі ч.5 ст.74 та ст.49 КК України.
Відповідно до ч.2 ст. 373 КПК України якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
На підставі ч.5 ст.74, ст. 49 КК України, керуючись ст. 369-374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.
Звільнити ОСОБА_4 від покарання на підставі ч.5 ст.74 та ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Апеляційна скарга на вирок суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернівецької області через Кельменецький районний суд. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя