Дата документу 23.10.2018 Справа № 314/4496/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/4496/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/115/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-08 грудня 2010 року Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки;

-03 жовтня 2011 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі, звільнений 24 жовтня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк, що складає 1 рік 4 місяці 14 днів;

-08 липня 2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 2-х років 5-ти місяців позбавлення волі, звільнений 24 квітня 2017 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції із Вільнянською установою виконання покарань №11,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 3 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту прибуття ОСОБА_6 до місця відбуття покарання. Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1220 гривень, на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 680 гривень.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що при призначенні покарання судом не враховано, що ОСОБА_6 , будучи особою раніше неодноразово судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та знову вчинив ряд кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких. Ухвалюючи вирок та призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд застосував положення ст.69 КК України, не обґрунтувавши, які саме обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та вказують про недоцільність і несправедливість покарання у виді позбавлення волі.

Судом визнано обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Однак, в ході як досудового розслідування, так і судового розгляду жодних дій обвинуваченого, які б свідчили про намагання виправити ситуацію, що склалася внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, та надання допомоги обвинуваченим у встановлені невідомих для органу досудового розслідування та суду обставин кримінального провадження, встановлено не було. Визнання судом обставиною, яка пом`якшує покарання, - вчинення злочину внаслідок тяжкого матеріального стану, є невмотивованим, оскільки дана обставина жодним чином не підтверджена.

Крім того, суд надав невірну оцінку обставинам щодо повернення майна потерпілому ОСОБА_11 , оскільки майно потерпілому повернуто не з ініціативи обвинуваченого в добровільному порядку з метою відшкодування завданої шкоди, а свідком у кримінальному провадженні в результаті проведення слідчих дій.

Згідно з вироком суду, 31 серпня 2017 року, приблизно о 22-00 годині, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, проник, перелізши через паркан, на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, належне ОСОБА_9 , а саме: металеву бочку, об`ємом 200 л і вагою 40 кг, вартістю 200 гривень; металеву трубу, довжиною 8 м, діаметром 50 мм і товщиною метала 5 мм, вартістю 220 гривень, а всього викрав майна ОСОБА_9 загальною вартістю 420 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

06 вересня 2017 року, приблизно о 14-00 годині ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, прийшов на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , куди був вільний доступ, звідки таємно викрав належну ОСОБА_11 металеву хвіртку розміром 1,2 м х 1,8 м, товщиною метала 3 мм, вартістю 2000 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

10 вересня 2017 року, приблизно о 22-00 годині, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, проник, перелізши через паркан, на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_9 металеву бочку об`ємом 150 л і вагою 20 кг, вартістю 800 гривень, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на зазначену суму.

17 вересня 2017 року, приблизно о 07-00 годині, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, проник, перехилившись через паркан, у двір житлового будинку АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належну ОСОБА_10 металеву трубу з нержавіючої сталі, яка знаходилася біля паркану, довжиною 3 м, діаметром 80 мм і товщиною метала 3 мм, вартістю 680 гривень, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на зазначену суму.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, частина з яких відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, та активно сприяв розкриттю злочину, характеризується позитивно. Разом з цим, обвинувачений раніше судимий, не працює. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначені покарання суд хоч і вказав у вироку, але в недостатній мірі врахував відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення аналогічних злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, раніше він звільнявся від відбування покарання умовно достроково та з випробуванням, однак через короткій проміжок часу знову вчиняв злочини, в т.ч. і в період іспитового строку, що свідчить про те, що останній не бажає ставати на шлях виправлення, матеріальна шкода в повному обсязі потерпілим не відшкодована, обвинувачений ніде не працює, не має постійного джерела доходу.

Викладене, в свою чергу, свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи.

Крім того, не встановивши наявності кількох обставин, що не тільки пом`якшують покарання, але і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, тобто із застосуванням ст.69 КК України.

На думку колегії суддів, призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, відповідно і застосування ст.69 КК України, в даному випадку є безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим, на підставі ст.ст.407, 409, 413-414 КПК України, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку відповідно до вимог ст.420 КПК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості і характер вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, разом з цим, вину свою визнав, розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання, за місцем проживання характеризується позитивно, шкода потерпілим частково відшкодована. Обставин, що обтяжують покарання, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення, але на мінімальний строк, передбачений законом, зокрема ч.3 ст.185 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413-414, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його оголошення, і може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, але з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3