АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1734/18 Справа № 205/6972/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001649 від 19 травня 2015 року за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції та захисника ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в с. Засосенка Краснинського району Ліпецької області Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року за ст. 185 ч.1 КК України, до 1 року позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік на підставі ст. 75 КК України ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення полі строком на три роки. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 06 червня 2015 року, остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки один місяць із застосуванням примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 194 від 03 вересня 2015 року.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що суд необґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки обвинувачений маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебрався через паркан, будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та доводячи свій умисел до кінця, утримуючи при собі відеореєстратор «Convoy DVD -08 HD», маючи на меті зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, приставив до паркану сходи та почав перелазити, але його дії були помічені потерпілим, який в подальшому затримав ОСОБА_7 , у зв`язку з чим прокурор вважає, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням на територію домоволодіння, вчиненого повторно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та ухвалити виправдувальний вирок.
Захисник зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та вказує, що працівниками правоохоронних органів порушені вимоги ст. 208 КПК України, так як після затримання ОСОБА_7 не складено відповідного протоколу, останньому не роз`яснені його права, проведено обшук особи та в порушення вимог ст. 168 КПК України не складено протокол про тимчасово вилучене майно у затриманої особи. Крім того захисник зазначає, що в порушення вимог ст. 214 КПК України до внесення відомостей, до ЄРДР слідчий провів огляд предмету відео-реєстратора та автомобіля, що можливо лише під час досудового розслідування, тому постанова про визнання речових доказів від 19.07.2015 року, постанова про призначення товарознавчої експертизи від 20.05.2015 року, висновок експерта від 25.05.2015 року, які прийнятті на підставі проведених слідчих дій є неналежними доказами.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді одного року одного дня позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, судом зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання період часу його попереднього ув`язнення з 30 липня 2015 року по 14 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з цивільним позовом.

ОСОБА_7 визнано винуватим за те, що він 18 травня 2015 року, близько 14 години, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибув до будинку АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, перебрався через паркан на територію вказаного домоволодіння, звідки, діючи повторно, з корисливої зацікавленості, вчинив незакінчений замах на таємне викрадення з автомобілю «Ніссан» д/н НОМЕР_1 майна, належного потерпілому ОСОБА_10 , - відеореєстратору «Convoy DVD-08 НD» вартістю 610 грн., але не завершив свій злочинний намір з причин, що не залежали від його волі, так як на місці вчинення злочину був помічений та затриманий потерпілим.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та захисника, які кожен окремо підтримали апеляційні скарги, підозрюваного, який підтримав апеляційну скаргу захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Вирок суду першої інстанції цим вимогам закону не відповідає.
Так , із матеріалів кримінального провадження слідує, що суд розглянув кримінальне провадження за відсутності потерпілого ОСОБА_10 , який жодного разу належним чином не був повідомлений про судовий розгляд.
Згідно до п.5 ч.2 ст. 412 КПК України судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 про невинуватість ОСОБА_7 та доводів апеляційної скарги прокурора про невірну кваліфікацію то апеляційний суд не входить в їх оцінку, оскільки вирок скасовується із -за істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і всі доводи апеляційних скарг необхідно перевірити при новому розгляді в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд прийшов до висновку, що вирок суду необхідно скасувати і призначити новий розгляду у суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України - скасувати, а кримінальне провадження направити для розгляду в той же суд, в іншому складі суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4