Ухвала

Іменем України

25 вересня2018 року

м. Київ
Справа № 569/15679/16-к
Провадження № 51-8831 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 5 липня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2018 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Розваж Острозького району Рівненської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік

не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 5 липня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, за встановлених судом обставин ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 25 червня 2016 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи поблизу кафе «Санта Марія», що за адресою: м. Рівне, вул. Пересопницька, 76, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, проявивши особливу зухвалість, розуміючи протиправність своїх дій і їх скоєння в громадському місці, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яної бити, наніс ОСОБА_7 один удар в область потиличної ділянки голови, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забійної гематоми потилиці, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Водночас, ОСОБА_8 , не реагуючи на зауваження щодо припинення своєї протиправної поведінки, 25 червня 2016 року, близько 18 год. 00 хв., перебуваючи поблизу кафе «Санта Марія», що за адресою: м. Рівне, вул. Пересопницька, 76, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, проявивши особливу зухвалість, розуміючи протиправність своїх дій і їх скоєння в громадському місці, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яної бити, наніс ОСОБА_6 не менше двох ударів нею по тілу, в результаті чого заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематом на лівому стегні та лівому плечі, які згідно висновку експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 , а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Так, захисник вважає, що правова кваліфікація правопорушення вчиненого ОСОБА_5 як злочину проти суспільної небезпеки є безпідставною. Зазначає, що між обвинуваченим та потерпілими існував довготривалий конфлікт, який призвів до стійких неприязних відносин, що свідчить про відсутність хуліганських спонукань у діях ОСОБА_5 . Захисник також вказує на те, що показання потерпілих є непослідовними, не співвідносяться з висновком судово-медичної експертизи та свідченнями очевидців. Крім того, потерпілі стверджували, що обвинувачений орудував бейсбольною битою, що дало підстави для кваліфікації його дій як вчинених із застосуванням спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмета, однак вони не змоги описати цього знаряддя.
Захисник ОСОБА_4 наголошує, що суд апеляційної інстанції вищевказані доводи не перевірив, чим порушив вимоги норм процесуального закону.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що він, надаючи оцінку доказам, по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо вини засудженого ОСОБА_5 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, вчиненому із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які підтвердили під час допиту у суді, що ОСОБА_5 наносив потерпілим удари саме дерев`яною битою; даними протоколів проведення слідчого експерименту з потерпілими, а також висновками судово-медичних експертиз щодо ступеня тяжкості отриманих потерпілими тілесних ушкоджень та можливих обставин їх виникнення.
Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Таким чином, касаційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника ОСОБА_4 в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину переглядалися в апеляційному порядку.Апеляційна інстанція обґрунтовано зазначила, з посиланням на показання потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , вищевказаних свідків та висновки судово-медичних експертиз № 722, № 723, про встановлення місцевим судом того, що ОСОБА_5 наносив удари потерпілим у громадському місці, в присутності значної кількості осіб, у денний час доби з очевидним для нього грубим порушенням громадського порядку, застосувавши предмет, спеціально пристосований для ударів. При цьому, апеляційний суд вказав, що твердження сторони захисту щодо тривалих неприязних стосунків обвинуваченого з потерпілими, що виключає відповідальність за ст. 296 КК України, не знайшли свого об`єктивного підтвердження. З цих підстав, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність.

На переконання суду касаційної інстанції апеляційний суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 , дав на них мотивовану відповідь та обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення.

Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника ОСОБА_13 не наведено.
З огляду на викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 5 липня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3