465/6273/18
1-кс/465/1918/18
слідчого судді
18.10.2018 року м. Львів
Старший слідчий СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області, ОСОБА_4 , звернулася до слідчого судді з клопотанням, яке погоджено з прокурором Львівської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_8 , про накладення арешту на вказане вище вилучене майно, а також на металеву будку, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_5 , з метою недопущення реалізації, відчуження, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі вищезгаданого об`єкту нерухомого майна.
Звертаючись до слідчого судді, слідча та прокурор вважають, що з метою з`ясування обставин справи виникла необхідність у арешті вказаного майна.
У судове засідання старший слідчий СВ Франківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 , не прибула, вимог слідчого представити матеріали кримінального провадження не виконала. У клоапотанні зазначила, що таке слід розглядати без участі особи у власності якої перебуває вилучене майно. Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, разом з тим, не зміг пояснити яке відношення має вилучене майно до кримінального правопорушення яке ним та органом досудового розслідування кваліфікується за ч. 1 ст. 272 КК України, як , проушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь - якому підприємстві особою, яка зобовязана їх дотримувати, якщо це порушення зстворило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідуків або заподіяло шкоду здоровю потерпілого.
Не вказано таких підстав і в розглядуваному клопотанні, у звязку з чим, клопотання не відповідає вимогам ст. 171 вказаного закону.
У клопотанні не вказані всі фактичні обставини, які встановлювалися органом досудового слідства. Отже, дане клопотання про арешт майна, є характерним зловживанням слідчим та прокурором своїми процесуальними правами та має на меті арештувати майно, що не має відношення до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 272 КК України.
Крім того, прокурор не представив для огляду слідчому судді в судовому засіданні майна, на яке клопоче накласти арешт, хоч така вимога ставилася, за виключенням металевої будки.
З огляду на викладене, приходжу до беззаперечного висновку, що вчинення так званих процесуальних дій слідчими у даному кримінальному провадженні, як і прокурором, з яким погоджуються слідчі дії та клопотання, вчинені в супереч вимогам ст. 7-9 КПК України, і в першу чергу ст. 13 вказаного Кодексу, згідно з якою, не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим кодексом. Таких випадків ні у протоколі огляду ні у клопотанні не наведено, не покликався на такі і прокурор в судовому засіданні, а отже відбулося несанціоноване проникнення у приміщення металевої будки правова належність якої, матеріалами кримінального правопорушення не підтверджується.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Статтею 98 КПК України, визначено критерії речових доказів. Проте органом досудового розслідування не додано до клопотання про накладення арешту на майно будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним для речових доказів.
Згідно з статтею 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а при вирішенні клопотання слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, розмір шкоди, завданої злочином, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб.
В рішенні ЄСПЛ по справі «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008 р. Судом наголошується, що при вирішенні питання про арешт майна необхідно дотримуватися ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Згідно ст. 16 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
У ст. 13 Конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, вважаю, що слідчим та прокурором не доведено наявності передбачених законом підстав, необхідних для застосування арешту майна, а тому в даному провадженні не вбачається правових підстав для арешту майна, вилучених під час огляду місця події, оскільки такий огляд був нічим іншим, як несанкціонованим обшуком.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 132, 170-173, 404, 407, 422 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_9