УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 523/3260/15
провадження № 51-8568ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2018 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК.
Суть питання
За вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 119 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він 05 липня 2014 року, приблизно о 23:30, будучи у стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходився біля будинку № 23 на вул. Заболотного у м. Одеса, де в цей час до них підійшов ОСОБА_8 та розпочав конфлікт, який переріс в бійку між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 . Під час цієї бійки ОСОБА_4 , повідомивши всім, що у нього в руках розкладний ніж почав наближатися до ОСОБА_8 , при цьому, розмахуючи та погрожуючи йому ножем. ОСОБА_8 з метою уникнення отримання тілесних ушкоджень схопив праву руку ОСОБА_4 та почав її утримувати, на, що ОСОБА_4 , тримаючи ніж вирвав свою руку та необережно вдарив цим ножем ОСОБА_6 , який знаходився позаду нього з правого боку, в область лівої частини грудної клітки внаслідок чого настала смерть останнього.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 5 961,16 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, внаслідок суворості, просить змінити постановлені у кримінальному проваджені судові рішення і призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК.
На обґрунтування своїх вимог захисник указує на те, що суди першої і апеляційної інстанцій, при призначенні засудженому покарання, належним чином не врахували, що ОСОБА_4 визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, примирився з потерпілою, неодноразово просив у неї вибачення, частково відшкодував заподіяну шкоду. Крім того, на думку захисника, суди залишили поза увагою дані, що характеризують ОСОБА_4 , а саме те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується, має низку захворювань. Вказане, на думку захисника, свідчить про можливість призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 1 ст. 119 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині захисником не оскаржуються.
Частиною 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого, котрий визнав свою вину, раніше не судимий, добре характеризується за місцем проживання. Також судом враховано стан здоров`я засудженого та думку потерпілої, яка наполягала на призначенні засудженому суворого покарання. При цьому, суд відніс вчинення ОСОБА_4 злочину у стані алкогольного сп`яніння, до обставини, що обтяжує покарання, та навів мотиви, з яких він не вбачав підстав для визнання щирого каяття, як обставину, що його пом`якшує.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому мінімального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його засуджено. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.
Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим унаслідок суворості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 , не погоджуючись із вироком місцевого суду, подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи, в тому числі й щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним захисником ОСОБА_5 у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, в частині призначення засудженому покарання, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, в частині визначення виду і розміру призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, вмотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 07 червня 2018 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3