АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/346/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 642/7500/16-К
Категорія: ч.2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0003602 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 липня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Липецької області, Добринського району, с. Паршинівка, українця, громадянина України, раніше не судимого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено обчислювати з 06.10.2016 року.
Зараховано ОСОБА_10 в строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено без змін - у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27) УДПтСУ в Харківській області;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Харківської області, м. Куп`янськ, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено обчислювати з 06.10.2016 року.
Зараховано ОСОБА_11 в строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_11 залишено без змін - у вигляді тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань (№27) УДПтСУ в Харківській області.
В рахунок цивільного позову стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Питання про речові докази суд вирішив відповідно до ст. 100 КПК України.
Арешт на майно, що був накладений згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 11.10.2016 року, після набрання вироком законної сили визначено скасувати.

Згідно вироку, ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 вчинили кримінальне правопорушення при наступних обставинах:
так, 06.10.2016 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись за адресою: м. Харків, вул. Котлова, 38 викликали автомобіль таксі «Любимое». По приїзду автомобіля таксі, марки Мерседес С200, синього кольору, д.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 сіли в салон вищевказаного автомобіля, за кермом якого знаходився потерпілий ОСОБА_7 . ОСОБА_10 сів на переднє сидіння автомобіля, поруч з водієм, а ОСОБА_11 сів на заднє сидіння автомобіля, зправа. Через 10 хвилин ОСОБА_7 привіз ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , на їх прохання, за адресою: м. Харків, вул. Волонтерська, 2-Ж. Реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих мотивів, ОСОБА_10 попросив ОСОБА_7 відкрити багажник автомобіля. ОСОБА_7 не виходив з автомобіля та повідомив ОСОБА_10 , що той може вийти та сам відкрити багажник.
ОСОБА_10 вийшов з автомобіля та сам відкрив багажник. Після чого ОСОБА_10 сказав ОСОБА_7 , що він не може закрити багажник автомобіля. ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та підійшов до багажника. В цей момент ОСОБА_10 наніс 5 ударів по голові ОСОБА_7 тупим твердим предметом, після чого ОСОБА_7 від ударів впав на землю. ОСОБА_10 , продовжуючи свої злочинні дії, наніс ОСОБА_7 удари ногою по ребрам з лівої сторони тулуба. В цей момент ОСОБА_11 , знаходячись в салоні вищевказаного автомобіля, переліз на переднє сидіння та почав шукати грошові кошти або які-небудь інші цінні речі. Після чого, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 стали вимагати у ОСОБА_7 грошові кошти, на що останній відповів, що в нього маються лише дрібні купюри. Після цього, продовжуючи реалізовувати свій спільний злочинний умисел направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_10 разом ОСОБА_11 відкрили барсетку, котра висіла на шиї ОСОБА_7 та дістали з неї грошові кошти в сумі 1200 грн., котрі ОСОБА_10 поклав до своєї кишені.
Крім того, ОСОБА_11 дістав з кишені куртки ОСОБА_7 мобільний телефон Nокіа 6300, котрий не представляє для потерпіого матеріальної цінності. Крім того, ОСОБА_10 разом ОСОБА_11 намагалися викрасти з автомобіля магнітолу, однак останнім це не вдалося. Після чого, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 наказали ОСОБА_7 відвезти їх у вказаному ними напрямку, на що ОСОБА_7 , розуміючи загрозу своєму життю та здоров`ю, виконав наказ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Проїжджаючи по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, з метою запобігти протиправним діям ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернув до автозаправки «WOG» за адресою: м. Харків, в`їзд Малопанасівський, 1, тим самим не виконавши наказу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на що останні з метою подавлення волі потерпілого стали погрожувати останньому застосуванням електрошокеру, та реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_11 підніс електрошокер з правої сторони до шиї потерпілого ОСОБА_7 та два рази застосував його. Незважаючи на погрози та насильство ОСОБА_10 та ОСОБА_11 потерпілий ОСОБА_7 приїхав на автозаправку «WOG» за адресою: м. Харків, в`їзд Малопанасівський, 1 де зупинив автомобіль. ОСОБА_10 разом ОСОБА_11 вибігли з автомобіля та з місця злочину з викраденим майном зникли.
Своїми вищевказаними, протиправними, злочинними діями ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 причинили потерпілому ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 5860-ая/16 від 07.10.2016 року наступні тілесні ушкодження: забиті рани в правій завушно-потиличній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, правій лобній ділянці, забиті поверхневі рани в лівій скроневій ділянці та на лівій вушній раковині, синець на правому колінному суглобі. Ці ушкодження утворилися: забиті рани від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, синці-від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар або удар-стиснення та могли бути отримані: забиті поверхневі рани та синець протягом доби до моменту огляду, забиті рани в правій завушно-потиличній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, правій лобній ділянці-не пізніше дати звернення та встановлення ушкоджень у лікувальному закладі 06.10.2016р. За ступенем тяжкості: забиті рани в правій завушно-потиличній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, правій лобній ділянці належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів. Забиті поверхневі рани в лівій скроневій ділянці та на лівій вушній раковині, синець на правому колінному суглобі викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В своїх апеляційних доводах обвинувачений вказує на те, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист, оскільки під час відібрання у нього зразків крові не був присутній захисник, а також слідчим було проігноровано клопотання сторони захисту про встановлення механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Крім того, апелянт зазначає, що судом не усунені суперечності в показаннях потерпілого ОСОБА_7 , які він надавав під час судового розгляду щодо застосування до нього електрошокеру, що свідчить про однобічність суду в оцінці доказів. Також, на думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено його вини за пред`явленим обвинуваченням, а висновки суду, які зазначені в оскаржуваному вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки потерпілому було спричиненні лише легкі тілесні ушкодження, що свідчить про неправильну правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.187 КК України;

- захисник ОСОБА_8 , з уточненою апеляційною вимогою, просить вироку суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свою вимогу захисник вказує на те, що дії ОСОБА_10 невірно кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК України, оскільки потерпілому спричиненні лише легкі тілесні ушкодження та загрози його життю чи здоров`ю не було. В апеляційних доводах захисник також зазначає про те, що в автомобілі ОСОБА_7 , згідно проведеної експертизи, не було виявлено будь-яких відбитків пальців обвинувачених, що спростовує версію сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 шукали речі в машині потерпілого. Крім того, як зазначає апелянт, до матеріалів кримінального провадження не було долучено електрошокер, за допомогою якого, згідно пред`явленого обвинувачення, було здійснено напад на потерпілого. Також захисник вказує на те, що показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 мають суперечності, але судом першої інстанції вони усунуті не були, що свідчить про однобічність судового розгляду;

- захисник ОСОБА_12 , з уточненою апеляційною вимогою, просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_11 скасувати та закрити провадження. В своїх апеляційних доводах захисник зазначає, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, не доводять вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Крім того, захисник вказує на те, що відбитків пальців її підзахисного в автомобілі потерпілого не виявлено, електрошокер в якості доказу до матеріалів справи не долучений, на одязі ОСОБА_11 слідів крові ОСОБА_7 не виявлено, а відбір і дослідження біологічних зразків обвинуваченого та проведення судово-медичних експертиз за цим провадженні відбувались з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_11 підтримав апеляційну доводи захисника ОСОБА_12 та просив скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили призначити новий розгляд в суді першої інстанції, внаслідок допущення судом істотних вимог кримінального процесуального закону, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_8 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 інкримінованого їм злочину, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував їх дії та обґрунтовано прийшов до висновку про їх винуватість у вчиненні злочину, передбачених ч.2 ст. 187 КК України.

Апеляційні доводи захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які підтримали обвинувачені ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , про припущення та помилковість висновків суду зазначених у вироку, а також їх суперечність фактичним обставинам справи, мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності у зв`язку з обораною лінією захисту. Такі твердження захисників та обвинувачених повністю спростовуються об`єктивними відомостями, дослідженими судом першої інстанції в судовому засіданні за участю сторін, внаслідок чого судом надано їм обґрунтовану оцінку в нарадчій кімнаті за наслідками проведення всього судового розгляду.
Зокрема, суд першої інстанції послався у вироку в обґрунтування винуватості обвинувачених за пред`явленим обвинуваченням за ч.2 ст. 187 КК України на низку доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.
Суд ретельно допитав потерпілого ОСОБА_7 , який надав показання про те, що 06.10.2016 року надійшов виклик таксі, по приїзду він привіз ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за узгодженою адресою, а коли ОСОБА_10 , вийшов з автомобілю попросив його відкрити багажник, він відповів, що той сам зможе його відкрити, якщо захоче, однак довелось вийти, проте не дійшовши до задньої частини автомобіля, у відповідь відчув удари по голові тяжким предметом, всього ударів було близько п`яти, а коли почав бігти, будучи в крові, впав, отримав кілька ударів по ребрам ногою.
При цьому колегія суддів також бере до уваги показання потерпілого, які він надавав під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_11 шукав речі в машині, в нього забрали його телефон та гроші. При цьому ОСОБА_10 щось, чого він не міг побачити, наставляв йому до голови, однак сприймаючи той предмет як «пістолет», він відчував загрозу своєму життю. По приїзду на заправку ОСОБА_11 наносив удари шокером декілька разів. Також вказав, що він цілком сприймав погрози обвинувачених його життю, як реальні. Потерпілий зазначив, що йому погрожували обвинувачені тим, що його вб`ють.
Таким чином, у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_7 ,які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_8 не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілого під сумнів.

Зазначені показання потерпілого ОСОБА_7 також підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що коли він під`їхав на заправку в нього було відкрито вікно, він побачив, як наближається автомобіль, у водія манера керування була невпевненою, той швидко заїхав на заправку, зрозумів, щось діється, виразно почув удари в автомобілі, крики, першою реакцією була небезпека, яку сприйняв як реальну, чув звуки електрошокера, коли здавав назад, пошкодив автомобіль, що стояв позаду, приїхала патрульна машина. Чув звук шокера як в автомобілі так і на вулиці за колонкою заправки, знає як він звучить, оскільки у нього був спеціальний курс із застосування спецзасобів.
Свідок ОСОБА_14 під час допиту в суді першої інстанції пояснив, що працює на автозаправній станції, бачив як автомобіль різко повернув на заправку, з машини були чутні звуки електрошокеру, підходячи з напарником до автомобіля, побачили як вибігають двоє хлопців, що тікають, вони викликали поліцію.

Судом першої інстанції, також був досліджені протоколи пред`явлення особи для впізнання :

- від 07.10.2016 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого, під час пред`явлення осіб для впізнання, свідок ОСОБА_13 впізнав особу під № 2, як таку, котра разом з іншою особою вибігали з автомобіля марки Мерседес С200, синього кольору 06.10.2016 року о 22.00 год. на заправці «WOG» за адресою: м. Харків по вул. В. Панасівська. Під час пред`явлення осіб для впізнання, під № 2 був ОСОБА_10 (т. 1 арк. 103-107).
- від 07.10.2016 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого, під час пред`явлення осіб для впізнання, потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу під № 3, як таку, котра разом з іншою особою 06.10.2016 року о 22.00 год. скоїла розбійний напад на нього, нанесла тілесні ушкодження та заволоділа грошовими коштами та мобільним телефоном. Під час пред`явлення осіб для впізнання, під № 3 був ОСОБА_10 (т. 1 арк. 108-112).
- від 07.10.2016 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого, під час пред`явлення осіб для впізнання, свідок ОСОБА_13 впізнав особу під № 3, як таку, котра разом з іншою особою вибігали з автомобіля марки Мерседес С200, синього кольору 06.10.2016 року о 22.00 год. на заправці «WOG» за адресою: м. Харків по вул. В. Панасівська та направлялися в бік вул. 8 Березня. Під час пред`явлення осіб для впізнання, під № 3 був ОСОБА_11 (т. 1 арк. 113-117).
- від 07.10.2016 та фототаблицею до нього, відповідно до якого, під час пред`явлення осіб для впізнання, потерпілий ОСОБА_7 впізнав особу під № 3, як таку, котра разом з іншою особою 06.10.2016 року о 22.00 год. скоїла розбійний напад на нього, нанесла тілесні ушкодження та заволоділа грошовими коштами та мобільним телефоном. Під час пред`явлення осіб для впізнання, під № 3 був ОСОБА_11 (т. 1 арк. 118-122).
Апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 щодо наявності суперечностей в протоколі пред`явлення особи для впізнання від 07.10.2016 року та фототаблицею до нього, оскільки згідно відомостей цього протоколу, свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_10 по одягу, але у нього вже було вилучено куртку в якості доказу, в яку він був одягнутий під час подій згідно пред`явленого обвинувачення є суб`єктивними та необґрунтованими, оскільки цей свідок під час допиту 27 лютого 2017 року в судовому засіданні в суді першої інстанції чітко зазначив, що він добре запам`ятав осіб, які вибігли з автомобіля марки Мерседес С200 на заправці «WOG», а також в чому саме вони були одягнуті. Свідок ОСОБА_13 також впізнав обвинувачених і під час судового засідання в суді першої інстанції (арк.61-62 т.1).

Відповідно до відомостей, що зафіксовані в протоколі огляду місця події від 06.10.2016 року та ілюстративних матеріалах до протоколу, за адресою : АДРЕСА_2 , були виявлені громадяни ОСОБА_11 , у якого було вилучено: зв`язка з 3-х ключів з брелком; мобільний телефон HUAWEI імей: НОМЕР_2 ; грошові кошти в сумі 402 гривні; дві пачки сигарет «КЕНТ» та ОСОБА_10 , у якого було вилучено: грошові кошти в сумі 400 (чотириста) гривень; мобільний телефон «Самсунг», чорного кольору, імей: НОМЕР_3 ; пачка сигарет «ЛМ»; запальничка «ВІС»; фонарик; куртку, на правому рукаві якої малися сліди речовини бурого кольору.
Колегія суддів також не може погодитися з апеляційними доводами захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_10 щодо наявності розбіжностей між грошима, що були викрадені у потерпілого, та грошовими коштами, які були вилучені у обвинувачених під час проведення огляду місця події, а також відсутністю у них викраденого мобільного телефону Nокіа 6300, оскільки обвинувачені мали достатньо часу після вчиненого злочину і до моменту їх затримання працівниками правоохоронних органів позбавитися телефону потерпілого та частиною викраденого майна.

Крім того, апеляційні доводи захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про відсутність в автомобілі ОСОБА_7 відбитків пальців рук обвинувачених самі по собі не можуть спростувати правильність висновків суду першої інстанції щодо здійснення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 нападу з метою заволодіння майном потерпілого, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб, оскільки суд послався на низку інших доказів, зокрема і на показання потерпілого ОСОБА_7 , з яких об`єктивно вбачається прямий умисел ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на здійснення розбою.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) ( 2341-14 ) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Як вбачається з висновків судово-медичної експертизи № 5860-ая/16 від 07.10.2016 року (т. 1 арк. 101-102), у ОСОБА_7 мали місце наступні тілесні ушкодження: забиті рани в правій завушно-потиличній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, правій лобній ділянці, забиті поверхневі рани в лівій скроневій ділянці та на лівій вушній раковині, синець на правому колінному суглобі. Ці ушкодження утворилися: забиті рани від ударної травматичної дії тупих твердих предметів, синці-від травматичної дії тупих твердих предметів за механізмом удар або удар-стиснення та могли бути отримані: забиті поверхневі рани та синець протягом доби до моменту огляду, забиті рани в правій завушно-потиличній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, правій лобній ділянці-не пізніше дати звернення та встановлення ушкоджень у лікувальному закладі 06.10.2016 року.
За ступенем тяжкості: забиті рани в правій завушно-потиличній ділянці, в лівій тім`яній ділянці, правій лобній ділянці належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х тижнів.
Забиті поверхневі рани в лівій скроневій ділянці та на лівій вушній раковині, синець на правому колінному суглобі викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Ці висновки судово-медичної експертизи № 5860-ая/16 від 07.10.2016 року сторона захисту під час апеляційного розгляду кримінального провадження не оспорювала та не заявляла будь-яких клопотань щодо проведення повторної або додаткової судово-медичної експертизи щодо встановлення у потерпілого відсутності або наявності тілесних ушкоджень внаслідок інкримінованих обвинуваченим подій, а також їх ступеню тяжкості.

Поряд з цим, враховуючи встановлену послідовність і хронологію події грабежу потерпілого ОСОБА_7 , об`єктивно вбачається, що до потерпілого з боку ОСОБА_10 , за мовчазною згодою ОСОБА_11 , тобто у співучасті групою осіб, спочатку було застосовано насильство, небезпечне для життя та здоров`я, внаслідок якого потерпілий отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6-ти днів, але не більше 3-х днів, після чого обвинувачені заволоділи його грошовими коштами у сумі 1200 грн. та мобільним телефоном Nокіа 6300, який не представляє для потерпілого матеріальної цінності. Потім залякавши потерпілого обвинувачені почали примушувати та примусили ОСОБА_7 виконувати їх розпорядження до поїздки на автомобілі в певному напрямку. Зазначені незаконні дії об`єктивно викликали у потерпілого побоювання і загрозу за своє життя та здоров`я, внаслідок чого він підкорився до вимог обвинувачених відвезти їх у вказаному ними напрямку.
Вказані незаконні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 містять об`єктивні та суб`єктивні ознаки розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, що є достатнім для кваліфікації їх дій за ч.2 ст.187 КК України. За таких обставин, апеляційні твердження захисників та ОСОБА_10 про неправильність кваліфікації дій обвинувачених є цілком необґрунтованими, а у суду відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_7 та свідків, які попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.
При цьому належить врахувати, що при судовому розгляді в судах першої та апеляційної інстанції обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили про своє спільне перебування за адресами та датами, що зазначені в пред`явленому обвинуваченні, а обвинувачений ОСОБА_10 вказував про те, що він безпосередньо заподіював тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .
За таких обставин, на думку колегії суддів, дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.187 КК України, а твердження обвинувачених та їх захисників про відсутність умислу щодо здійснення нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном є спробую ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинення злочину.
Апеляційні доводи захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що до матеріалів кримінального провадження не долучений знаряддя вчинення злочину - електрошокер, за допомогою якого було здійснено напад на потерпілого в автомобілі, не спростовують показання потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні в суді першої інстанції надав показання про те, що по приїзду на заправку «WOG», ОСОБА_11 наносив йому декілька разів удари предметом, який він сприймав як електошокер, оскільки цей предмет видавав відповідні звуки та гучне потріскування. Також потерпілий зазначив, що він цілком реально сприймав усні погрози обвинувачених як загрози для свого життя та здоров`я.
Крім того, свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 під час їх допиту в судових засіданнях від 22 лютого 2017 року (арк.61-62 т.1) та 22 березня 2017 року (арк.79-80 т.1) надали показання про те, що коли автомобіль марки Мерседес С200 різко повернув на заправку «WOG», з машини були чутні звуки електрошокеру, що також спростовують апеляційні доводи сторони захисту в цій частині.
При цьому належить врахувати, що потерпілий ОСОБА_7 та свідки ОСОБА_13 і ОСОБА_14 в суді першої інстанції були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, з обвинуваченими вони раніше знайомі не були, особистих неприязних стосунків з ним не мали, і будь-яких обставин, які б могли давати потерпілому та свідкам підстави для обмови обвинувачених, судом не встановлено.
Таким чином, у колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілого та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілого та свідків під сумнів.

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 2344-И/16 від 22.11.2016 року, відповідно до яких: кров громадянина ОСОБА_7 відноситься до групи В з ізогемагглютиніном анти-А; кров громадянина ОСОБА_15 відноситься до групи В з ізогемагглютиніном анти А; кров громадянина ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемагглютиніном анти-В. На куртці ОСОБА_10 , в об`єктах №№5,7,11,13,16, виявлена кров людини групи В з ізогемагглютиніном анти-А, походження якої від гр-на ОСОБА_7 не виключається. Однак, також не можна виключити можливості домішки крові в зазначених об`єктах та від ОСОБА_15 , при наявності у нього тілесних ушкоджень, що супроводжувалися зовнішньою кровотечею, на момент зазначених подій. Від гр-на ОСОБА_10 ця кров відбутися не могла. На вищевказаної куртці, в об`єктах №№8,9,15, виявлена кров людини групи А зізогемагглютиніном анти-В, властивої самому ОСОБА_10 . Від гр.гр. ОСОБА_7 і ОСОБА_15 ця кров відбутися не могла. На цій же куртці, в об`єктах №№6,14, виявлена кров людини і виявлені антигени А і В. Такий результат може бути при змішуванні крові групи А з ізогемагглютиніном анти-В, властивої ОСОБА_10 , з кров`ю групи В з ізогемагглютиніном анти-А, властивої ОСОБА_7 , або ОСОБА_15 (арк. 163-165 т. 1).
Апеляційні доводи захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 щодо недопустимості висновків судово-медичних експертиз № 2342-И/16 від 12.10.2016 року, № 2341-И/16 від 13.10.2016 року та № 2344-И/16 від 22.11.2016 року (арк.157, 161, 163-165 т.1) як доказів, внаслідок порушення вимог КПК України під час відібрання у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зразків крові для проведення експертиз, є безпідставними, оскільки згідно відомостей протоколів отримання зразків крові для експертизи від 12.10.2016 року (арк.154, 158 т.1), у обвинувачених взято зразки крові, які вони надали в добровільному порядку в присутності двох понятих та спеціаліста, а в подальшому ці зразки було ідентифіковано.
Крім того, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не наполягали щодо обов`язкової участі захисника під час проведення цієї процесуальної дії, не заявляли відповідних клопотань, а також не робили будь-яких письмових зауважень з цього приводу.
Більш того, під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, доказів про те, що ідентифікована кров не належить обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , стороною захисту не надано, а також не заявлено клопотань щодо повторного проведення судово-імунологічної експертизи.
При цьому належить врахувати, що сторона захисту не надала доказів, які спростовують висновки судово-медичних експертиз № 2342-И/16 від 12.10.2016 року, № 2341-И/16 від 13.10.2016 року та № 2344-И/16 від 22.11.2016 року щодо належності цих зразків крові саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а всі інші експертні дослідження експертів-імунологів провадилися шляхом порівняння зразків крові обвинувачених та потерпілого, в тому числі стосовно наявності слідів та залишків крові на одежі ОСОБА_10 , яку було вилучено під час огляду місця події 06 жовтня 2016 року (арк.85-92, 123-125 т.1).
Під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції , стороною захисту не надано відомостей на спростування висновків судово-медичних експертів та висновків суду першої інстанції, зроблених на підставі цих відомостей.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитися з апеляційними доводами захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 про неналежність та недопустимість зазначених доказів - висновків судово-медичних експертиз № 2342-И/16 від 12.10.2016 року, № 2341-И/16 від 13.10.2016 року та № 2344-И/16 від 22.11.2016 року.

Отже, версія та апеляційні доводи захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_10 про незгоду з вироком суду першої інстанції, в яких вони посилаються на суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинувачення у інкримінованому їм злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної вимоги обвинуваченого та захисників в частині скасування вироку.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, а саме як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог ч.3 ст. 404 КПК України, внаслідок відсутності клопотань сторін, позбавленийпроцесуальної можливості з власної ініціативи повторно або додатково досліджувати будь-які докази, з оцінкою яких не погоджується сторона захисту, вимагаючи скасування оскаржуваного вироку.

Крім того, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого вироку, не вбачається. Колегія суддів, позбавлена процесуальної можливості скасувати оскаржуваний вирок з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки апеляційні доводи захисника на містять підстав, передбачених ч.1 ст. 415 КПК України, що об`єктивно встановлено під час апеляційного розгляду.
Разом з цим, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції помилково встановив та врахував обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою. Вказане процесуальне рішення суду не узгоджується з нормою ст.67 ч.4 КК України про те, що якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
За таких обставин, оскаржуваний вирок підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини вироку висновку та вказівку суду про визнання і врахування при призначенні покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обставини, що його обтяжує, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, що обумовлює часткове задоволення апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_8 .
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції щодо можливості вирішення питання про процесуальні витрати за цим провадженням в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань (№ 27), з 06 жовтня 2016 року по 20 вересня 2018 року включно стосовно кожного, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404; 405; 407 ч. 1 п. 2; 408 ч.1 п.4; 413 ч.1 п.2; 418; 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_12 і ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 14 липня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку висновок та вказівку суду про визнання і врахування при призначенні покарання обвинуваченим обставину, що його обтяжує вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахувати у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 06 жовтня 2016 року по 20 вересня 2018 року включно кожному, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - в той самий строк з дня отримання ними копії повного тексту судового рішення.
Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4