Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 531/107/18
Провадження №1-кп/542/106/18
В И Р О К
іменем України

29 травня 2018 року смт. Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000785 від 27.11.2017 року за обвинуваченням:

(1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка, Машівського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.01.2018 року Машівським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.;

(2) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Варварівка Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 ,

(3) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Дмитрівка, Машівського району Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.09.2015 року Машівським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України, був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-01.04.2016 року Машівським районним судом Полтавської області за ст. 185 ч.2 КК України із застосуванням ст.71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі; звільнений 16.06.2017 року за відбуттям строку покарання;

(4) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Карпівці Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В середині жовтня 2017 року, точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_3 вирішив скоїти крадіжку зерна сої з складського приміщення ТОВ ім. А.Л. Фисуна, що розташоване в с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області. Реалізуючи свій злочинний намір, що спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, користуючись тим, що його ніхто не бачить, умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, перебуваючи на своїй робочій зміні в нічну пору доби, крізь вікно проник до складського приміщення № 57 ТОВ ім. А.Л. Фисуна, де насипав до полімерних мішків зерно сої в загальній кількості 5 мішків, загальною вагою 146 кг., вартістю 10 грн. 80 коп. за 1 кг. на загальну суму 1576,80 грн., що належить ФГ «Яніна - Лип`янка», юридична адреса с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області та яке відповідно до договору відповідального зберігання майна знаходилося на зберіганні в даному складському приміщенні та потім погрузив мішки до автомобіля ОСОБА_11 , якому не повідомив про злочинне походження зерна сої, який в свою чергу вивіз їх за територію товариства. В подальшому викраденим зерном сої ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, а саме перевіз за місцем свого проживання для подальшого використання в господарстві.

Окрім цього, наприкінці листопада 2017 року, точна дата слідством не встановлена, ОСОБА_4 вирішив скоїти крадіжку зерна сої з складського приміщення ТОВ ім. А.Л. Фисуна, що розташоване в с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області. Реалізуючи свій злочинний намір, що спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 запропонував своїм знайомим ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проникнути до даного складського приміщення та скоїти звідти крадіжку зерна сої, продати її та вилучені грошові кошти розподілити між собою, на що останні погодилися та маючи попередню змову між собою, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, користуючись тим, що їх ніхто не бачить, умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, скоїли злочин при наступних обставинах. А саме ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 підійшли до території складського приміщення № 57 ТОВ ім. А.Л. Фисуна, де їх зустрів присутній ОСОБА_3 , який працював охоронцем на вказаному товаристві та перебував на своїй робочій зміні. Втрьох вони підійшли до складського приміщення, де крізь щілину у вхідних дверях проникли до приміщення даного складу. Далі до них під`їхав на своєму автомобілі марки ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1981 року випуску ОСОБА_6 , який також проник до приміщення складу, після чого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 почали насипати до полімерних мішків зерно сої та в загальній кількості 24 мішка, загальною вагою 1 154 кг., вартістю 10 грн. 80 коп. за 1 кг. на загальну суму 12 463, 20 грн., що належить ФГ «Яніна - Лип`янка», юридична адреса: с. Лип`янка Карлівського району Полтавської області та яке відповідно до договору відповідального зберігання майна знаходилося на зберіганні в даному складському приміщенні та грузити до автомобіля ОСОБА_6 , який в свою чергу перевіз за три поїзди вказане зерно сої в мішках. Після чого викрадене зерно сої ОСОБА_4 продав, а вилучені грошові кошти розподілив між іншими співучасниками, чим спричинив матеріальну шкоду ФГ «Яніна - Лип`янка» на вищевказану суму.

У судовому засідання обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України визнали повністю.

Представник потерпілого ФГ «Яніна-Лип`янка» в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що завдані збитки обвинуваченими відшкодовано у повному обсязі, при призначенні покарання покладається на розсуд суду (а.с.72).

Допитавши обвинувачених, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про те, що вина обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України доведена повністю.

За епізодом викрадення майна, що належить ФГ «Яніна-Лип`янка», вчиненого в середині жовтня 2017 року вина ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що він, працюючи сторожем в ТОВ ім. А.Л.Фисуна, в середині жовтня 2017 року здійснив крадіжку зерна сої зі складського приміщення за місцем роботи. Так, перебуваючи на своїй робочій зміні, вночі, він проник через вікно до складу, де набрав в мішки, які приніс з собою, зерно сої. Після чого, так само, через вікно витягнув вже наповнені мішки, їх всього було пять, які на автомобіля свого дядьки ОСОБА_11 вони перевезли за місцем свого мешкання для подальшого використання в господарстві.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 доводять ту обставину, що він, в середині жовтня 2017 року, працюючи ТОВ ім. А.Л.Фисуна сторожем, проник через вікно до складського приміщення та таємно викрав зерно сої в загальній кількості 5 мішків та підтверджується наступними доказами.

Відповідно до акту інвентаризації сої товарної від 27.11.2017 року станом на 27.11.2017 року в ході інвентаризації комісією було виявлено нестачу сої товарної, яка належить ФГ «Яніна-Лип`янка» (а.с.138).

Згідно з довідками №14 та №14/1 від 29.11.2017 року (а.с.139,140) встановлено, що земельна ділянка ФГ «Яніна-Лип`янка» в 2017 році була засіяна соєю, що є власністю господарства та станом на 29.11.2017 року вартість 1 кг сої товарної становить 10 грн. 80 коп.

Відповідно до довідки №15 від 29.11.2017 року та договору відповідального зберігання майна від 01.09.2017 року (а.с.142-144) соя товарна в кількості 42 тн.600 кг., яка належить ФГ «Яніна-Лип`янка», зберігалась в складському приміщенні ТОВ ім ОСОБА_12 та перебувала під охороною.

Згідно з наказом №85 від 14.09.2017 року ОСОБА_3 з 15.09.2017 року був прийнятий на роботу СТОВ «Карлівське ІПП» на посаду сторожа (а.с.181).

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо кількості викраденого та способу розпорядження майном, об`єктивно підтверджується протоколом огляду від 28.11.2017 року, згідно з яким він за місцем свого мешкання добровільно надав 5 мішків зерна сої, загальною вагою 146 кг. (а.с. 146-147).

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням до іншого приміщення.

За епізодом викрадення майна, що належить ФГ «Яніна-Лип`янка», вчиненого наприкінці листопада 2017 року вина ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 показав, що в листопаді 2017 року він зустрів свого знайомого ОСОБА_4 , в ході розмови він запропонував йому викрасти з ангару зерно сої. Він, ОСОБА_3 , погодився. ОСОБА_4 прийшов разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за місцем його роботи. При цьому вони втрьох пішли до складу з зерном, а він, ОСОБА_3 , залишився на своєму робочому місці спостерігати за тим, щоб не було сторонніх осіб, та попередити про небезпеку. Пізніше він прийшов до них в склад та допомагав зв`язувати мішки з зерном та тримав їм ворота, коли вони виносили їх зі складу. Мішки грузили на автомобіль ОСОБА_6 та перевозили на подвіря за місцем мешкання ОСОБА_6 . Було близько 23-24 мішків, які вони перевезли за 3 рази. Пізніше він отримав 1000 грн. від ОСОБА_4 за продаж вказаного зерна.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що в листопаді 2017 року він зустрів свого знайомого ОСОБА_3 , який в ході розмови розповів йому, що зі складського приміщення, за місцем своєї роботи, він виносив зерно сої, та залишився непоміченим. На що він, запропонував ще викрасти зерно. Крім того, вони домовились з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останній мав перевозити сою на своєму автомобілі. В вечірній час доби вони втрьох прийшли до ТОВ ім.А.Л.Фисуна, ОСОБА_3 був на роботі, та ходив по території. Він та ОСОБА_5 через отвір у вхідних дверях потрапили до складу та набрали 8 мішків сої, які винесли через деревяні двері, грузили на автомобіль ОСОБА_6 , який відвозив її на подвір`я за своїм місцем мешкання. Вони ж в той час продовжували грузити сою в мішки та знову виносили та грузили на автомобіль ОСОБА_6 . Всього вони набрали 24 мішки, які перевезли за 3 рази по 8 мішків. Пізніше вказані мішки з соєю він вивіз з подвір`я ОСОБА_6 та продав знайомому за 5 тисяч грн., з яких він відразу віддав 2,5 тис. грн., пообіцявши решту віддати пізніше. З вказаних грошей 1 тис. грн. він залишив собі, 1 тис.грн. віддав ОСОБА_3 , а 500 грн. ОСОБА_5 . З ОСОБА_6 пообіцяв розрахуватися пізніше, після того як йому віддадуть решту грошей.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що в листопаді 2017 році його знайомий ОСОБА_4 запропонував йому заробити гроші. Він погодився, вони разом з ОСОБА_4 прийшли до складського приміщення ТОВ ім. А.Л.Фисуна, де працював ОСОБА_3 , та через отвір у вхідних дверях потрапили до складу. При цьому ОСОБА_3 залишився на території ТОВ ім А.Л.Фисуна й спостерігав, щоб не було сторонніх осіб, він та ОСОБА_4 набирали сою в мішки, які надав ОСОБА_3 , виносили та грузили в автомобіль ОСОБА_6 , який перевозив на подвір`я за місцем свого мешкання. Всього вони винесли 24 мішки, які перевезли за 3 рази по 8 штук. Через декілька днів ОСОБА_4 приніс йому за це 500 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 показав, що дійсно в листопаді 2017 року ОСОБА_4 запропонував йому перевезти зерно зі складу на своє подвір`я, за що мав отримати гроші в розмірі 300 грн. за поїздку. Він погодився, під`їхав на автомобілі, який він купив, однак не оформив належним чином, марки «ВАЗ-21013» до ТОВ ім. А.Л. Фисуна в с.Лип`янка. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виносили зі складського приміщення мішки з зерном, грузили на його автомобіль, а він відвозив за місцем свого мешкання. Так він перевіз 24 мішки за 3 рази по 8 штук. При цьому він розумів, що вказано зерно сої не було власністю кого-небудь з них, а було краденим.

Показання обвинувачених доводять ті обставини, що вони в листопаді 2017 року попередньо домовились скоїти крадіжку зерна сої зі складського приміщення ТОВ ім. А.Л.Фисуна, продати її та грошові кошти розділити між собою та підтверджується наступними доказами.

Відповідно до акту інвентаризації сої товарної від 27.11.2017 року станом на 27.11.2017 року в ході інвентаризації комісією було виявлено нестачу сої товарної, яка належить ФГ «Яніна-Лип`янка» (а.с.138).

Згідно з довідками №14 та №14/1 від 29.11.2017 року (а.с. 139,140) встановлено, що земельна ділянка ФГ «Яніна-Лип`янка» в 2017 році була засіяна соєю, що є власністю господарства, станом на 29.11.2017 року вартість 1 кг сої товарної становить 10 грн. 80 коп.

Відповідно до довідки №15 від 29.11.2017 року та договору відповідального зберігання майна від 01.09.2017 року (а.с. 142-144) соя товарна в кількості 42 тн.600 кг., яка належить ФГ «Яніна-Лип`янка», зберігалась в складському приміщенні ТОВ ім ОСОБА_12 та перебувала під охороною.

Згідно з наказом №85 від 14.09.2017 року ОСОБА_3 з 15.09.2017 року був прийнятий на роботу СТОВ «Карлівське ІПП» на посаду сторожа (а.с.181).

Крім того показання обвинувачених щодо способу потрапляння до складського приміщення, способу вивозу та розпорядженням викраденим майном об`єктивно підтверджується протоколом огляду від 27.11.2017 року, за яким було оглянуто автомобіль марки «ВАЗ-21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому ОСОБА_6 перевозив викрадене зерно сої (а.с.148-149); протоколом огляду від 28.11.2017 року, за яким ОСОБА_13 добровільно видав насіння сої, що придбав у ОСОБА_4 (а.с.152-154); протоколом огляду від 28.11.2017 року, відповідно до якого були оглянуті на та вилучено у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3000 грн., які він отримав за продаж насіння сої ОСОБА_13 (а.с.156-157); а також протоколом огляду складського приміщення від 28.11.2017 року (159-162).

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до іншого приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 й вчинене повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання кожного з них.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, який згідно зі ст.12 ч.4 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, перебуває на обліку в Центрі зайнятості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 засуджено вироком Машівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 року за ст. 185 ч.3 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання у вигляді 850 гривень штрафу (а.с.177-179), який він сплатив 02.02.2018 року (а.с.180). Новий злочин обвинувачений вчинив у жовтні-листопаді 2017 року, тобто до ухвалення попереднього вироку, через що має бути застосоване положення ст. 70 ч.4 КК України. Згідно зі ст. 72 ч.3 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні за сукупністю злочинів складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. Та має бути зараховане у строк покарання фактично відбуте покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 року у виді 850 грн. штрафу.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше судимий, однак на теперішній час проживає разом з батьками, позитивно характеризується за місцем проживання, знаходиться на обліку в Центрі зайнятості, враховуючи висновок органу пробації, а також те, що злочинні дії не заподіяли тяжких наслідків, відшкодування завданого збитку, відсутність претензій зі сторони потерпілого, наявність пом`якшуючих обставин, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин, який згідно зі ст.12 ч.4 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, злочин вчинив вперше, враховуючи, висновок органу пробації, а також те, що злочинні дії не заподіяли тяжких наслідків, відшкодування завданого збитку, відсутність претензій зі сторони потерпілого, наявність пом`якшуючих обставин, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 скоїв злочин, який згідно зі ст.12 ч.4 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше судимий, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває в фактичних шлюбних відносинах, офіційно не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, однак на теперішній час мешкає зі співмешканкою та її неповнолітньою дитиною, позитивно характеризується за місцем проживання, враховуючи висновок органу пробації, а також те, що злочинні дії не заподіяли тяжких наслідків, відшкодування завданого збитку, відсутність претензій зі сторони потерпілого, наявність пом`якшуючих обставин, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_6 скоїв злочин, який згідно зі ст.12 ч.4 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває в фактичних шлюбних відносинах, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Враховуючи наведене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.3 ст.185 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, злочин вчинив вперше, враховуючи, висновок органу пробації, а також те, що злочинні дії не заподіяли тяжких наслідків, відшкодування завданого збитку, відсутність претензій зі сторони потерпілого, наявність пом`якшуючих обставин, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і тому до нього слід застосувати положення ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, які є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлено.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
При вирішенні питання про скасування арешту на автомобіль марки «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_1 , суд враховує, що законним власником вказаного автомобіля є ОСОБА_14 , та яким фактично користується ОСОБА_6 , в зв`язку з чим, даний автомобіль підлягає поверненню останньому.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, які підлягають стягненню на користь потерпілого або держави, відсутні.

Підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів в виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців, зарахувавши покарання повністю відбуте за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 17.01.2018 року в виді штрафу в сумі 850 грн.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом випробувального строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом випробувального строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно ст.76 КК України покласти а ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом випробувального строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом випробувального строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Скасувати арешт з автомобіля марки «ВАЗ 21013» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1981 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_14 та, яким користується ОСОБА_6 , який був накладений ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 05.12.2017 року.
Речові докази по справі:
- автомобіль марки ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору, 1981 року випуску, яким користується ОСОБА_6 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , - залишити ОСОБА_6
- Зерно сої, загальною вагою 146 кг., зерно сої, загальною вагою 47 кг., та грошові кошти в сумі 3000 грн., передане на відповідальне зберігання директору ФГ «Яніна -Лип`янка» ОСОБА_15 залишити власнику ФГ «Яніна -Лип`янка» в особі ОСОБА_15 .
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченим, в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного

суду Полтавської області ОСОБА_1