УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2018 року

м. Київ
Справа № 283/2206/16-к

Провадження № 51-5970ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року,
встановив:
За вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 1 ст. 135 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону 838-VIIIвід 26 листопада 2015 року) ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 09 липня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в подальшому зарахування строку здійснювати з розрахунку день за день.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінено. На підставі ч. 5 ст.72 КК (в редакції Закону 838-VIII від 26 листопада 2015 року) ОСОБА_5 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 20 червня 2017 року по 06 лютого 2018 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, неправильно надану оцінку доказам, невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження, допущені, на її думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення та закрити кримінальне провадження.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 фактично посилається на неповноту судового розгляду, не погоджується з наданою судами оцінкою доказам та заперечує правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Водночас, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, захисник не конкретизувала, яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, у чому саме вони полягали, як вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування ухвали апеляційної інстанції касаційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 419 цього Кодексу.

Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Крім того, викладені захисником ОСОБА_4 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Захисник у касаційній скарзі зазначає, що постановлені відносно засудженого ОСОБА_5 судові рішення підлягають скасуванню, а кримінальне провадження - закриттю, однак при цьому відповідних доводів, з огляду на вимоги ст. 440 КПК, касаційна скарга не містить.

Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху і встановити їй семиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3