Справа № 464/8362/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/12/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

захисника засудженого адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, невійськовозобов`язаного, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого

на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Таке рішення мотивоване тим, що матір ОСОБА_7 , який вироком Сихівського районного суду м. Львова від 12 січня 2017 р. засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, до покарання у виді 2 років і 6 місяців позбавлення волі, хоч і досягнула 70-річного віку, проте має, окрім засудженого, інших працездатних дітей, зокрема ОСОБА_10 . У зв`язку з цим судом констатовано про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_7 п.«є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що з його матір`ю ОСОБА_11 у с. Верхнє Висоцьке Турківського району Львівської області проживає лише її син ОСОБА_12 , який внаслідок інвалідності (2 група) є непрацездатним. У свою чергу, ОСОБА_13 , який теж являється сином ОСОБА_11 , фактично з нею не проживає, хворіє і, на переконання апелянта, є непрацездатним. За таких обставин засуджений ОСОБА_7 вважає, що на нього поширюються положення п.«є» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та на підставі зазначеної норми він підлягає звільненню від відбуття покарання. У зв`язку з цим просить оскаржувану ухвалу місцевого суду скасувати і постановити нову, якою застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши доповідача, доводи адвоката ОСОБА_14 , та засудженого ОСОБА_7 та виступ прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. «є» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань не пов`язаних з позбавленням волі особи, визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, або визнані інвалідами 1-ї групи, за умови, що в цих батьків не має інших працездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 12.01.2017 року засуджений за умисний злочин середньої тяжкості Сихівським районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 296 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Як було встановлено в судовому засіданні суду першої інстанції та згідно листа Вехньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області 3130 від 11.09.2017 року, ОСОБА_7 має матір ОСОБА_11 , 1934 р.н., яка проживає із сином ОСОБА_7 -інвалідом ІІ групи, однак, показами свідка ОСОБА_7 в суді першої інстанції встановлено, що у матері засудженого є, крім засудженого, інші працездатні діти, які разом з нею не проживають, а саме ОСОБА_13 , який не є інвалідом та є працездатною особою.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що у засудженого є рідні два брати і дві сестри. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом третьої групи з дитинства безтерміново, що підтверджується Випискою з акту огляду МСЕК від 23.11.2005 року і згідно даного висновку може виконувати легку фізичну працю в теплому приміщенні. ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має ряд захворювань, згідно Виписки із медичної карти № 1455 він перебував на стаціонарному лікуванні з 23.02. по 08.03.2018 року ( а.с.291) однак, висновку МСЕК про його непрацездатність ні засудженим, ні його адвокатом не представлено.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , являється пенсіонеркою, що підтверджується її пенсійним посвідченням від 07.06.2012 року ( а.с.300)

Щодо ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , належних документів про її непрацездатність не представлено.

Отже, встановлені в апеляційному суді обставини не приводять до висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 амністії відповідно до п."є" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог закону, відмовив засудженому про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Враховуючи наведене, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2017 р. про відмову в задоволенні клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3