печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0003630, -

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2018 у справі №757/8661/18-к.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2018 було накладено арешт в межах кримінального провадження №003630 на грошові кошти ОСОБА_3 , які знаходяться на банківських рахунках в АТ «Райффайзен Банк Аваль». ОСОБА_3 вважає, що арешт було накладено незаконно та необґрунтовано, з тих підстав, що у кримінальному провадженні №003630, немає жодних доказів про причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінальних правопорушень та те, що дані грошові кошти не є речовими доказами. Враховуючи зазначене просить скасувати арешт, у зв`язку з тим, що він є безпідставним, незаконним та таким що порушує право власності гарантоване Конституцією України.
Особа, яка подала клопотання, ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, скасувати арешт накладений на його рахунки у АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (МФО 300335).
Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.
Вислухавши доводи особи, яка подала клопотання ОСОБА_3 та прокурора, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, дослідивши матеріали провадження, приходжу до наступного висновку.
Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003630 від 13.11.2017, за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.358, ч. 3 ст. 209 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2018 № 757/8661/18-к в рамках зазначеного провадження накладено арешт, на грошові кошти, які знаходяться на рахунку ОСОБА_3 ( НОМЕР_1 ) у АТ "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ" (МФО 300335) в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять, за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету та заробітної плати.
Як зазначено в ухвалі слідчого судді від 16.02.2018 № 757/8661/18-к, слідчим суддею зроблено висновок, що грошові кошти, на які слідчий просив накласти арешт є предметом та одержані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч. 3 ст. 209 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
При даному судовому розгляді, прокурором не було спростовано зазначених обставин, дані про які надані при даному розгляді слідчому судді, т
акож відсутні відомості про те, що в ході досудового розслідування після арешту встановлено обставини та одержано на їх підтвердження докази достатні дані, за яких арештовані грошові кошти були одержані внаслідок кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.
Зокрема, прокурором не зазначено та не доведено суду, за яких саме обставин вчинення кримінального правопорушення, які встановлені за час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, арештовані грошові кошти були одержані та використані ОСОБА_3 у злочинній діяльності, до якої слідчий вважає його причетним.
Разом з тим, до цього часу ОСОБА_3 не повідомлено про підозру у його вчинення, що вказує на відсутність підстав для арешту цих коштів з метою можливої конфіскації, передбаченої ст.209 КК України.
Таким чином, слідчий суддя враховує вимоги ч. 3 ст. 132, ч. 3 ст. 174 КПК України, та виходить з принципу змагальності, відповідно до якого кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, та приходить до висновку, що володільцем грошових коштів на підставі наданих в обґрунтування клопотання документів доведено відсутність підстав для арешту грошових коштів, які належать ОСОБА_3 , а тому вважає наявними підстави згідно ст.174 КПК України для його скасування.
Відтак, клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0003630 задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 16.02.2018 у провадженні №757/8661/18-к , а саме: на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), відкритих в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 300335.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1