Справа № 645/3863/18
Провадження № 1-кс/645/1388/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю представника заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.07.2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003420 від 20 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

03.08.2018 року до Фрунзенського районного суду м.Харкова надійшло клопотання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003420 від 20 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, в якому просить скасувати арешт автомобіля вантажного бортового марки «MERCEDES-BENZ» модель «ACTROS 2544», 2011 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 білого кольору, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; причіп «M&V» модель «NPSW-22», 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 сірого кольору, держ. номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання представник заявника посилається на те, що ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.07.2018 року задоволено клопотання слідчого СВ Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_7 та накладено арешт на вищевказане майно. Арештоване майно повинно бути передано на відповідальне зберігання до Немишлянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. Вказаний автомобіль було набуто ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_5 . Враховуючи, що зазначений автомобіль перебуває у спільній сумісній власності подружжя і накладеним арештом порушується право спільної сумісної власності ОСОБА_5 . Вважає, що вказаний автомобіль та причіп не є речовими доказами, бо не доведений факт причетності цього автомобіля й причіпа до факту викраденого товару. В свою чергу, слідчий у клопотанні не обґрунтував належними та допустимими доказами, що вказане майно було предметом злочину. Крім того, після початку досудового розслідування у кримінальному провадженні не здійснювалися жодні слідчі дії більше ніж 7 місяців. Виникає розумний сумнів, чому 7 місяців органи досудового розслідування не вважали вказаний автомобіль речовим доказом, а після того як минув значний час і не було здобуто жодного іншого доказу, виникла обґрунтована підстава вважати протилежне. Наявність арешту вказаного майна порушує конституційне право власника на розпорядження власністю.

ОСОБА_5 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду клопотання, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Присутній в судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав клопотання про скасування арешту майна та просив його задовольнити.
Слідчий СВ Немишлянського відділу поліції ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на те, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003420 від 20 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Постановою старшого слідчого Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 автомобіль вантажний бортовий марки «MERCEDES-BENZ» модель «ACTROS 2544», 2011 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 білого кольору, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та причіп «M&V» модель «NPSW-22», 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 сірого кольору, держ. номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, а тому обставини, які були підставою для накладення арешту на автомобіль не відпали, що свідчить про передчасність вимог про скасування арешту, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, вислухавши пояснення представника заявника та слідчого, дослідивши надані докази, матеріали справи № 645/3863/18, провадження № 1- кс/615/1170/18 за клопотанням про арешт майна, встановив, що Немишлянським відділом поліції ГУ НП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні за № 0003420 від 20 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: викрадення дитячих колясок.

Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.07.2018 року (справа № 645/3863/18; провадження № 1-кс/645/1170/18) накладено арешт на автомобіль вантажний бортовий марки «MERCEDES-BENZ» модель «ACTROS 2544», 2011 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 білого кольору, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; причіп «M&V» модель «NPSW-22», 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 сірого кольору, держ. номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Арештоване майно передано на відповідальне зберігання до Немишлянського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відповідно до мотивувальної частини ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.07.2018 року про арешт майна (справа № 645/3863/18; провадження № 1-кс/645/1170/18), в якості обґрунтування необхідності накладення арешту на вищезазначене майно слідчий в судовому засіданні зазначив, що автомобіль є предметом злочину, а незастосування тимчасового позбавлення можливості відчувати це майно може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна та перешкодити встановлення істини по справі.

Постановою старшого слідчого Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 16.07.2018 року автомобіль вантажний бортовий марки «MERCEDES-BENZ» модель «ACTROS 2544», 2011 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 білого кольору, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та причіп «M&V» модель «NPSW-22», 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 сірого кольору, держ. номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження-судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
ОСОБА_5 не був присутнім при розгляді питання про арешт майна. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_5 права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.
Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.97 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно копій свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля вантажного бортового марки «MERCEDES-BENZ» модель «ACTROS 2544», 2011 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 білого кольору, та причіпу «M&V» модель «NPSW-22», 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 сірого кольору, держ. номер НОМЕР_4 , є ОСОБА_6 . Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 20 червня 1987 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб 20.06.1987 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1462. Що свідчить про те, що зазначене майно придбане у період шлюбу. Даних щодо знаходження зазначеного майна у особистій приватній власності ОСОБА_6 суду не надано.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Під час судового розгляду встановлено, що незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, відомості про причетність до злочину ОСОБА_5 не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно нього не здійснюється досудове розслідування, підозр у вчиненні злочину не повідомлено, не надано доказів щодо пред`явлення цивільного позову, версія органу досудового розслідування про те, що майно, зазначене в ухвалі про арешт майна, є предметом, доказом злочину, засобом та знаряддям його вчинення, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Як вбачається з протоколу огляду від 25.07.2018 року за адресою:. м.Харків, вул.Ньютона,158, старшим слідчим Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 були оглянуті вищезазначені автомобіль та причіп, проте даних щодо наявності у даному автомобілі викраденого майна суду не надано.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна відсутні, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання та представником заявника у судовому засіданні, тоді як слідчим не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втрачання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Слідчий суддя також приймає до уваги та враховує ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що віднесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у правомірне володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належним їм майном на підставі зазначених обставин. У зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 7, 16, 28, 170, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 12.07.2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003420 від 20 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на

- автомобіль вантажний бортовий марки «MERCEDES-BENZ» модель «ACTROS 2544», 2011 року випуску, держ. номер НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 білого кольору, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- причіп «M&V» модель «NPSW-22», 2011 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3 сірого кольору, держ. номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1