Справа № 542/991/18
Кримінальне провадження № 1-кп/542/224/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2018 року Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Нові Санжари, вул. Незалежності, 32, кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 згідно договору оренди землі (водного об`єкту) від 29.05.2012 року, укладеного з Новосанжарською районною державною адміністрацією Полтавської області, отримав в строкове платне користування земельну ділянку (землі водного фонду) площею 6,30 га, в тому числі 0,20 га під гідротехнічними спорудами, 5,1 га під водою, 1,00 га для обслуговування водного об`єкту ставка з кадастровим номером :00:002:2054 в с. Андріївка Новосанжарського району Полтавської області для рибогосподарських потреб.
Після чого, усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, ОСОБА_4 в період часу з осені 2017 року до 21.06.2018 року умисно з метою збагачення, в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст. 116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельної ділянки, та його державної реєстрації, ст.ст. 60, 61, 150 ч. 1 п. г) Земельного кодексу України, ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, згідно з якими уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною 50 метрів для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв земельну ділянку біля орендованої земельної ділянки площею 1906 кв.м, яка знаходиться в межах прибережної захисної смуги в с. Андріївка Новосанжарського району Полтавської області, самовільно розорав вказану земельну ділянку і висіяв культури пшениці, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку не надавалась йому у володіння і користування та не передавалась у власність, або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки.
Таким чином, самовільним зайняттям земельної ділянки площею 1906 кв.м прибережної захисної смуги, яка нікому не надана у власність чи користування, ОСОБА_4 заподіяв шкоду у розмірі 943 грн. 40 коп.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 197-1 КК України, як самовільне зайняття земельної ділянки земель в охоронних зонах.
23 липня 2018 року між прокурором Новосанжарського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури в Полтавській області ОСОБА_7 , якій на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000370, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого боку, з участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 197-1 КК України, істотних для кримінального провадження обставин, де обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.
Також угодою визначене покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.. 69 КК України із визначенням більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст. 197-1 КК України, а саме штраф у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в дохід держави.
В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, прохає цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник, в судовому засіданні також прохають вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, від якого потерпілих немає.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_4 незаконно самовільно зайняв земельну ділянку земель в охоронних зонах, а тому його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 197-1 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 472, 474 та 475 КПК України, суд,
З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 липня 2018 року по кримінальному провадженні № 0000370.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23 липня 2018 року покарання, із застосуванням ст.. 69 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

ОСОБА_8 Голови Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1