Справа № 129/1693/18
Провадження по справі № 1-кп/129/361/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" жовтня 2018 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу № 000038 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , одруженого, на утриманні неповнолітній син, несудимого, учасника АТО,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

Установив:
Молодший лейтенант ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_3 призначений наказом її командира на посаду командира 2 парашутно десантного взводу 3 парашутно десантної роти 1 парашутно десантного батальйону, всупереч ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з мотиву необхідності допомогти батькові-інвалідові та метою ухилення від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, навмисно незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 13.03.2018 р. самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_4 та проводив час на власний розсуд до 21.06.2018 р. - дня прибуття до військової частини.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем в умовах особливого періоду.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що 13.03.2018 р. він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується АДРЕСА_3 призначений наказом її командира на посаду командира 2 парашутно десантного взводу 3 парашутно десантної роти 1 парашутно десантного батальйону, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу під час мобілізації на особливий період для допомоги батькові-інвалідові вирішив ухилитися від військової служби, самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_4 та проводив час на власний розсуд, проживаючи за місцем свого проживання в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, і лише 21.06.2018 р. прибув до військової частини для проходження військової служби.

Обираючи покарання, за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами суд враховує щире каяття і правдиві показання ОСОБА_4 , сприяння ним встановленню дійсних обставин справи, відсутність судимості, позитивну репутацію обвинуваченого, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, участь в АТО.

Зазначені обставини суд визнає винятковими стосовно ст. 69 КК України, що дає підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв тяжкий за ст. 12 КК України злочин, і запобігання скоєнню ним нових злочинів, призначивши більш м`яке порівняно з санкцією ч. 4 ст. 407 КК України покарання, - у виді грошового штрафу.

Керуючись ст.ст. 369 - 374 КПК України,

Присудив:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і з застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді грошового штрафу в розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (5100 грн.).

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області, крім обставин, визнаних ОСОБА_4 відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Суддя: