Номер провадження: 11-кп/785/394/18
Номер справи місцевого суду: 504/3802/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_12 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.12.2016 року по кримінальному провадженню №0001250 від 15.08.2015 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера Збройних сил України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, до довічного позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком чинності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_13 задоволено, стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду, яка завдана кримінальним правопорушенням, в розмірі 300 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати на залучення експерта на проведення експертиз, а саме: на проведення комплексної дактилоскопічної експертизи та експертизи холодної зброї в сумі 1228 гривень 80 копійок.

Вироком вирішено питання що речових доказів,-

встановив:

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого ст. 348 КК України, за наступних обставин.

15.08.2015 року біля 15 години 20 хвилин, старший дільничний інспектор міліції Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області майор міліції ОСОБА_14 , перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ та згідно Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», являючись працівником правоохоронного органу, знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, та виконуючи доручення керівництва правоохоронного органу щодо розгляду звернення (повідомлення) ОСОБА_15 від 11.08.2015 року, яке надійшло до чергової частини Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області (зареєстроване у ЖЄО Комінтернівського РВ за №6494), прибув за місцем мешкання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, біля 15 години 40 хвилин у приміщенні кухні квартири АДРЕСА_2 , у ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та усвідомлював, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу при виконанні своїх службових обов`язків, на ґрунті неприязного відношення та зневажливого ставлення до працівників правоохоронних органів, раптово виник умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_14 , реалізуючи який, він, схопивши ніж, та діючи умисно, з метою позбавлення життя особи, наніс ножем удар в область шиї ОСОБА_14 , який в цей час складав письмове пояснення, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення шиї, яке, згідно висновку експерта №783-2624/15 від 22.09.2015 року, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, від отримання якого ОСОБА_14 помер біля 16 години 20 хвилин при наданні йому медичної допомоги лікарем швидкої допомоги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить зазначений вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються доказами, які досліджувалися під час судового розгляду, а також суд не взяв до уваги докази, які б могли суттєво вплинути на висновки суду (висновок експертизи №220 про наявність у нього тілесних ушкоджень). Крім того, обвинувачений вказує на те, що призначене йому судом покарання є занадто суворим та не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Також апелянт зазначає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам законодавства, а саме ст. 291 КПК України, оскільки викладені у ньому фактичні обставини не відповідають дійсності. ОСОБА_11 як пенсіонер захищався від неправомірних дій працівника міліції ОСОБА_14 , який напав на нього першим в його ж квартирі, у обвинуваченого не було умислу цілеспрямовано позбавити життя ОСОБА_14 , він перевищив межі необхідної оборони. В подальшому ОСОБА_11 співпрацював зі слідством та давав правдиві покази. На думку апелянта, судом неповно, однобічно та не об`єктивно було досліджено докази по справі, а обвинувальний вирок ухвалено на припущеннях та суд не застосував до нього вимоги ст. 116 або ст. 118 і ст. 124 КК України, які мав застосувати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в іншому суді першої інстанції, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком чинності.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що вирок суду є несправедливим та суворим в частині призначеного покарання, тому підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду присяжних ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Апелянт зазначає, що прокурором незаконно змінено обвинувальний акт 27.07.2016 року, так як він не містить жодного нового формулювання обставин кримінального правопорушення, жодного зміненого обвинувачення, а фактично це той самий обвинувальний акт від 07.10.2015 року, який був спершу, лише з усуненими недоліками, на які в підготовчому засіданні не звернув районний суд, та який повинен був бути повернутим прокурору для усунення недоліків, оскільки не відповідав вимогам ст. 291 КПК України. Також, захисник зазначає, що судом присяжних була порушена належна правова процедура, оскільки суд дозволив потерпілій ОСОБА_9 вже після проведення судових дебатів задавати питання захиснику, що свідчить про упередженість суду. Крім того, захисник вважає, що суд, майже сліпому пенсіонеру ОСОБА_11 , призначив занадто суворе покарання, не взявши до уваги характеризуючі дані про особу обвинуваченого. Апелянт звертає увагу, що її підзахисний не хотів нікого вбивати, він не мав прямого умислу на вбивство потерпілого, на цей злочин його спровокувала поведінка ОСОБА_14 , від неправомірних дій якого він захищався, про що свідчить його подальша поведінка та дії. Захисник ОСОБА_12 вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України суд залежно від характеру вчиненого злочину мав право не визнати стан алкогольного сп`яніння як обтяжуючу покарання обставину. В апеляції зазначено, що покази свідків є не зовсім об`єктивними, а суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_11 визнав, що він вчинив злочин і винен, в скоєному щиросердно розкаявся, просив вибачення у потерпілої ОСОБА_9 , він активно сприяв розкриттю злочину.

В судовому засіданні апеляційного суду, до початку апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_11 відмовився від підтримання своїх попередніх апеляційних вимог та заявлених клопотань, свої апеляційні вимоги змінив та просив вирок районного суду скасувати, справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі. Зазначив, що під час судового розгляду справи в суді першої інстанції порушено право обвинуваченого на захист, так як не оголошувався змінений обвинувальний акт від 27.07.2016 року, справа розглянута незаконним складом суду, так як повноваження у присяжних на час розгляду справи закінчились, а у справі відсутній технічний носій інформації з аудіофіксацією усіх судових засідань районного суду, так як не всі судові засідання прослуховуються. Крім того, вказав, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору в зв`язку з тим, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, тому що формулювання обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті відносно нього, йому не зрозуміле.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 підтримав змінені апеляційні вимоги обвинуваченого та апеляційні вимоги захисника ОСОБА_12 , при цьому теж зазначив, що під час судового розгляду справи в суді першої інстанції порушено право обвинуваченого на захист, так як не оголошувався змінений обвинувальний акт від 27.07.2016 року, справа розглянута незаконним складом суду, так як повноваження у присяжних на час розгляду справи закінчились, а у справі відсутній технічний носій інформації з аудіофіксацією усіх судових засідань районного суду, так як не всі судові засідання прослуховуються.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали змінену апеляційну скаргу обвинуваченого та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , просили їх задовольнити, прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновків про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями, допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , а також письмовими доказами: витягом з ЄРДР № 0001250 від 15.08.2015 (т. 1 а. п. 210); заявою ОСОБА_11 про надання добровільної згоди на проведення огляду квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а. п. 211); протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього від 15.08.2015 року (т. 1 а. п. 212-234); протоколом затримання підозрюваного від 15.08.2015 року (т. 1 а. п. 237-241); протоколом особистого огляду та огляду речей від 15.08.2015 року (т. 2 а. п. 2-3); протоколом огляду з фототаблицею, від 15.08.2015 року (т. 2 а. п. 4-20); довідкою Комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» від 15.08.2015 року (т. 2 а. п. 21); протоколом № 000413 медичного огляду для встановлення факту вживання психотропних речовин від 15.08.2015 (т. 2 а. п. 25); висновком судово-медичної експертизи № 897 проведеної в період з 01.09.2015 року по 18.09.2015 року (т. 2 а. п. 46-49); висновком судово-медичної експертизи № 901, проведеної в період з 21.08.2015 року по 28.08.2015 року (т. 2 а. п. 51-55); висновком судово-медичної експертизи № 567, проведеної в період з 17.08.2015 року по 07.09.2015 року (т. 2 а. п. 57-60); висновком комплексної трасологічної (дактилоскопічної та дослідження холодної зброї) експертизи № 175-д/531-б від 17.09.2015 року з ілюстративною таблицею, проведеної 17.09.2015 року (т. 2 а. п. 63-72); висновком судово-медичної експертизи № 783-2624/15, проведеної в період з 17.08.2015 року по 22.09.2015 року (т. 2 а. п. 75-80); актом судово-медичного дослідження № 4631/2624, проведеного 18.08.2015 року (т. 2 а. п. 81); актом судово-медичного дослідження № 835/2624, проведеного в період з 17.08.2015 року по 25.08.2015 року (т. 2 а. п. 82); актом судово-медичного-гістологічного дослідження № 2378/2624, проведеного в період з 17.08.2015 року по 19.08.2015 року (т. 2 а. п. 83); актом судово-медичного дослідження № 500, проведеного в період з 17.08.2015 року по 20.08.2015 року (т. 2 а. п. 84-87); висновком судово-психіатричної експертизи № 467, проведеної в період з 08.09.2015 року по 15.09.2015 року (т. 2 а. п. 101-105); висновком судово-медичної експертизи № 592, проведеної в період з 24.09.2015 року по 29.09.2015 року (т. 2 а. п. 118-125); протоколом огляду предметів, проведеного в період з 15 год. 15 хв. по 16 год. 10 хв. 30.09.2015 року (т. 2 а. п. 136-139); постановою від 30.09.2015 року про приєднання предметів до справи як речових доказів (т. 2 а. п. 140); копіями матеріалів по заяві ОСОБА_15 від 11.08.2015 року (т. 2 а. п. 142-150); довідкою про притягнення ОСОБА_11 до адміністративної відповідальності (т. 2 а. п. 153).

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд присяжних дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційних скарг про те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції порушено права на захист обвинуваченого ОСОБА_11 , в зв`язку з тим, що прокурором незаконно змінено обвинувальний акт 27.07.2016 року, змінений обвинувальний акт взагалі не оголошувався, а саме обвинувачення сформульовано нечітко та не зрозуміле обвинуваченому.

Згідно матеріалів кримінальної справи та звукозапису судового засідання від 12.10.2015 року, обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник були присутніми в підготовчому судовому засіданні, будь-яких клопотань чи зауважень щодо неможливості призначення до судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_11 та необхідності його повернення прокурору для усунення недоліків, від них не надходило, в зв`язку з чим, обвинувальний акт було призначено до судового розгляду (т. 1 а. п. 20, т. 3 а. п. 14-15).

Відповідно до матеріалів справи та звукозапису судового засідання від 27.07.2016 року, в судовому засіданні прокурором ОСОБА_29 оголошено змінений обвинувальний акт відносно ОСОБА_11 , йому роз`яснено змінене обвинувачення, вручено обвинувальний акт зі змінами та оголошено перерву по справі (т. 3 а. п. 37).

В судовому засіданні зі сторони захисту будь-яких зауважень, клопотань щодо обвинувального акту не надходило.

Крім цього, в судових засіданнях і районного суду, і апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 чітко та зрозуміло пояснював свою позицію щодо визнання провини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, надавав показання, згідно яких він не визнавав свою провину у скоєнні вбивства ОСОБА_14 , який являється працівником правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_11 в судових засіданнях, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинуваченому повністю зрозумілі фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання пред`явленого ОСОБА_11 обвинувачення за ст. 348 КК України.

Також, апеляційний суд не погоджується з доводами зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що справа розглянута незаконним складом суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 31 КПК України, справа відносно ОСОБА_11 спочатку розглядалась колегіально судом у складі трьох суддів (т. 1 а. п.13, 20, 28, 34).

Після заявлення обвинуваченим ОСОБА_11 клопотання про розгляд його справи судом присяжних, головуючим оголошено перерву та справу направлено на перерозподіл для визначення складу суду присяжних (т. 1 а. п. 31, 34).

Згідно протоколу автоматичного визначення присяжних визначено основних присяжних: ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , запасних присяжних: ОСОБА_33 , ОСОБА_34 (т. 1 а. п. 57).

В подальшому, присяжним ОСОБА_35 заявлено про неможливість її участі у розгляді вказаної справи, в в`язку з чим, справу направлено на перерозподіл, та змінено склад основних присяжних з ОСОБА_36 на ОСОБА_37 (т. 1 а. п. 67, 69).

Відповідно до ч. ст. 60 Закону України «Про судоустрій і статус суддів) (в ред. 2010 року) передбачено, що список присяжних затверджується на два роки і переглядається в разі необхідності для заміни осіб, які вибули зі списку, за поданням територіального управління Державної судової адміністрації України.

Згідно рішення Комінтернівської районної ради №597-VI від 18.08.2014 року, ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_37 були обрані присяжними Комінтернівського районного суду Одеської області (т. 4 а. п. 34-35).

Також, Відповідно до Рішення Комінтернівської районної ради №122-VII від 12.08.2016 року, затверджено список присяжних Комінтернівського районного суду Одеської області на 2016-2018 роки у кількості п`ятнадцяти осіб, серед яких є ОСОБА_37 та продовжено термін повноважень наступних присяжних, затверджених рішенням районної ради від 18.08.2014 №597-VI, які приймають участь у розгляді справи №0001250 від 15.08.2015 року (вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України) до моменту завершення судового розгляду даної справи: ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 (т. 4 а. п. 38, 39-40).

Крім цього, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у справі відсутній технічний носій інформації з аудіофіксацією усіх судових засідань районного суду, так як не всі судові засідання прослуховуються, однак, апеляційним судом встановлено, що усі судові засідання суду присяжних Комінтернівського районного суду Одеської області по справі відносно ОСОБА_11 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України, фіксувалися технічним записом та вони прослуховуються належним чином.

Доводи захисника ОСОБА_12 , про те, що суд призначив занадто суворе покарання, не врахувавши стан здоров`я та характеристику обвинуваченого, апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як згідно вироку суду, враховано, що за місцем мешкання обвинувачений ОСОБА_11 характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, раніше несудимий, одружений, має неповнолітню дитину, однак, декілька місяців до вчинення злочину, з дружиною та неповнолітньою дитиною разом не мешкав та на теперішній час у Комінтернівському районному суді вирішується питання про стягнення з ОСОБА_11 аліментів на утримання його дитини. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до вимог ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, яке класифікується як особливо тяжкий злочин (т. 3 а. п. 54). Також, судом присяжних врахована думка потерпілої ОСОБА_9 щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_11 найсуворішого виду покарання, передбаченого санкцією ст. 348 КК України, у виді довічного позбавлення волі (т. 3 а. п. 46).
Також, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 про те, що у обвинуваченого не було умислу на вбивство та, що на цей злочин його спровокувала поведінка ОСОБА_14 , від неправомірних дій якого він захищався, про свідчить його подальша поведінка та дії, виходячи з таких підстав.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд присяжних вірно проаналізував сукупність досліджених доказів, показань свідків, наданих безпосередньо суду, враховував обставини, при яких було вчинене вбивство працівника правоохоронного органу, висновки судово-медичних експертиз, та прийшов до вірного висновку про те, що покази обвинуваченого ОСОБА_11 щодо його версії про обставини спричинення колото-різаного поранення ОСОБА_14 не знайшли свого підтвердження.
В районному суді достовірно доведено, що підтвердив і сам обвинувачений, що потерпілий в момент нанесення йому ОСОБА_11 удару ножем сидів на стільці перед столом, в півоберту до обвинуваченого та намагався писати.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 783-2624/15 від 22.09.2015 року доведено, що рановий канал, виявлений у ОСОБА_14 , спрямований справа на ліво, трохи зверху вниз і трохи спереду назад (т. 2 а. п. 75-80).
Апеляційний суд погоджується з висновком суду присяжних про те, що вказане вище свідчить, що в момент нанесення удару, особа, яка наносила удар, перебувала вище, ніж потерпілий, тобто ОСОБА_14 дійсно сидів на стільці, а ОСОБА_11 стояв поруч з ним. Виявлене поранення є колото-різаним, тобто рана спричинена в результаті проникнення гострого предмету ножа в шию потерпілому, що спростовує покази обвинуваченого, щодо способу нанесення ним удару, який стверджував, що він лише відмахнувся ножем перед собою, не наносячи удар безпосередньо в шию потерпілому.
На тілі ОСОБА_14 виявлене лише одне колото-різане поранення на шиї. Будь-яких інших поранень на руці, які б обов`язково мали місце у разі, якщо ОСОБА_14 замахувався рукою, а ОСОБА_11 нібито захищаючись вдарив ножем лише для того, щоб відбити руку ОСОБА_14 , як це стверджує обвинувачений, що спростовано висновком вказаної судово-медичної експертизи.
Крім того, дослідженням висновку судово-медичної експерти № 220, проведеної експертом ОСОБА_43 в період з 18.08.2015 року по 31.08.2015 року дійсно виявлені легкі тілесні ушкодження у обвинуваченого ОСОБА_11 , які розміщені на ліктьовому та променево-зап`ястному суглобах, на вушній раковині та скронево-лобовій області.
Однак, обвинувачений підтвердив, що вказані тілесні ушкодження були спричинені не ОСОБА_14 , а пізніше, при його затриманні співробітниками міліції, коли йому одягали кайданки та поміщали до автомобілю. А тілесні ушкодження, про які наголошував обвинувачений, в області грудної клітини, куди, з його слів, його вдарив ОСОБА_14 , вказаною судово-медичною експертизою виявлені не були, чим також спростований довід сторони захисту про спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 в область грудної клітини.
Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду присяжних щодо критичного ставлення до невизнавальних показань обвинуваченого та визнання їх формою захисту від пред`явленого обвинувачення, що спрямоване бажанням уникнути відповідальності за вчинене.
Крім цього, апеляційний суду вважає необґрунтованим доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом присяжних була порушена належна правова процедура, оскільки суд дозволив потерпілій ОСОБА_9 вже після проведення судових дебатів задавати питання захиснику, що свідчить про упередженість суду.

Згідно матеріалів справи та аудіофіксації судових засідань, будь-яких заяв та клопотань від сторони захисту щодо відводу суду присяжних чи будь-кому з його складу, а також клопотання щодо упередженості суду присяжних від сторони захисту не надходило. Усі клопотання сторони захисту судом присяжних досліджувались, вирішувались, та доводи по ним вмотивовані в судовому рішенні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Згідно матеріалів справи усі зазначені в апеляційних скаргах доводи сторони захисту досліджувались судом першої інстанції, висновки по ним обґрунтовані та вмотивовані у вироку районного суду.

В апеляційному суді від учасників судового провадження не надходили клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, а так само щодо дослідження нових доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що судом присяжних всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинуваченого, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, і дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ст. 348 КК України, оскільки ОСОБА_11 вчинив вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

За таких обставин доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 в цій частині не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд присяжних згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 суд присяжних вірно визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а обставини, що пом`якшують покарання відсутні.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд присяжних в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_11 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив йому покарання в межах санкції ст. 348 КК України, у виді довічного позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для зміни вироку в частині призначеного судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_11 покарання апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ст. ст. 7, 9 КПК України, а також того, що в апеляційному суді ні обвинувачений, ні його захисник не надали доказів того, що під час розгляду справи в районному суді допущено такі істотні порушення кримінального та кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також не заявили жодних клопотань про дослідження повторно обставин, встановлених під час кримінального провадження або тих, що не досліджувалися судом першої інстанції, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає оскаржуваний вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, та приходить до висновку, що в діях суду присяжних відсутні жодні порушення кримінального та кримінального процесуального закону, які, відповідно до положень статтей 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, ч. 1 ст. 409 КПК України, могли би бути підставою для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні за ст. 348 КК України відносно ОСОБА_11 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001250 від 15.08.2015 року, в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та апеляційної скарги захисника ОСОБА_44 не знайшли свого підтвердження доказами і апеляційному суду не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження судом присяжних, а тому вважає необхідним залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , із змінами, та його захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 01.12.2016 року щодо ОСОБА_11 , засудженого за ст. 348 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4