Справа №489/3656/17 15.08.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003303 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2018 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Полігон, Жовтневого району, Миколаївської області, проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст.125 КК України у виді 150 годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19.06.2017 р., та остаточно визначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Ухвалено строк покарання обчислювати з 25.01.2018 р., в який зарахувати строк попереднього ув`язнення з 25.07.2017 р. по 25.01.2018 р.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

Просить вирок відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок відносно ОСОБА_6 незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Стверджує, що при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 судом не дотримано вимог ст. ст. 2, 7, ч. 3 ст. 374 КПК України, практики Європейського Суду з прав людини та рекомендацій Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 26.09.1990 р. № 5 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України від 04.06.1993 р. № 3, від 03.12.1997 р. № 12 та від 30.05.2008 р. № 6).
Вказує на те, що у мотивувальній частині вироку суд, зазначивши обставини скоєного злочину за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, а саме незакінченого замаху на таємне викрадення майна «Агротранссервіс-Югплюс», вчиненому повторно з проникненням до складських приміщень підприємства, не сформулював обвинувачення скоєння умисного спричинення легкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 таким чином, що дозволило би при зіставленні ознак установленого злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, дійти висновку про їх відповідність, тобто, в обвинуваченні, визнаному судом доведеним за ч. 1 ст. 125 КК України, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, а саме щодо зазначення місця, часу, способу вчинення, форми вини і мотиву, та наслідків кримінального правопорушення.
На переконання апелянта, вказані недоліки вироку свідчать про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону щодо захисту ОСОБА_6 , оскільки останній, у силу ст. 42 КПК України, має право знати, у чому його обвинувачують, що захищено загальними засадами кримінального провадження, передбаченими ст. 7 КПК України, яких і мають дотримуватись.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

02.07.2017 р. близько 06.00 год., ОСОБА_6 , проник через паркан на територію складських приміщень ТОВ «Агротранссервіс-Югплюс» по вул. Новозаводській, 19-а в м. Миколаєві, пошкодив навісний замок та викрав з контейнеру радіатор автомобілю КАМАЗ, вартістю 3 500 грн., акумулятори у кількості 4 шт., вартістю 8 000 грн., проводку автомобілю КАМАЗ довжиною 5 м., вартістю 1 000 грн., загальною вартістю 12 500 грн., та, не виконавши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, внаслідок затримання охоронцем ТОВ «Агротранссервіс-Югплюс» ОСОБА_9 . З метою уникнення відповідальності за скоєний злочин, ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження та зник з місця вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 та обставин скоєного ним злочину за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, вказує на те, що мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення скоєного ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з чим є підстави вважати, що має місце порушення прав останнього на захист, оскільки обвинувачений в силу ст. 42 КПК України, має право знати, у чому його обвинувачують.

Відповідно до ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Жодна з наведених підстав прокурором не вказана в апеляційній скарзі.

За ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, стаття (частини стаття) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому це стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи.
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується рішення Європейського суду з прав людини у справі «Маттоціа проти Італії», що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

За вироком, судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 02.07.2017 р. близько 06.00 год., проник через паркан на територію складських приміщень ТОВ «Агротранссервіс-Югплюс» по вул. Новозаводській, 19-а в м. Миколаєві, пошкодив навісний замок та викрав з контейнеру радіатор автомобілю КАМАЗ, вартістю 3 500 грн., акумулятори у кількості 4 шт., вартістю 8 000 грн., проводку автомобілю КАМАЗ довжиною 5 м., вартістю 1 000 грн., загальною вартістю 12 500 грн., та, не виконавши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, внаслідок затримання охоронцем ТОВ «Агротранссервіс-Югплюс» ОСОБА_9 . З метою уникнення відповідальності за скоєний злочин, ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 легке тілесне ушкодження та зник з місця вчинення злочину.
Отже, фактичні обставини, які наведені в оскаржуваному вироку у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 , визнаного судом доведеним, в тому числі і у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Попри відсутність в обвинувальному акті вказівки на спосіб і наслідки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема місце, час, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні викладені чітко і конкретно.
З огляду на це, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, сумнівів не викликає.
Відповідно аудіозапису судового засідання, який міститься на технічному носії в матеріалах кримінального провадження, після оголошення в судовому засіданні прокурором обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , останній, у присутності захисника, який був залучений для захисту інтересів обвинуваченого в ході досудового розслідування слідчим, підтвердив зрозумілість пред`явленого обвинувачення та надав пояснення з приводу обвинувачення. Апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції від обвинуваченого ОСОБА_6 не надходила, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений погодився з вироком суду першої інстанції.

За вимогами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, якій, за вимогами ч. 2 ст. 291 КПК України, затверджується прокурором і має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення.

За вимогами ч. 1 ст. 20 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, судовий розгляд проведено в межах висунутого ОСОБА_6 обвинувачення відповідно до обвинувального акту, обвинувачення під час розгляду судом першої інстанції прокурором не змінювалось, обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив зрозумілість пред`явленого обвинувачення, користувався допомогою захисника, надав, які вважав за необхідне, показання з приводу обвинувачення. Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що формальне недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вплинуло на право на захист ОСОБА_6 і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює скасування судового рішення у даному кримінальному провадженні, є необґрунтованими.

Європейський орган конвенційної юрисдикції вважає, що скасування остаточних судових рішень є порушенням принципів неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, а отже, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної судом справи закріплює, що жодна зі сторін не може вимагати перегляду остаточного і того, що набрало законної сили, рішення тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Повноваження щодо перегляду справи повинно здійснюватися з метою виправлення судових помилок, неправильного відправлення правосуддя, а не перегляду по суті. Така позиція вислювлюється у рішеннях «Брумареску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України».

Щодо посилань прокурора в апеляційній скарзі на рішення Європейського суду з прав людини, то зокрема, у справі «Ващенко проти України» йдеться про надмірну тривалість як цивільного, так і кримінального провадження і, Європейський суд з прав людини в зазначеному рішенні висловлюється з приводу періоду, який має братись до уваги при визначенні тривалості кримінального провадження.
Недоречним є і посилання прокурора на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії», в якому йдеться про порушення права на захист, але це стосується неповідомлення заявника про зміну кваліфікації його дій і його незгоди із зміненим обвинуваченням.
У наведених справах йдеться про певні допущенні порушення, але з приводу порушення права на захист, до Європейського суду з прав людини із відповідними заявами звертались саме особи, засуджені національними судами.

За наведених обставин, враховуючи, що допущене судом першої інстанції процесуальне порушення при формулюванні обвинувачення не має наслідку у вигляді істотного порушення прав учасників кримінального провадження, в тому числі обвинуваченого, апеляційний суд вважає безпідставними доводи прокурора про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а відтак підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, і, скасування вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

_____________________ ____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3