Провадження № 11-сс/779/266/2018
Категорія ст. 173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за заявою захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , про роз`яснення ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.08.2018 року про накладення арешту на майно, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2018 року задовольнено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «LEXUS» LX570, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що автомобіль марки «LEXUS» LX570, дчорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , відповідно в сукупності з іншими речами та документами, може мати значення доказу факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування, а тому виникла необхідність у накладені на нього арешту з метою збереження речових доказів до з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав АС, в якій покликається на її незаконність, необґрунтованість, оскільки дана ухвала винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК, а тому підлягає скасуванню.

Просив ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.08.2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити частково. Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2018 року про накладення арешту на майно скасувано та постановлено нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнено частково. Накладено арешт на автомобіль марки «LEXUS» LX570, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 належить ОСОБА_9 , шляхом заборони розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу.

10.09.2018 року від захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 надійшла заява про роз`яснення судового рішення , в якій просить роз`яснити ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.08.2018 року в частині дій слідчого, щодо відновлення права користування своїм майном ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення захисника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав подану заяву, просить задорвольнити її; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти задоволення вказаної заяви; перевіривши матеріали за клопотанням слідчого, які надійшли з Івано-Франківського міського суду, обговоривши доводи і мотиви заяви, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області дотрималась в повній мірі.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.380 КПК, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Таким чином, необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю або суперечливістю, викладених у ньому висновків, тобто коли зміст рішення є незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або для осіб, які мають його виконувати. При цьому, виходячи зі змісту вказаної норми, роз`ясненню підлягає суть прийнятого рішення, а не мотиви та підстави для його прийняття, а також порядку застосування діючих правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, крім іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів. Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно положень ч.1 ст. 319 цього Кодексу, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу заявника на те, що право власності це закріплена за власником можливість у межах, що допускають законом, володіти, користуватися й розпоряджатися майном (засобами виробництва й предметами споживання) за своїм розсудом й у своєму інтересі.

Власність це економічна категорія, що є одним із проявів суспільних відносин з приводу привласнення матеріальних благ.

Право власності це сукупність правових норм, які регулюють і закріплюють суспільні відносини, що виникають з присвоєнням матеріальних благ громадянами, юридичними особами та державою, які надають названим суб`єктам рівні права та обов`язки з володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності розглядають як в об`єктивному, так і в суб`єктивному аспектах.

В об`єктивному аспекті право власності це сукупність правових норм, що регулюють суспільні відносини з володіння, користування і розпорядження майном.

У суб`єктивному аспекті право власності являє собою сукупність повноважень власника з володіння, користування і розпорядження майном.

Володіння це фактична наявність речі в господарстві власника та його можливість впливати на неї безпосередньо. Володіння може бути законним (наприклад, наявність в особи речі за правом власності) та незаконним (скажімо, володіння майном, добутим злочинними діями, привласнення знахідки). Незаконне володіння поділяється на добросовісне (коли особа не знала і не могла знати про те, що володіє чужим майном) і недобросовісне (коли особа знала чи повинна була знати про те, що володіння незаконне).

Користування це право вилучати з речей їхні корисні властивості (наприклад, обробляти землю та отримувати врожай, вживати продукти харчування, носити одяг і взуття), в тому числі і використовувати транспортний засіб на власний розсуд

Розпорядження це право визначати юридичну або фактичну долю майна (відчужувати наприклад, продавати, дарувати, обмінювати, переробляти, заповідати тощо).

Зі змісту ухвали Апеляційного суду від 17.08.2018 року вбачається, що власника транспортного засобу було позбавлено цього права, а саме тільки розпоряджатися та відчужувати.

Сукупність зазначених повноважень в особи дає підстави вважати її власником відповідного майна.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2018 року накладено арешт тільки шляхом заборони розпорядження та відчуження вказаного транспортного засобу, який належить ОСОБА_9 . Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що мотивувальна та резолютивна частини ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.08.2018 року викладені загальновживаними словами. Вони містять чіткий і зрозумілий характер. У ній зазначені мотиви та правові підстави прийнятого рішення.

З врахуванням наведеного, жодних підстав для роз`яснення судового рішення, яке є зрозумілим та доступним для сприйняття, і таким, що не пропускає варіантності свого тлумачення немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 380, 419 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Заяву захисника ОСОБА_8 подану в інтересах ОСОБА_9 , про роз`яснення ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.08.2018 року про накладення арешту на майно, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4