В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 348/2655/17

Провадження № 1-кп/348/138/18

09 листопада 2018 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

її представника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеним в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000721 від 22.10.2017 року, по якому обвинувачуються:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не працює, не одружений, на утриманні нікого немає, судимий Рахівським районним судом Закарпатської області:

- 07.05.1997 року за ст.140 ч.З КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.46-1 КК України з відстрочкою покарання на 2 роки;

- 22.01.1998 року за ст.140 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.43 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 07.05.1997 та призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 07.12.2000 року за ст.140 ч.З КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.43 КК України приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 22.01.1998 та призначено покарання 4 роки позбавлення волі у ВТК суворого режиму з конфіскацією майна;

- 26.01.2001 року за ст.140 ч.2, ст.42 ч.З КК України до 4 років позбавлення волі у ВТК суворого режиму з конфіскацією майна;

- 08.08.2005 року за ст.185 ч.З КК України до 3 років позбавлення волі;

- 21.09.2007 року Долинським районним судом за ст.390 ч.І КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 11.03.2010 року Рахівським районним судом за ст.ст.186 ч.3, 395, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 09.04.2014 Рахівським районним судом за ст.ст.185 ч. 3, 263 ч. 1, ст.ст. 70,71 КК України до 3 років 8 місяців; 23.06.2017 звільнений з Катеринівської виправної колонії Рівненської області по відбуванню строку покарання.

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 187 та ч.2 ст.289 КК України;

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Базитамак, Ілішевського району Республіки Башкірія, Російської Федерації, житель АДРЕСА_2 , громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не працює, не одружений, на утриманні нікого немає, згідно ст.89 КК України не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 вчинив розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того ОСОБА_6 обвинувачується в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно.

ОСОБА_7 вчинив розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

Злочин ними вчинено при наступних обставинах:

03.11.2017 року приблизно о 19,15 год. в АДРЕСА_3 , в приміщенні залу очікування залізничної станції ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вступив у злочинну змову із ОСОБА_7 з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_4 , яка на той час перебувала у приміщенні залу очікування станції "Делятин" Львівської залізниці. Діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_6 розподілили між собою ролі. Зокрема ОСОБА_6 повинен був підійти ззаду до ОСОБА_4 , схопити останню за шию та вимагати у потерпілої грошові кошти, погрожуючи при цьому ножем, а ОСОБА_7 повинен був слідкувати за навколишньою обстановкою, щоб попередити ОСОБА_6 в разі настання небезпеки та забрати у потерпілої грошові кошти. Реалізовуючи злочинний намір, приблизно о 19,15 год. в приміщенні залу очікування залізничної станції «Делятин» обвинувачений ОСОБА_6 підійшов до потерпілої ОСОБА_4 ззаду, схопив її правою рукою за шию, а лівою рукою витягнув із-за пояса правого боку штанів ніж, яким почав погрожувати потерпілій із вимогою надати йому грошові кошти, а ОСОБА_7 в цей час знаходився збоку та слідкував за навколишньою обстановкою. Побоюючись за своє життя, сприймаючи погрози нападників як реальні, ОСОБА_4 видала ОСОБА_7 гроші в сумі 38 грн. та пропускний квиток у Делятинську військову частину НОМЕР_1 , які витягнула із зовнішньої кишені куртки. Після вчинення злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилися на місці події та розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в скоєному не визнав, однак він пояснення в судовому засіданні відмовився, скориставшись правом, передбаченим ст.63 Конституції України, але не спростовував, що дійсно перебував разом з ОСОБА_7 в момент інкримінованого злочину, однак домовленості між ними на вчинення розбійного нападу не було.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєному також не визнав, суду пояснив, що 03 листопада 2017 року він разом з ОСОБА_6 мали намір поїхати в смт.Ворохта по власних потребах. Того дня вони вживали спиртне. Приїхавши в смт.Делятин, вони зайшли в зал очікування залізничного вокзалу, щоб дочекатися потяга до Ворохти, сіли на одну із лавок в залі, випили ще спиртного. Через деякий час, приблизно після 19 год., коли на вулиці вже темніло, в зал очукування зайшла потерпіла. Між ним та ОСОБА_6 не було жодної домовленості вчинити напад на неї з метою пограбування. ОСОБА_6 підвівся з лавки, підійшов ззаду потерпілої, обхопив її рукою за шию і витягнув із кишені ніж та приставив його до горла потерпілої, вимагаючи при цьому віддати гроші. Побачивши, що ОСОБА_6 в незовсім адекватному стані і маючи на меті припинити його дії, щоб той дійсно не заподіяв потерпілій шкоди здоров"ю чи навіть життю, він підійшов до нього і сказав заспокоїтися, що потерпіла і так все віддасть. Потерпіла витягнула з кишені гроші, практично запхала їх йому в руку і в цей же час втекла від них. Гроші в подальшому забрав ОСОБА_6 , яка там була сума, точно сказати не може, але коштів не було багато. Визнає, що взяв гроші, але іншого виходу в нього не було. Своє провини не визнає і просить його не карати.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому їм обвинуваченні, їх вина доводиться іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні дала показання про те, що вона проживає в смт.Делятин Надвірнянського району у військовому містечку. 03.11.2017 року приблизно о 19,15 год. вона прийшла до Делятинського вокзалу, так як мала намір поїхати в Чернівецьку область у власних справах та зайшла в зал очікування вокзалу. В залі очікування, окрім неї, були ще два невідомі їй чоловіки, якими виявилися ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і які були в нетверезому стані. Один з них, а саме ОСОБА_7 лежав на лавці, інший - ОСОБА_6 сидів. Вона почула, як вони щось між собою тихо переговорили і коли вона присіла на лавку, до неї ззаду підійшов обвинувачений ОСОБА_6 і несподівано для неї схопив рукою її за шию і, стиснувши, сказав: «не рипайся, ти звідси не вийдеш, вивертай кармани». Під час цього він витягнув ніж, який тримав в руці ніж та прикладав до її горла. Оскільки ОСОБА_6 сильно стискав ніж, він більш всього порізався, бо в нього з руки почала капати їй на штани його кров. В цей час ОСОБА_7 сказав ОСОБА_6 : "не ріж її, вона все і так віддасть". Побоюючись реально за своє життя і здоров`я вона сказала, що віддасть все що має, навіть квартиру, тільки щоб не чіпали її, і витягла з кишені та віддала всі гроші в руки ОСОБА_7 , а той в свою чергу акуратно перерахував їх. Коштів виявилося 38 гривень. Коли ОСОБА_7 перераховував гроші, вона змогла вирватися та вибігла із зали очікувань і побігла в службове приміщення до працівника вокзалу на ім"я ОСОБА_10 , якій розповіла, що на неї напали двоє чоловіків, після чого та викликала поліцію, яка, прибувши на місце, затримала обвинувачених. Зазначає, що ніж, який був руках одного з нападників, а саме ОСОБА_6 вона чітко бачила, і усвідомлювала, що ОСОБА_6 реально може їй зашкодити, саме тому вона не чинила ніякого опору. Вказаний ніж їй приставляли до шиї, саме тому погрозу вона сприймала реально.

На даний час їй збитки відшкодовані у повному об`ємі під час досудового слідства. У питанні призначення обвинуваченим покарання просить призначити таке в рамках закону у виді позбавлення волі, оскільки вважає обвинувачених небезпечними для суспільства, так як останні надалі не усвідомлюють протиправність своїх діянь, не каються у чиненому, не попросили навіть вибачення.

Вказані пояснення потерпілої суд визнає належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів, та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку, встановленому КПК України (у редакції 2012 року зі змінами та доповненнями).

Правдивість показань потерпілої ОСОБА_4 про розвиток подій, що мали місце 03.11.2017 року, об`єктивно узгоджується з показаннями допитаних в ході судового розгляду свідків та дослідженими документами.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаною в судовому засіданні, ствердила, що 03.11.2017 року вона заступила на чергування на Делятинській залізничній станції. Приблизно о 19.45 год. до неї в двері постукала жінка, якою виявилася потерпіла ОСОБА_4 , і яка була дуже налякана, плакала і повідомила, що на неї в залі очікування з ножем напали двоє незнайомих чоловіків і вона віддала їм гроші. Вона намагалася заспокоїти потерпілу і на штанах вона помітила кров. Вона дала потерпілій телефон, щоб та зателефонувала в поліцію, але у ОСОБА_4 з переляку і від сильного хвилювання дуже трусилися руки і тоді вже вона з мобільного телефону передзвонила на "102" і викликала працівників поліції. Після чого вона підійшла до вікна в зал очікування та побачила двох незнайомих чоловіків, один з яких вийшов на вулицю. Вона ще його запиталася, куди вони їдуть, на що той відповів, що у військову частину. З метою затримати їх до приїзду працівників поліції вона повідомила, що зараз приїде поїзд, який в той час не мав бути. Через де-який час приїхали працівники поліції і затримали обох чоловіків.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що працює начальником станції залізниці «Делятин» і 03.11.2017 біля 19.20 год. до нього на мобільний телефон передзвонила його працівниця ОСОБА_13 і повідомила, що в залі очікування двоє чоловіків здійснили напад з ножем на жінку. Він в той час перебував вже вдома, але оскільки проживає поряд із залізничним вокзалом, швидко прибіг і у вікно залу очікувань побачив тільки двох чоловіків, яких зараз впізнає, як обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_14 . Також він бачив потерпілу ОСОБА_4 , яка була дуже налякана, плакала, розповідала, що на неї здійснили напад в залі очікувань двоє чоловіків, один з яких мав ніж. Тоді приїхала поліція і затримала в залі очікувань обвинувачених.

Оцінюючи показання потерпілої та свідків обвинувачення, суд надає їм віри, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та знаходяться в об"єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об"єктивними доказами.

Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про наявність у потерпілої та свідків будь-якого мотиву щоб обмовити обвинувачених.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів також доведена:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.11.2017 року, згідно якого прийнято заяву від ОСОБА_4 , про те, що 03.11.2017 року о 19.13 год. в см. Делятин у приміщенні залу очікування залізничного вокзалу двоє невідомих чоловіків із застосуванням фізичної сили та погрожуючи їй ножем, відкрито заволоділи її грошовими коштами в сумі 38 грн. та проїзним квитком (т.1, а.с.183);

- протоколом огляду місця події від 03.11.2017 року та фототаблицею до нього, згідно якого проведено огляд приміщення залу очікувань станції Делятин «Львівської залізниці» за адресою смт. Делятин вул. Привокзальна і було встановлено, що праворуч від лавки на підлозі розташований чоловік, який назвався ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителем с. Кваси, Рахівського району. Поблизу вказаного чоловіка знаходиться рюкзак чорного кольору із візерунками в розводи і біля якого знаходився предмет схожий на ніж із рукояткою, виготовленою з двох дерев"яних пластин (планок). Також за поясом джинсів із правої сторони виявлено предмет схожий на ніж із руків"ям у вигляді двох полімерних пластин (планок) чорного кольору, прикріплених до хвостовика клинка за допомогою двох заклепок із металу сірого кольору, із лівої сторони на клинку наявний напис «Maestro». У лівому дальньому куті на підлозі знаходиться чоловік, який назвався ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителем с.Росохач, Городенківського району. При огляді куртки ОСОБА_15 виявлено у лівому рукаві предмет схожий на ніж із руків"ям, виготовленим із двох пластин (планок) із полімерного матеріалу жовтого та коричневого кольорів, із лівої сторони на клинку наявний напис «HONCеLI» (т.1, а.с.184-207);

- протоколом огляду місця події від 03.11.2017 року та фототаблицею до нього, згідно якого проведено огляд приміщення залу очікувань станції Делятин «Львівської залізниці» за адресою смт. Делятин вул. Привокзальна. Під час огляду пічки виявлено 5 відрізків аркушу паперу із рукописними написами, частина квитка сполученням «Коломия - Івано-Франківськ» (т.1, а.с.208-215);

- протоколом огляду місця події від 07.11.2017 року, згідно якого в адміністративній будівлі Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області в службовому кабінеті №28 детально оглянуто та вилучено спортивні штани із наявними плямами бурого кольору (т.1, а.с.216-217);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 , який в присутності понятих детально розповів про обставини події, які мали місце 03.11.2017 року в залі очікування на залізничному вокзалі в смт.Делятин, а саме розбійного напада на потерпілу ОСОБА_4 (т.1, а.с. 175-177)

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , який детально розповів про обставини які мали місце 03.11.2017 року в залі очікування на залізничному вокзалі в смт.Делятин, а саме розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_4 (т.1, а.с. 179-181) та демонстрацією в судовому засіданні відеозаписів слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 .

З протоколів проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 року вбачається, що з метою перевірки і уточнення відомостей щодо обставин злочину, вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було проведено слідчий експеримент з участю кожного із обвинувачених, понятих, із застосуванням технічного засобу фіксації - цифрової камери «Canon". Під час розгляду провадження у суді в присутності всіх учасників судового розгляду було відтворено відеофайл із записом слідчого експерименту, який міститься на дисках «СD», доданих до протоколів. З оглянутих відеозаписів видно, як обвинувачені послідовно, чітко та впевнено вказують на місця вчинення протиправних дій, на обставини та спосіб їх вчинення. Відомості щодо обставин, встановлених слідчим експериментом, які зазначені в протоколах, повністю відповідають відеозапису слідчого експерименту та узгоджуються з іншими доказами, здобутими в судовому засіданні. Жодних зауважень чи заперечень стосовно проведеного слідчого експерименту зі сторони обвинувачених, а в подальшому і в їх захисту не було.

- протоколом проведення слідчого експерименту від 20.12.2017 року в смт. Делятин за участю потерпілої ОСОБА_16 , згідно якого потерпіла детально розповіла про обставини вчинення на неї розбійного нападу в залі очікування на залізничному вокзалі (т.1, а.с.216-217);

- довідкою № 150, виданою Надвірнянською ЦРЛ, згідно якої у ОСОБА_6 виявлено РПП внаслідок вживання алкоголю 1,06 % (т.1, а. с. 221)

- довідкою № 152 виданою Надвірнянською ЦРЛ, згідно якої у ОСОБА_7 виявлено РПП внаслідок вживання алкоголю 1,72 % (т.1, а. с. 222)

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2017 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_16 впізнала особу зображену на фотознімку № 1 як ОСОБА_7 і вказала, що саме цій людині вона віддала грошові кошти та різного роду записки (т.1, а.с.223-225);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.11.2017 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_16 впізнала особу зображену на фотознімку № 4 як ОСОБА_6 і вказала, що саме ця людина приставила їй ніж до горла та вимагала віддати все, що вона має (т.1, а.с.226-229);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання з фототаблицями від 04.11.2017 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_16 впізнала ніж № 3, який обвинувачений ОСОБА_6 прикладав до її шиї та погрожував їй (т.1, а.с.230-233);

- висновком експерта № 255 від 09 листопада 2017 року, з якого вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_6 виявлена подряпина третього пальця правої кисті, яка отримана від дії предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, може відповідати терміну утворення, вказаному в постанові слідчого, та згідно « Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.1, а.с. 234);

- висновком експерта № 865 від 09 листопада 2017 року, з якого вбачається, що кров підозрюваного ОСОБА_6 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0. У слідах на штанах потерпілої ОСОБА_4 ( об.№№1,2), знайдена кров людини, при серологічному дослідженні виявлені антиген А та ізогемаглютинін анти-В ізосерологічної системи АВО. Таким чином, кров на штанах може належати особі (особам) групи А з ізогемаглютиніном анти В за ізосерологічною системою АВО, що не виключає можливості належності крові підозрюваному ОСОБА_6 (т.1, а.с. 236-238);

- висновком експерта № 1.2-744/17 від 21 листопада 2017 року, з якого вбачається, що ножі вилучені в ОСОБА_7 та ОСОБА_17 не є холодною зброєю, а є ножами господарсько побутового призначення загального вжитку (т.1, а.с. 238-242);

Зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально - процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченими діяння, інкримінованого їм стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків у справі.

З висновку судово-психіатричної експертизи №321/2017 від 11.12.2017 року вбачається, що ОСОБА_6 психічними розладами не страждає і не страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину ОСОБА_6 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує (т.2, а.с. 49-52).

Разом з тим, суд критично оцінює показання ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв розбійного нападу на потерпілу, не вступав в будь-яку попередню змову з ОСОБА_6 , спрямовану за заволодіння майном чи коштами потерілої, а тільки намагався припинити протиправні дії ОСОБА_6 , що по даному факту потерпіла їх оговорює, а пояснення під час слідчого експерименту він давав під тиском працівників поліції, оскільки його покази в цій частині є нечіткими, суперечливими та спростовуються наведеними вище доказами в їх сукупності і суд їх розцінює такими, що спрямовані на ухилення кримінальної відповідальності за скоєне. Дані твердження обвинуваченого спростовуються вищезазначеними показаннями допитаної в суді потерпілої ОСОБА_4 , в достовірності показань якої суд не має підстав сумніватися, так як вони відповідають встановленим судом обставинам справи і підтверджуються іншими доказами. В процесі розгляду кримінального провадження знайшли своє підтвердження і ті обставини, що злочин був спланований, а кожен з обвинувачених мав конкретну роль, яка взаємодоповнювала одна одну та була спрямована на досягнення єдиної мети - збагачення за рахунок заволодіння чужим майном шляхом розбою.

Таким чином, оцінивши здобуті докази в їх сукупності, суд знаходить, що винуватість обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочині доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 187 КК України, оскільки він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення відносно ОСОБА_6 кваліфікуючу ознаку вчинення даного злочину особою, яка раніше вчинила розбій, оскільки згідно довідки про судимість ОСОБА_6 раніше не вчиняв іншого розбою чи бандитизму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні кваліфіковано вірно за ч.2 ст. 187 КК України, оскільки він вчинив напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб.

Так, з об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Частиною 2 статті 187 КК України передбачена така кваліфікуюча ознака розбою, як вчинення його за попередньою змовою групою осіб.

Такій формі співучасті як учинення злочину групою осіб за попередньою змовою притаманне таке: а) у вчиненні злочину беруть участь дві чи більше особи, які відповідають вимогам суб`єкта злочину; б) між цими особами ще до початку злочину відбулася змова про спільне його вчинення.

Спільність дій співучасників означає, що злочин учиняється їхніми загальними й об`єднаними зусиллями. Кожен із них робить свій внесок (докладає відповідних зусиль) у здійснення злочину, при цьому спирається на допомогу та сприяння іншого (інших) співучасника або розраховує на це. Ознака "спільність" за співучасті передбачає також, що і злочин, і суспільне небезпечні наслідки (у злочинах з матеріальним складом) є єдиними і неподільними для всіх співучасників. Виходячи з цього усі співучасники, незалежно від ролі, яку кожен із них виконував, мають відповідати за вчинений злочин у цілому.

Стосовно обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України суд зазначає наступне.

Згідно обвинувального акту вбачається, що 21.10.2017 року приблизно о 08.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Шухевича в смт. Ланчин, Надвірнянського району Івано-Франківської області, виявив, що біля неогородженої території новобудови без номера, знаходиться скутер марки «Кануні Діабло» без реєстраційного номера, червоного кольору, вартістю 5000 грн., власником якого є ОСОБА_18 , житель АДРЕСА_4 , і яким він вирішив незаконно заволодіти. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з корисливих мотивів, підійшов до скутера марки «Кануні Діабло», без реєстраційного номера, з елементами чорного, білого, червоного кольорів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись тим, що даний скутер залишений без нагляду, незаконно заволодів ним та перемістив його у напрямку м. Коломия Івано-Франківської області. Перебуваючи вже у м. Коломия, продав його на базарі невстановленим особам та отримав за нього грошові кошти у сумі 1 800 гривень, якими розпорядився на власний розсуд.

У пред"явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.289 КК України ОСОБА_6 винним себе не визнав, заперечив свою причетність до заволодіння скутером і від дачі пояснень відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Потерпілий ОСОБА_18 , будучи допитаним під час судового розгляду вказав, що скутер марки «Кануні Діабло» червоно-чорно-білого кольору до угону він придбав приблизно півтора роки тому в м.Коломия у магазині скутерів і використовував його у власних цілях. 21.10.2017 року приблизно 07,00 год. він залишив скутер марки «Кануні Діабло» в смт.Ланчин по вул. Шухевича на подвір`ї, яке не обгороджене, біля недобудованого будинку, а сам на автобусі поїхав у м.Коломия. Так він робив неодноразово. Коли того дня він повернувся в смт.Ланчин приблизно о 19:00 год., то виявив відсутність скутера, після чого подзвонив та повідомив про крадіжку скутера у Надвірнянський відділ поліції. На даний час ніхто йому викрадений скутер не повернув та завдані збитки не відшкодував. Також йому невідомо, хто вчинив крадіжку, про те, що до неї міг бути причетний ОСОБА_6 , він довідався від працівників поліції.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на тих показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати свої рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_6 був проведений з метою перевірки і уточнення відомостей, викладених у протоколі його допиту і під час проведення слідчого експерименту 22.11.2017 року обвинувачений ОСОБА_6 , крім обставин розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_4 , дав пояснення про незаконне заволодіння ним скутером.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 відмовився від своїх показань та категорично заперечив свою причетність до незаконного заволодіння скутером.

Оскільки слідчий експеримент як слідча дія у даному випадку є похідним від показань обвинуваченого на досудовому слідстві, від яких він в подальшому відмовився, то суд не вправі посилатися на дані, отримані в результаті проведення цієї слідчої дії, як на доказ винуватості ОСОБА_6 .

Інших доказів на доведеність вини ОСОБА_6 в незаконному заволодінні скутером не здобуто.

Однією з основних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка декларує, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Про що наголошено у рішенні ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 року. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і має ухвалюватись лише за наявності системи беззаперечних, безсумнівних, достовірних та не спростованих доказів вини обвинуваченого у вчиненні ним злочину. У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 284 КПК України у разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати, кримінальне провадження закривається.

Враховуючи вище викладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, приймаючи до уваги, що стороною обвинувачення не надані інші докази, які беззаперечно можуть довести вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, суд вважає, що пред`явлене обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а тому кримінальне провадження щодо нього необхідно закрити з підстав, встановлених п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, а особу у вчиненні даного злочину необхідно виправдати.

За вказаних обставин цивільний позов потерілого ОСОБА_18 слід залишити без розгляду.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання в с.Кваси, Рахівського району, Закарпатської області, характеризується з негативної сторони, перебуває на «Д» обліку при психіатричному кабінеті з 1997 року, на обліку у нарколога не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого злочину, а також вчинення ним тяжкого злочину під час не знятої та непогашеної судимості, що свідчить про те, що останній належних висновків не зробив і знову вчинив тяжкий злочин, та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом"якшують покарання, враховує активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючою обставиною суд враховує рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп"яніння.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який за місцем свого проживання в с.Росохач, Городенківського району, Івано-Франківської області, характеризується з негативної сторони, що на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого злочину, та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом"якшує покарання, суд враховує активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючою обставиною суд враховує вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння .

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24.10.2003 р. із послідуючими змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Пунктом 5 судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Враховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , їх поведінку до і після вчинення злочинів, суд прийшов до висновку, що кожному з них слід призначити покарання необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів в межах санкції статі, що передбачає покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і що цілком відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі кожного обвинуваченого.

З врахуванням вище наведеного, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступень тяжкості скоєного злочину, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинений злочин - у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строк, необхідний для можливого перевиховання обвинувачених та попередження вчинення нових злочинів і що цілком відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених. Підстав застосування ст.ст.69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суд не вбачає. Також суд вважає за необхідне застосувати до обвинувачених і додаткову міру покарання у виді конфіскації належного їм на праві власності майна.

Обраний обвинуваченим такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого ними злочину та обставинам справи, але й особі самих обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відшкодування судових витрат, пов"язаних з проведенням трасологічної експертизи № 1.2-744/17 від 21.11.2017 року (т.1, а.с.238) слід вирішити з додержанням вимог ст. 124 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 284, 370 , 373-374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією належного йому майна.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України і виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з 03 листопада 2017 року з часу його затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з 03 листопада 2017 року з часу його затримання.

Цивільний позов потерілого ОСОБА_18 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 1237 грн. за проведення експертизи.

Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Надвірнянського ВП ГУНП, а саме:

- рюкзак чорного кольору; два пакети; стакан; дві чашки; туфлі; наручний годинник; біжутерія; дві вилки; одну ложку; кліщі; круглогубці; навушники; сім пакетів чаю; два пошкоджені юзбі-проводи; вісім кулькових ручок; електронний годинник; мобільний телефон із надписом «hts»; кредитну картку; пару рукавиць; наручний годинник, які вилучені у ОСОБА_6 - повернути власнику, а у разі відмови знищити;

- грошові купюри 50 гривень - конфіскувати в дохід держави;

- предмет, схожий на ніж (№1); предмет схожий на ніж (№2), які вилучені у ОСОБА_6 - знищити;

- чорну матерчату сумку; ліхтарик; мило; дві пари взуття; кулькову ручку; дзеркало в корпусі; мелений перець; полімерний пакет; послужна картку; свідоцтво про присвоєння кваліфікаційного рівня; вкладиш до стартового пакету, які вилучені у ОСОБА_7 - повернути власнику, а у разі відмови знищити;

- предмет схожий на ніж №3, який вилучений у ОСОБА_7 - знищити.

- штани із слідами речовини бурого кольору - повернути потерпілій ОСОБА_4 , а у разі відмови - знищити;

- диски з відеозаписом слідчих експериментів, які знаходиться в матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1