Справа № 375/1662/18
Провадження 1-кп/375/138/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2018 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Рокитне кримінальне провадження № 0000090 від 18.11.2017 року, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синява Рокитнянського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, проходить військову службу за контрактом на посаді головного сержанта-командира відділення охорони та оборони взводу охорони та оборони роти охорони та оборони батальйону охорони та забезпечення в/ч НОМЕР_1 , одружений, на утриманні не має двох неповнолітніх дітей, не судимий,
за ч. 3 ст. 425 КК України, -
В С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 425 КК України надійшов до Рокитнянського районного суду Київської області 04.09.2018 року.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 425 КК України, як недбале ставлення військової службової особи до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану злочині.

Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» (від 17.03.2014 №303/2014, від 06.05.2014 №454/2014, від 21.07.2014 №607/2014, від 14.01.2015 №15/2015), з 18.03.2014 в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2017 №1-РС старшину військової служби за контрактом ОСОБА_4 призначено на посаду начальника складу 3 відділу зберігання інженерних боєприпасів складу інженерних боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , яку він займав до 17.04.2018.

У цій же військовій частині, що дислокується в АДРЕСА_2 , на посаді стрільця 1 відділення супроводження взводу супроводження військових вантажів роти охорони та оборони батальйону охорони та забезпечення у період з 31.08.2017 по 22.11.2017 проходив строкову військову службу солдат ОСОБА_6 , якому старшина ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України являвся прямим начальником за своїм службовим становищем і військовим званням.

Відповідно до Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2016 за №588 «Про організацію разових робіт на технічній території №1 у 2017 році під час виконання вантажно-розвантажувальних робіт на автомобільний та залізничний транспорт» призначено старшину ОСОБА_4 старшим робочих команд, згідно якого старші робочих команд повинні інструктувати робочі команди за «Інструкцією №152 з охорони праці для працівників, які виконують вантажно-розвантажувальні роботи деревини вручну та інших вантажів на транспортні засоби», затвердженою наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2016 №369, та виконувати обов`язки керівників робочих команд у межах обов`язків, передбачених Інструкцією.

Згідно з вимогами ст. 278 Статуту внутрішньої служби ЗС України за організацію та безпеку робіт відповідає начальник, у розпорядження якого виділено підрозділ. Командир підрозділу (старший команди) контролює виконання особовим складом вимог безпеки робіт.

01.11.2017 на ранковому шикуванні особового складу командуванням військової частини НОМЕР_1 здійснено добір військовослужбовців строкової військової служби для виконання у складі робочої команди господарських робіт з очищення технічної території військової частини НОМЕР_1 від сухостою, чагарників та виконання вантажно-розвантажувальних робіт деревини вручну, старшим серед яких відповідно, до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2016 №588 визначено старшину ОСОБА_4 .

Близько 8 години 30 хвилин 01.11.2017 старшина ОСОБА_4 доставив військовослужбовців робочої команди, до якої входив солдат ОСОБА_6 , до приміщення варти, яке знаходиться поруч з КПП №2 технічної території зберігання інженерних боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , де проінструктував їх з питань безпечного виконання робіт, після чого з робочою командою направився до безпосереднього місця виконання робіт на території 6-го відділу зберігання інженерних боєприпасів ліворуч по лінії охоронного периметру на відстані близько 1000 метрів від приміщення варти та КПП№2.

Старшина ОСОБА_4 , під час проведення цільового інструктажу, недбало ставлячись до виконання своїх службових обов`язків, не в повному обсязі довів до членів робочої команди вимоги безпеки при проведенні робіт із завантаження деревини на автомобіль, перевірку знань вимог безпеки під час виконання даного виду робіт, як цього вимагає п. 4.5 «Положення про порядок допуску військовослужбовців Збройних Сил України до самостійного виконання робіт та організацію виконання разових робіт в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 476 від 26.12.2000, у військовослужбовців робочої команди не здійснив.

Безпосередньо перед початком виконання робіт ОСОБА_4 визначив солдат ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для виконання робіт із складування та упорядкування деревини на кузові автомобіля «ЗІЛ-131», а іншим п`ятьом військовослужбовцям, у тому числі солдату ОСОБА_6 , конкретно кожному завдання щодо перенесення та подавання на кузов вказаного автомобіля деревини він не ставив, дозволивши їм визначати порядок і черговість перенесення та подавання дерев`яних колод самостійно.

ОСОБА_4 не вжив заходів для забезпечення військовослужбовців, які виконували роботи із завантаження деревини на автомобіль 01.11.2017, спецодягом, спецвзуттям та необхідними засобами індивідуального захисту (касками, чобітьми з твердим підноском, брезентовими рукавицями), як це передбачено п. 3.5 Інструкції та п. 18.5.4. «Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості», затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 13.07.2005 № 119 (НПАОП 02.0-1.04-05), згідно з якими працівники, що залучаються до піднесення деревини та вантажно-розвантажувальних робіт, повинні бути забезпечені роботодавцем касками, чобітьми з твердим підноском, рукавицями та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до «Норм безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту працівникам деревообробної промисловості», затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 31.01.2005 №19 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 22.02.2005 за№ 257/10537 (НПАОП 20.0-3.11-05).

При виконанні робіт, військовослужбовці ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які не були належним чином проінструктовані та яким не було доведено безпечного способу перенесення дерев`яних колод, закидали їх на кузов автомобіля способом, що не відповідав вимогам п. 18.5.9. Правил.

Близько 16 години 30 хвилин 01.11.2017 під час виконання вказаних робіт на території 6-го відділу зберігання інженерних боєприпасів ліворуч по лінії охоронного периметру на відстані близько 1000 метрів від приміщення варти та КПП №2 на технічній території військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_6 при завантаженні із солдатом ОСОБА_9 через задню частину кузова на вантажний автомобіль «ЗІЛ-131» чергової дерев`яної колоди, тримаючи її оголеними руками на рівні свого плеча впустив, отримавши нею удар по правій голінці, внаслідок чого йому спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів обох кісток правої голінки, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 19.03.2018 № 112/д відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що заподіяло істотну шкоду здоров`ю вказаного військовослужбовця в умовах особливого періоду.

Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності від 08.05.2018 №6552, для забезпечення безпечного виконання 01.11.2017 року робіт по завантаженню сухостою до кузову вантажного автомобіля необхідно було забезпечити членів робочої команди відповідним спецодягом, спецвзуттям та необхідними засобами індивідуального захисту (брезентовими рукавицями). Порядок виконання даних робіт не відповідав вимогам п. 18.5.4 Правил та п. 3.5 Інструкції №152. Старшим команди старшиною ОСОБА_4 не в повній мірі була організована робота по завантаженню сухостою на автомобіль у відповідності з вказаними вимогами, в частині забезпечення військовослужбовців засобами індивідуального захисту.Невиконання старшиною ОСОБА_4 вищевказаних вимог нормативних документів знаходиться в причинному зв`язку з подією досліджуваного нещасного випадку, що стався із солдатом ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 обвинувачується у недбалому ставленні військовою службовою особою до служби, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану - злочині, передбаченому ч. 3 ст. 425 КК України.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Під час підготовчого судового засідання прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону заявлено клопотання про затвердження угоди, укладеної 19.09.2018 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , з іншої сторони, на підставі та в порядку ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.
Згідно вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення угоди та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394, 424 КПК України, а для обвинуваченого відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п. 1 ч.4 ст. 474 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_6 , відповідно до п.3 ч.4 ст. 469 КПК України, надав письмову згоду прокурору на укладання угоди з обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.
ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненому злочині і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 3ст. 425 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та звільнення його на підставі ст. 75 КК Українивід відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання Закону і будь якого положення складеної угоди.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право впродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладанні угоди були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити зазначену угоду і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.
ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину беззастережно визнав повністю та просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості, призначити йому узгоджену в ній міру покарання. Зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості. Щиро розкаюється у скоєному.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 підтримала угоду та просила суд її затвердити. Вказала, що обвинувачений визнає свою вину та щиро розкаюється у скоєному, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, приймав участь в АТО, має позитивну характеристику.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив надання письмової згоди прокурору на укладання угоди з обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості, вказав, що претензій до ОСОБА_4 не має та просить не позбавляти його волі та призначити йому покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне порозуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості.
Суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 425 КК України як недбале ставлення військовою службовою особою до військової служби, що заподіяло істотну шкоду, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З огляду на положення ст.12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є тяжким злочином.
Обвинувачений вперше засуджується, має постійне місце проживання та служби, за якими виключно позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, приймав безпосередню участь в проведенні антитерористичної операції.
Перед затвердженням угоди про визнання винуватості, суд, згідно з вимогами ст. 474 КПК України, з`ясував, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки укладення та затвердження угоди передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.
Відповідно до ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого в будь який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України, потерпілий ОСОБА_6 , відповідно до п.3 ч.4 ст. 469 КПК України, надав письмову згоду прокурору на укладання угоди з обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості,а також відсутні підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч.7 ст.474 КПК України. Також судом встановлено, що умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права та інтереси сторін, або інших осіб, укладення угоди було добровільним, відсутні підстави вважати, що обвинувачений не виконає взяті на себе зобов`язання, а тому угода підлягає затвердженню судом.
Судові витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності№6552 від 08.05.2018 року у сумі 7865,00 (сім тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень, мають бути стягнуті з ОСОБА_4 на користь держави.
Речові докази відсутні.
Цивільний позов у провадженні не заявлений.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого - не обирався.

Керуючись ст.ст. 373-374, 469, 474-476 КПК України, суд

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 19.08.2018 року між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону майором юстиції ОСОБА_3 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 , з іншої сторони, у кримінальному провадженні №0000090, внесеному до ЄРДР 18.11.2017 року за ч.3 ст. 425 КК України.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , уродженця с. Синява Рокитнянського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 425 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК Українизвільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти останній про зміну місця свого проживання і роботи, або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється, відповідно до ст. 76 КК України, уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Речові докази відсутні.
Цивільний позов у провадженні - не заявлений.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 - не обирати.
Судові витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної судової інженерно-технічної експертизи з охорони праці та безпеки життєдіяльності№6552 від 08.05.2018 року у сумі 7865,00 (сім тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень стягнути з ОСОБА_4 користь держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ч.2 ст. 473 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Вирок набрав законної сили «____»______________20__