АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/622/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №639/9513/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2017 року, щодо ОСОБА_7 -, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч.2 ст.76 КК України.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без змін у вигляді домашнього арешту, який належить скасувати після набрання вироком законної сили.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків в сумі 18832, 41 гривні відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задовольнено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 150000 ( сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задовольнено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 150000 ( сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Згідно вироку ОСОБА_7 , 01 серпня 2015 року, приблизно в 01 годині 30 хвилин, знаходився біля торгівельних кіосків, розташованих за адресою: м. Харків, Профспілковий бульвар, 66, разом зі своїми знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

В цей час раніше їм не знайомий ОСОБА_13 , підійшов до ОСОБА_7 , зі спини з правого боку та вибив з рук останнього пляшку з-під пива. У відповідь на ці дії ОСОБА_7 , діючи з умислом, направленим на заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, байдуже ставлячись до настання будь - яких наслідків, в тому числі і до можливої смерті останнього, на тлі раптово виниклих неприязних відносин, з силою вдарив правою рукою в область верхньої частини тулубу ОСОБА_13 .

Від отриманого удару ОСОБА_13 упав з тротуару спиною на проїжджу частину та вдарився потилицею об асфальт, в результаті чого втратив свідомість і до приїзду медичних працівників, які прибули на місце пригоди в 02 годині 7 хвилин, у свідомість не приходив,

ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправний характер скоєного ним діяння, маючи реальну можливість запобігти тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілого, але байдуже відносячись до її можливого настання, не прийняв ніяких заходів щодо надання останньому своєчасної медичної допомоги.

01 серпня 2015 року, о 02 годині 57 хвилин ОСОБА_13 було доставлено до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» у відділення нейрохірургії, де йому було надано кваліфіковану медичну допомогу.

В результаті противоправного діяння ОСОБА_7 , спричинив потерпілому ОСОБА_13 наступні тілесні ушкодження, а саме: важку черепно-мозкову травму у вигляді вдавленого перелому кісток склепіння черепу лівої тім`яної області, забій головного мозку з контузійними осередками, внутрішньочерепні крововиливи, синці обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, стосовно живої людини.

Від отриманої важкої черепно-мозкової травми та її ускладнення 09 серпня 2015 року о 05 годині 15 хвилин настала смерть потерпілого ОСОБА_13 , тобто між отриманими тілесними ушкодженнями і причиною смерті потерпілого вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 234-Ат/15 від 28.08.2015 року.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання зав ч.1 ст. 119 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що судом необґрунтовано звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання.

Вказує, що судом не була врахована думка потерпілої ОСОБА_9 , яка вважала, що ОСОБА_7 має реально відбувати покарання.

На думку автора апеляційної скарги навіть часткове відшкодування ОСОБА_7 шкоди, спричиненої злочином не свідчить про його реальне бажання в повному обсязі відшкодувати шкоду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його записника ОСОБА_6 , які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.119 КК ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст.50 КК, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, неправильне застосування норм ст.ст. 75,76 КК спростовуються обґрунтованими висновками суду, наведеними у мотивувальній частині вироку щодо тяжкості вчиненого правопорушення та його негативних наслідків.

Вирішуючи питання призначення покарання за ч.1 ст.119 КК, судом першої інстанції було достатньо враховано вимоги ст.65 КК, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_7 та належно враховано всі обставини кримінального провадження.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, має постійне місце мешкання і реєстрації в м. Харкові, за місцем мешкання характеризується задовільно, проживає разом із матір`ю ОСОБА_14 , 1956 року народження, яка є пенсіонером, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 у відповідності зі ст.66 КК України, визнано його щире каяття у скоєному та добровільне відшкодування потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 у відповідності зі ст.67 КК України не встановлено.

Виходячи з вимог ст.75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Обґрунтовуючи необхідність звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання судом враховано, що вчинений ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості кримінальних правопорушень вчинених з необережності, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його покарання, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, поведінку потерпілого ОСОБА_13 , яка передувала отриманню ним тілесних ушкоджень в результаті дій обвинуваченого.

Таким чином, з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявності на його утриманні престарілої матері, яка є пенсіонером, добровільного відшкодування ним потерпілій ОСОБА_8 матеріальних збитків, пом`якшуючих його покарання обставин, мотиви, з яких суд звільнив ОСОБА_7 від відбування є переконливими.

Під час апеляційного розгляду підстав призначати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям не встановлено.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність застосування кримінального закону про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 418, 419 КПК України колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 11 жовтня 2017 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді