Справа № 554/8305/18
Провадження 1-кп/554/532/2017
ВИРОК

Іменем України

Дата документу 12.11.2018

12 листопада 2017 року м.Полтава

Октябрський районний суд м. Полтава у складі:

судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Октябрського районного суду м. Полтави кримінальне провадження № 0000061 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Мацківці Лубенського району Полтавської області, українця, громадянина України, вдівця, безпартійного, військовозобов`язаного, освіта середня-спеціальна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -

в с т а н о в и в :
09 березня 2015 наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 №54 старшого сержанта ОСОБА_5 зараховано в розпорядження командира вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.
У подальшому, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 №106 від 05.05,2015 старшого сержанта ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення.
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший сержант ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією.
ОСОБА_5 достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно виконувати військову присягу, затверджену Постановою Верховної Ради України «Про текст Військової присяги» від 06.12.1991, а також дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-ХІУ, що зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку; віддано служити українському народу; сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, зберігати державну та військову таємницю, бути пильним, хоробрим і дисциплінованим, готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків.
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.
Тобто особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначених території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 31.10.2017 оголошене не було.Однак, старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, виконуючи військовий обов`язок на посаді номера обслуги 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , діючи з прямимумислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, у порушення вимог ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 08.01.2016 без належного дозволу самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 натомість вибув до свого місця проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , а у подальшому працював різноробочим у м. Києві та Київській області.
Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, тобто займався особистими справами, не вживаючи жодних заходів для повернення на військову службу.
В подальшому ОСОБА_5 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини, добровільно прибув до органу досудового розслідування, а саме до військової прокуратури Полтавського гарнізону 08.10.2018, заявивши про свою приналежність до Збройних Сил України та скоєний ним злочин.
Отже, старший сержант ОСОБА_5 був незаконно відсутнім за місцем служби в період з 08.01.2016 до 08.10.2018.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним за ст. 407 ч.4 КК України та підтвердив, що 08 січня 2016 року він дійсно без належного дозволу самовільно залишив військову частину в якій перебував на службі з причини тяжкої хвороби матері.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи. Органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ст. 407 ч.4 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду.

Обговорюючи питання про міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини та щире каяття, ненастання тяжких наслідків, стан його здоров`я, тому суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

засудив:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_1