Справа № 462/4857/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/533/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року,колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року, -

за участю прокурора : - ОСОБА_6

обвинуваченої : - ОСОБА_7

захисника : - ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Буянів, Жидачівського району, Львівської області, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу на АДРЕСА_2 громадянку України, українки, з вищою освітою, не одружену, не працюючу, раніше не судиму, -

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного їй покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язано ОСОБА_7 , відповідно до ч.1 п.1, 2 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації ; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання протягом іспитового строку.

По кримінальному провадженню вирішено питання речових доказів.

За вироком суду, ОСОБА_7 спільно із невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці розробили спільний злочинний план щодо вербування особи з використанням уразливого стану особи для подальшої сексуальної експлуатації.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, у відповідності до відведених ролей, ОСОБА_7 попередньо домовившись із ОСОБА_10 про зустріч 10.08.2017року, перебуваючи у відпочинковій зоні озера «Задорожнє», що поблизу с. Дроговиж Миколаївського району Львівської області, зустрілась із останньою та розпочала дії, спрямовані на вербування ОСОБА_10 , як особи молодого віку, привабливої зовнішності, яка опинилась в скрутних життєвих обставинах (малозабезпечена, без стійких соціальних зв`язків), з метою її сексуальної експлуатації в Турецькій Республіці, а саме переконувала останню, що вона зможе заробляти у вказаній державі значні суми грошових коштів (100 доларів США за одну годину надання сексуальних послуг). Також, ОСОБА_7 повідомила ОСОБА_10 про те, що у разі, якщо вона погодиться надавати сексуальні послуги в Турецькій Республіці, то особа на ім`я « ОСОБА_9 » профінансує її переліт у вказану державу, проживання там та забезпечення охорони при наданні нею сексуальних послуг. Викликавши у ОСОБА_10 уявлення про вигідність і правдивість такої пропозиції та враховуючи її уразливий стан, який виразився у збігу тяжких особистих та сімейних обставин, викликаних внаслідок залишення постійного місця проживання, втрати постійного джерела доходів, перебування у скрутному матеріальному становищі, остання надала згоду на пропозицію ОСОБА_7 .

В такий спосіб, ОСОБА_7 , реалізовуючи спільний із особою на ім`я « ОСОБА_9 » злочинний умисел на вербування осіб з використанням її уразливого стану, завербувала ОСОБА_10 для подальшої сексуальної експлуатації останньої.

Продовжуючи реалізацію спільного із особою на ім`я «Міліт» умислу на торгівлю людьми з метою її експлуатації, 18.08.2017року ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого фактичного проживання на АДРЕСА_3 , зустрілась із ОСОБА_10 та маючи умисел на переміщення особи, на автомобілі таксі перемістила ОСОБА_10 з вул. Левандівської, 19 у м. Львові до приміщення ДП «Міжнародний аеропорт «Львів», що на вул. Любінська, 168 у м. Львові для подальшого вильоту в Турецьку Республіку, де ОСОБА_10 мала зустріти особа на ім`я « ОСОБА_9 » та забезпечити її експлуатацію шляхом надання нею послуг сексуального характеру.

Цього ж дня, 18.08.2017року в приміщенні ДП «Міжнародний аеропорт «Львів», що на вул. Любінська, 168 у м. Львові, після проходження паспортного контролю на виїзд з території України ОСОБА_7 була затримана працівниками правоохоронних органів.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченої та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 149 КК України та призначити їй покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Мотивує це тим, що не оспорюючи позицію суду стосовно доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду першої інстанції постановлений з порушенням вимог ст. 414 КПК України, а саме покарання визначене судом не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок своєї м`якості.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, виступи обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в її інтересах, які заперечили апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим і ніким не оспорюється.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, не виявлено.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина ОСОБА_7 за обставин, викладених у вироку є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким у судовому засіданні не оспорювались. За цих обставин, за згодою обвинуваченої та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст.149 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості, вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, який класифікуються як тяжкий злочин, вчинений умисно, з корисливих мотивів, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, повністю визнала свою вину, розкаялася у вчиненому злочині, позитивно характеризується за місцем реєстрації, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, такі пом`якшуючі обставини як щире каяття, обставини, які обтяжують покарання судом не встановлені.

Колегія суддів вважає, що виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що для досягнення цілей і покарання відповідно до ч.2 ст.50 КК України, обвинуваченій ОСОБА_7 вірно обрав покарання достатнє і необхідне для її виправлення та попередження скоєння нею нових злочинів у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті обвинувачення.

Крім цього, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги наведені обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд першої інстанції також вірно врахував, що обвинувачена ОСОБА_7 на даний час перебуває в стані вагітності (приблизна дата пологів 17 серпня 2018 року), ставлення обвинуваченої до вчиненого, та прийшов до вірного висновку, про можливість застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України і звільнення її від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку суду першої інстанції припинення протиправної поведінки та недопущення злочинів з її боку у майбутньому можливе за ефективного контролю поведінки та виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення нею в подальшому інших злочинів із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 п.1, 2 ст.76 КК України.

При цьому, колегія суддів вважає, що з огляду на положення ст.77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, до особи не може бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації, а від так, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання, що до ОСОБА_7 не підлягає застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду України на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4