У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008253 від 03.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, про тимчасовий доступ до документів,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло вищезазначене клопотання слідчого, вмотивоване тим, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
У судове засідання слідчий не з`явився.
Положеннями ст.159 КПК України встановлено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитись з ними, зробити її копії та вилучити їх /здійснити їх виїмку/.
Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Будучи ініціатором даного судового провадження, володіючи інформацією про надходження клопотання до суду, слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_3 на розгляд клопотання не з`являється, провадженням у справі не цікавиться.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Слідчий суддя при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Відповідно до Глави ІІІ КПК України особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
В силу ч.4 ст.163 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий у судове засідання не з`явився, будь-яких доказів на підтвердження поважності неявки до суду не надав.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 163-165, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя