Справа № 216/1850/18
Провадження № 1-кс/216/4325/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2018 місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, не працює, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000436 від 01 березня 2018 року,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

06 вересня 2018 року слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 діяв за попередньою змовою з ОСОБА_7 , яка згідно з номером запису про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця № 2 063337 від 25.08.2016 року, зареєстрована як фізична особа-підприємець ФОП « ОСОБА_8 » (далі ФОП « ОСОБА_8 »), реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , та здійснює підприємницьку діяльність, зокрема за наступним видом: код КВЕД 25.12 «Виробництво металевих дверей і вікон», з цією метою нею орендовано офісне приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , при цьому з червня 2017 фактично підприємницьку діяльність не здійснює та контрагентів не має, разом з тим має особисту печатку ФОП « ОСОБА_8 », термінал та всі необхідні дозвільні документи, які у своїй сукупності не дають підстав мати сумніви щодо істинності намірів ОСОБА_7 на виконання умов договорів.

Так, 01.12.2016 року о 13:00 годині ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , маючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, достовірно знаючи, що умови договору ОСОБА_7 виконуватись не будуть, ввів ОСОБА_9 в оману, при цьому склав від імені ФОП « ОСОБА_8 » завірений її печаткою договір на організацію роботи по виготовленню і передачі у власність виробів за цінами виконавця (індивідуальний номер замовлення) № SP-53 від 01.12.2016 року між ФОП « ОСОБА_8 » та ОСОБА_9 , згідно із п. 3.1 умов якого ОСОБА_9 повинен внести на рахунок ФОП « ОСОБА_8 » вартість виробів в сумі 4 424 гривні, після чого ОСОБА_5 надав потерпілому POS термінал (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім-картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 ».

В свою чергу потерпілий ОСОБА_9 , будучи введеним в оману, при цьому впевненим в істинності намірів ОСОБА_7 , за допомогою POS терміналу (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім-картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 », зі своєї банківської кредитної карти ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , шляхом введення пін-коду, здійснив переказ частини коштів у сумі 900 гривень на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_8 » № НОМЕР_4 як передоплату за договором № SP-53 від 01.12.2016 року. Після цього до 21.11.2017 року ОСОБА_9 частинами вніс грошові кошти в сумі 3 524 гривень на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_8 », тим самим сплатив борг до передачі у власність відповідно до п. 2.3 вказаного договору.

Таким чином, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, діючи з використанням електронно-обчислювальної техніки, ввівши потерпілого ОСОБА_9 в оману, заволоділи грошовими коштами останнього на загальну суму 4 424 гривні, які в подальшому ОСОБА_7 зняла за допомогою програмно-технічних комплексів ПАТ КБ «Приватбанк» (банкоматів), тим самим розпорядились ними на власний розсуд.

Крім того, 25.10.2017 року о 17:20 годині ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , маючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, достовірно знаючи, що умови договору ОСОБА_7 виконуватись не будуть, ввів ОСОБА_10 в оману, при цьому склав від імені ФОП « ОСОБА_8 » завірений її печаткою договір про виконання робіт № 138 від 25.10.2017 року між ФОП « ОСОБА_8 » та ОСОБА_10 , згідно із п. 2.4 умов якого ОСОБА_10 повинен внести на рахунок ФОП « ОСОБА_8 » авансовий внесок в гривнях у розмірі 80% від загальної вартості робіт, тобто 13 745 гривень, після чого ОСОБА_5 надав потерпілому POS термінал (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім- картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 ».

В свою чергу потерпілий ОСОБА_10 , будучи введеним в оману, при цьому впевненим в істинності намірів ОСОБА_7 , за допомогою POS терміналу (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 », зі своєю банківської кредитної карти ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , шляхом введення пін-коду, здійснив переказ коштів у сумі 13 745 гривень на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_8 » № НОМЕР_4 , як оплату за договором № 138 від 25.10.2017.

Таким чином, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, діючи з використанням електронно-обчислювальної техніки, ввівши потерпілого ОСОБА_10 в оману, заволоділи грошовими коштами останнього на загальну суму 13 745 гривень, які в подальшому ОСОБА_7 зняла за допомогою програмно-технічних комплексів ПАТ КБ «Приватбанк» (банкоматів), тим самим розпорядились ними на власний розсуд.

Крім того, 03.12.2017 року о 20:44 годині ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , маючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, достовірно знаючи, що умови договору ОСОБА_7 виконуватись не будуть, ввів ОСОБА_11 в оману, при цьому склав від імені ФОП « ОСОБА_8 » завірений її печаткою договір на організацію роботи по виготовленню і передачі у власність виробів за цінами виконавця (індивідуальний номер замовлення) №SP-21 від 03.12.2017 між ФОП « ОСОБА_8 » та ОСОБА_11 , згідно до п. 3.1 умов якого, ОСОБА_11 повинна внести на рахунок ФОП « ОСОБА_8 » вартість виробів в сумі 13 102 гривні, після чого ОСОБА_5 надав потерпілій POS термінал (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 ».

В свою чергу потерпіла ОСОБА_11 , будучи введеною в оману, при цьому впевненою в істинності намірів ОСОБА_7 , за допомогою POS терміналу (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім-картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 », зі своєю банківської кредитної карти ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_6 , шляхом введення пін-коду, частинами здійснила переказ коштів у сумі 13 102 грн. на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_8 » № НОМЕР_4 , як оплату за договором № SP-21 від 03.12.2017.

Таким чином, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, діючи з використанням електронно-обчислювальної техніки, ввівши потерпілу ОСОБА_11 в оману, заволоділи грошовими коштами останньої на загальну суму 13 102 гривні, які в подальшому ОСОБА_7 зняла за допомогою програмно-технічних комплексів ПАТ КБ «Приватбанк» (банкоматів), тим самим розпорядились ними на власний розсуд.

Крім того, 12.01.2018 року о 17:56 годині ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_6 , маючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, достовірно знаючи, що умови договору ОСОБА_7 виконуватись не будуть, ввів ОСОБА_12 в оману, при цьому склав від імені ФОП « ОСОБА_8 » завірений її печаткою договір на організацію роботи по виготовленню і передачі у власність виробів за цінами виконавця (індивідуальний номер замовлення) № SP-031 від 12.01.2017 між ФОП « ОСОБА_8 » та ОСОБА_12 , згідно до п. 3.1 умов якого, ОСОБА_12 повинна внести на рахунок ФОП « ОСОБА_8 » вартість виробів в сумі 31 895 гривні, після чого ОСОБА_5 надав потерпілій POS термінал (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім-картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 ».

В свою чергу потерпіла ОСОБА_12 , будучи введеною в оману, при цьому впевненою в істинності намірів ОСОБА_7 , за допомогою POS терміналу (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 », зі своєю банківської кредитної карти ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_7 , шляхом введення пін-коду, частинами здійснила переказ коштів у сумі 39 595 грн. на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_8 » № НОМЕР_4 , як оплату за договором № SP-031 від 12.01.2017.

Таким чином, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, діючи з використанням електронно-обчислювальної техніки, ввівши потерпілу ОСОБА_12 в оману, заволоділи грошовими коштами останньої на загальну суму 39 595 гривні, які в подальшому зняла за допомогою програмно-технічних комплексів ПАТ КБ «Приватбанк» (банкоматів), тим самим розпорядились ними на власний розсуд.

Крім того, 23.05.2018 року о 20:42 годині ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_7 , маючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, достовірно знаючи, що умови договору ОСОБА_7 виконуватись не будуть, ввів ОСОБА_13 в оману, при цьому склав від імені ФОП « ОСОБА_14 » завірений печаткою договір про виконання робіт № VR - 015 від 23.05.2018 між ФОП « ОСОБА_14 » та ОСОБА_13 , згідно до п. 2.4 умов якого, ОСОБА_13 повинна внести на рахунок ФОП « ОСОБА_8 » авансовий внесок в гривнях у розмірі 80% від загальної вартості робіт, тобто 23 580 гривень, після чого ОСОБА_5 надав потерпілій POS термінал (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 ».

В свою чергу потерпіла ОСОБА_13 , будучи введеною в оману, при цьому впевненою в істинності намірів ОСОБА_7 , за допомогою POS терміналу (модель «ІСТ 220 01Т1073F», s/n 12165СТ71550729, ІМЕІ: НОМЕР_2 ) ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім картою мобільного оператора «МТС GSM», який перебуває у користуванні ФОП « ОСОБА_8 », зі своєю банківської кредитної карти ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_8 , шляхом введення пін-коду, здійснив переказ коштів у сумі 19 781 гривень на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_8 » № НОМЕР_4 , як оплату за договором № VR - 015 від 23.05.2018.

Таким чином, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами, діючи з використанням електронно-обчислювальної техніки, ввівши потерпілу ОСОБА_13 в оману, заволоділи грошовими коштами останнього на загальну суму 19 781 гривень, які в подальшому зняла за допомогою програмно-технічних комплексів ПАТ КБ «Приватбанк» (банкоматів), тим самим розпорядились ними на власний розсуд.

За викладених обставин злочинні дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а саме: незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), незаконних операцій з використанням електронно-обчислюваної техніки, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

04 вересня 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, українець, громадянин України, офіційно не працевлаштований, має вищу освіту, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, підтверджуються письмовими заявами про скоєння злочину, протоколами допитів потерпілих та свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та іншими матеріалами кримінального провадження.

В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що останній може здійснити дії, передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі, а саме, запобігання спробам:

1. Переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Так, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього кодексу, мають враховуватись наступні обставини. Вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Слід зауважити, що підозрюваний ОСОБА_5 називається громадянам України, тобто майбутнім замовникам, як працівник офісу «Дім + Інтер`єр», власником якого є ФОП « ОСОБА_8 », реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , котра здійснює підприємницьку діяльність. При цьому з червня 2017 року ОСОБА_7 ФОП « ОСОБА_8 » фактично підприємницьку діяльність не здійснює та контрагентів не має, разом з тим має особисту печатку ФОП « ОСОБА_8 », термінал та всі необхідні дозвільні документи, які у своїй сукупності не дають підстав мати сумніви щодо істинності намірів ОСОБА_7 на виконання умов договорів. Необхідно відзначити, що підозрюваний ОСОБА_5 мав вільний доступ до зазначених вище речей ФОП « ОСОБА_8 », тобто пост терміналу та бланків договорів з замовниками, які оснащені печаткою ФОП « ОСОБА_8 », якими розпоряджувався з корисливих мотивів, укладавши договори з населенням від імені ФОП та отримував оплату за надання ремонтних послуг, яка надходила на розрахунковий рахунок ФОП « ОСОБА_8 », тобто ОСОБА_7 . Починаючи з 02.06.2017 року, під приводом здійснення підприємницької діяльності, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 , вводячи в оману замовників, укладали ряд договорів на організацію роботи по виготовленню і передачі у власність ПВХ конструкцій за цінами виконавця та в подальшому заволоділи грошовими коштами потерпілих на загальну суму 177 798 гривень, що у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, є вагомими доказами винуватості підозрюваного. Тяжкість покарання, що загрожує вказаній особі. Інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

Вказані докази, така суворість покарання беззаперечно є ризиком та може слугувати приводом до переховування від слідства та суду.

2. Знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час підозрюваний ОСОБА_5 перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_7 , в користуванні якої знаходяться всі без винятку примірники укладених договір на організацію роботи по виготовленню і передачі у власність виробів за цінами виконавця, котрі були укладені між ФОП « ОСОБА_8 » та громадянами України, до яких останній може вносити зміни шляхом внесення відомостей про надання додаткових оплачуваних замовниками ремонтних робіт або корегування попереднього замовлення, з метою отримання додаткових грошових коштів за їх виконання, що зберегли на собі сліди злочину або які мають значення для кримінального провадження тощо.

3. Може незаконно впливати на учасників кримінального провадження з метою запобігання надання правдивих показань, зокрема, на клієнтів (замовників) офісу «Дім + Інтер`єр», з якими було укладено ряд вказаних вище договорів на організацію роботи по виготовленню і передачі у власність виробів за цінами виконавця, котрі були укладені між ФОП « ОСОБА_8 » та громадянами України, з метою вжиття заходів щодо приховання злочину. Крім того, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 , він може впливати на заявників у кримінальному провадженні з мотивів помсти за прояв громадянського обов`язку із викриття злочинних дій чи з метою схилити у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

4. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 , після проведення слідчих дій в рамках даного кримінального провадження, не припинив називатись працівником офісу «Дім + Інтер`єр» ФОП « ОСОБА_8 » з метою укладення договорів з замовниками під час здійснення ОСОБА_7 своєї підприємницької діяльності та продовжив спільно укладати нові договори про виконання робіт з населенням, не зважаючи на те, що відповідно до ухвали слідчого судді було накладено арешт на майно ОСОБА_7 , зокрема, на особисту печатку ФОП « ОСОБА_8 », пост термінал ПАТ КБ «Приватбанк» та інше майно. Вказані обставини свідчать про можливість продовження протиправної діяльності та/або скоєння інших злочинів, у тому числі щодо свідків у даному кримінальному провадженні з метою помсти.

З огляду на викладене в повному обсязі запобігти настанню вказаних ризиків неможливо у випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи майновий стан ОСОБА_5 та загальний розмір спричинених потерпілим збитків, який на даний час становить 177 798 гривень, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків на підставі ст. 183 КПК України необхідно визначити заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі внесення підозрюваним ОСОБА_5 або іншою фізичною чи юридичною особою застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на підозрюваного необхідно покласти обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Приймаючи до уваги, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя та безкарності, що є виключним випадком, зважаючи на суспільну ситуацію в державі й те, що останній підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а також те, що існують ризики, передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти вказаним ризикам, керуючись вимогами ст. ст. 36, 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, проти задоволення клопотання заперечували, посилаючись на те, що підозра є необґрунтованою, а заявлені прокурором ризики не доведені.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим частиною 4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ у справі «Лабіта проти Італії» та у справі «Харченко проти України»).

Згідно із практикою ЄСПЛ: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (п. 29 рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України»).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції та статтею 29 Конституції України.

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно із рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» та «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити цей злочин.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років. Підозрюваний свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнає. Разом з тим підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовується письмовими заявами про вчинення злочину, протоколами допитів потерпілих і свідків, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками.

Таким чином, оцінивши вагомість вказаних доказів, слідчим суддею встановлено, що вони доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Разом з тим слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

При цьому підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до положень ст. 89 КК України раніше не судимий, має вищу освіту, офіційно не працює, одружений, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних осіб на утриманні не має, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, хронічних захворювань не має, зареєстрований і мешкає разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене, оцінивши на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів всі обставини в сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний, усвідомлюючи скоєне, побоюючись суворого покарання та відповідальності за вчинене, може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих і свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Разом з тим положеннями ст. 181 КПК України визначено, що до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

За таких обставин, ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного ОСОБА_5 та характер вчиненого злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, слідчий суддя вважає, що є достатні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 369-372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 07.11.2018 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із м. Кривого Рогу Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками в цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- цілодобово не залишати приміщення квартири АДРЕСА_8 .

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з метою контролю передати для виконання до Покровського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися до нього в житло, в якому він перебуває під домашнім арештом, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1