Справа № 495/4489/18
Номер провадження 1-кп/495/311/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР № 0003118 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Польове Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, до арешту працюючого літейщиком ТОВ «Белста», не одруженого, раніше судимого:

- 13.09.2013 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі. 31.07.2015 року звільнений з Білозерської виправної колонії УДПтС України в Херсонській області № 105 по відбуттю строку покарання,

- 08.09.2017 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,

до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, обвинувачений ОСОБА_3 будучи засудженим вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2013 року за ст. 71, ч. 2 ст. 185 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці, 31.07.2015 року звільнений з Білозерської виправної колонії УДПтС України в Херсонській області № 105 по відбуттю строку покарання.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 19.06.2015 року обвинуваченому ОСОБА_3 на підставі п. «б» ст. 3 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» встановлено адміністративний нагляд строком на 2 роки і застосовано обмеження у вигляді проходження реєстрації в органі внутрішніх справ за місцем мешкання 3 рази на місяць та заборонено вихід з місця проживання з 22:00 год. до 06:00 год.; виїзд в особистих справах за межі району без дозволу керівництва відділу внутрішніх справ; знаходження в барах, кафе та торгових точках, які реалізують алкогольні напої на розлив.

У день звільнення з місця позбавлення волі, а саме 31.07.2015 року обвинуваченого ОСОБА_3 ознайомлено з рішенням суду про встановлення відносно нього адміністративного нагляду і покладеними на нього обов`язками та про кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду і несвоєчасне прибуття до обраного місця проживання.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_3 , умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин та передбаченого законом дозволу 19.09.2016 року самовільно залишив місце свого проживання та виїхав до м. Києва.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 пояснив дійсно, після звільнення з місць позбавлення волі йому було встановлено адміністративний нагляд строком на 2 роки. Однак він з особистих причин та без дозволу 19.09.2016 року самовільно залишив місце свого проживання та виїхав до м. Києва. У скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати, запевнив, що більше не буде вчиняти кримінальне правопорушення.

Оцінюючи докази у сукупності, суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його за ст. 395 КК України самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, щодо якої встановлено адміністративний нагляд.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, посередню характеристику за місцем мешкання, його вік, стан здоров`я те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та не погашену судимість вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, його щире каяття в скоєному.

Враховуючи, те, що обвинувачений ОСОБА_3 , раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, маючи не зняту та не погашену судимість, знов скоїв умисний злочин невеликої тяжкості, враховуючи його вік, сімейний стан та стан здоров`я, суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді арешту на певний строк, достатній для досягнення цілей покарання.

Суд приходить до переконання, що ізоляція обвинуваченого ОСОБА_3 до арешту на певний строк відповідає вимогам справедливості при застосуванні покарання і відображує співмірність злочину та кари і тільки таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку Дарницьким районним судом м. Києва від 28.09.2017 року, яким обвинуваченого ОСОБА_3 було засуджено до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цивільний позов та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 369, 371, 373, 374, 376, 392- 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України, та на підставі санкції вказаної статті призначити йому покарання у виді 6 місяців арешту.

Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України призначити засудженому ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за новим вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2018 року, яким ОСОБА_3 було засуджено до покарання у виді 6 місяців арешту, більш суворим покаранням за попереднім вироком Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2017 року, та остаточно призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 обчислювати з моменту його фактичного затримання тобто з 24.07.2017 року.

Цивільний позов та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати засудженому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1