Справа № 1-601/2001
У Х В А Л А

19 вересня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю заявника ОСОБА_3

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальній справі , -

у с т а н о в и в:

03 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з клопотанням про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що вироком Шевченківського районного суду міста Львова від 02.10.2000р. у кримінальній справі № 1-601/2001 ОСОБА_4 визнано винуватимим у вчиненні злочину, передбаченого ст.ст. 17, 140 ч. 2 КК України ( в ред.. 1960 року) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією всього особистого майна.

В процесі досудового розслідування, постановою слідчого від 30.03.2000 року накладено арешт на усе належне ОСОБА_4 майно.

Заявник стверджує, що вказана квартира ОСОБА_4 не належала. Вона проживає в такій з листопада 1988 року на підставі ордеру на вселення в жиле приміщення від 21.07.88 № 246 разом із сім`єю. А ОСОБА_4 проживав в квартирі без реєстрації, як чоловік її дочки - ОСОБА_5 .

Згідно наказу Юридичного департаменту Львівської міської ради від 27.12.2017 року № 422-Ж-ІІІ спірна квартира передана в порядку приватизації в спільну сумісну власність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (внуку ОСОБА_6 ). В січні 2018 року її дочка ОСОБА_5 звернулась до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на квартиру, однак їй було відмовлено, оскільки на квартиру накладено арешт. При зверненні до Шевченківського відділу ДВС м. Львова з приводу зняття арешту, їй також було відмовлено, оскільки у виконавця відсутні відомості, на підставі яких такий арешт був накладений.

Окрім того, з приводу зняття арешту на квартиру вона також зверталась до суду в порядку цивільного судочинства, однак ухвалою Шевченківського районного суду від 02.07.2018 року їй відмовлено у відкритті провадження з тих підстав, що вказане питання слід вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Зважаючи на викладене, змушена звернутись до суду з даною заявою.

Заслухавши пояснення заявника ОСОБА_3 в підтримання клопотання, з`ясувавши обставини справи, вважаю, що у клопотанні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

В даному випадку, суд не вбачає підстав для скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , оскільки з матеріалів кримінальної справи № 1-601/00 вбачається, що в ході досудового розслідування, постановою слідчого Шевченківського райвідділу ЛМУ УМВСУ у Львівській області від 30.03.2000р. накладено арешт не на спірну квартиру, а на майно, належне, ОСОБА_4 .

Більше того, заявник ОСОБА_3 сама визнає той факт, що спірна квартира ОСОБА_4 не належала, оскільки останній проживав у ній в якості квартиронаймача.

Таким чином, оскільки заявником не представлено суду доказів, на підставі яких було накладено арешт саме на спірну квартиру, при цьому що Шевченківським районним судом м. Львова такий не накладався, слід прийти до висновку, що заява не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.170,171-173,174,392, 395 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1