Постанова
Іменем України
07 червня 2018 р.
м. Київ
Справа № 686/89/17
Провадження № 51-2804км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0007716 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі АР Крим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22 листопада 2016 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до 3 років позбавлення волі, і на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами,
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22 листопада 2016 року ОСОБА_7 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову, процесуальних витрат та про речові докази.
Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 , діючи з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, 2 грудня 2016 року приблизно о 13 год. 55 хв. розбив віконне скло спальної кімнати буд. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , через утворений отвір проник всередину будинку, де з полиці шафи у спальній кімнаті викрав майно на загальну суму 23 888, 62 грн.
Викрадені речі ОСОБА_7 помістив до кишені куртки та покинув вищевказаний будинок через вікно залу. Покидаючи будинок, був помічений потерпілим ОСОБА_8 , який, зрозумівши, що у нього викрали майно, почав наздоганяти ОСОБА_7 , в ході переслідування вигукуючи, щоб останній зупинився та повернув викрадене майно. ОСОБА_7 усвідомлюючи, що його помітили, з метою збереження викраденого майна, утік від потерпілого.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вказуючи на незаконність судових рішень у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпання можливостей їх отримання.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції було безпідставно відхилене клопотання сторони захисту щодо допиту свідка ОСОБА_9 , в результаті чого апеляційний суд безпосередньо не дослідив зазначені показання. Зазначається, що судові рішення ґрунтуються на недопустимих і здобутих з порушенням процесуального закону доказах відомостях з протоколу затримання ОСОБА_7 та речовому доказі 1 доларі США. Вказується, що особистий обшук ОСОБА_7 був проведений неуповноваженою особою та без участі понятих, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст. 213 ч. 4 КПК при затриманні засудженого. Також зазначено про порушення вимог ст. 127 ч. 2 КПК при вирішенні цивільного позову.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 в режимі відео конференції підтримала свою касаційну скаргу.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор не підтримав касаційну скаргу захисника, просив судові рішення залишити без зміни.
Засуджений ОСОБА_7 , який взяв участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, підтримав касаційну скаргу захисника.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За нормами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної скарги переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Як вже зазначено у постанові, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК, та призначив йому покарання у межах, встановлених санкцією зазначеної норми закону, з подальшим визначенням на підставі ст. 71 КК остаточного покарання.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подали апеляційні скарги, аналогічні за своїм змістом, в яких порушували питання про скасування зазначеного вироку та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого в суді і вичерпання можливостей їх отримання.
В обґрунтування вказаних вимог і обвинувачений, і захисник вказували на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому в апеляційних скаргах наводились доводи, які є аналогічні доводам касаційної скарги захисника, зокрема, зазначалось, що судом не враховано, що під час затримання особистий обшук ОСОБА_7 проведений з порушенням вимог ч. 7 ст. 223 КПК у відсутності понятих, а тому речовий доказ 1 долар США, який був вилучений під час вчинення вказаної процесуальної дії, та протокол затримання від 03 грудня 2016 року є недопустимими доказами.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в межах, визначених ст. 404 КПК, та у порядку, встановленому ст. 405 КПК, дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг як обвинуваченого, так і його захисника є безпідставними, а вирок суду законним та обґрунтованим.
За змістом вимог ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду повинно бути зазначено мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Разом з тим, на думку Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону при постановленні ухвали не дотримався.
Залишаючи апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни, апеляційний суд не навів в ухвалі достатніх та переконливих мотивів на спростування доводів зазначених апеляційних скарг щодо недопустимості доказів протоколу затримання, особистого обшук та речового доказу 1 долару США. Так, апеляційний суд, формально пославшись на те, що згідно з протоколом обшук проводився у присутності двох понятих, залишив поза увагою той факт, що судом першої інстанції допитувався лише понятий ОСОБА_9 , участь іншого понятого при затриманні та проведенні обшуку, виходячи з вироку суду першої інстанції, не є зрозумілою, і апеляційним судом питання щодо допустимості зазначених доказів, зокрема шляхом безпосереднього допиту свідка ОСОБА_9 , фактично не вирішено.
За наведених обставин, ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням вимог ст. 419 КПК, а тому висновки суду апеляційного суду щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є передчасними.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги захисника підлягають частковому задоволенню.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3