Справа № 1414/2224/2012
Провадження № 1/488/1/18
В И Р О К
іменем України

07.11.2018 року Корабельний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Хіліуци Ришканського району Республіки Молдова, громадянин України, освіта неповна середня, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимий:

- 11 квітня 2011 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ст.185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;

- 11 січня 2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ст.15 ч.2, ст.185 ч.2, ст.75 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік;

перебуває під вартою по даній кримінальній справі з 11 серпня 2018 року;

у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

12 березня 2012 року о 10 год. 00 хв. ОСОБА_5 приїхав на вулицю Липову в місті Миколаєві, де за кілька місяців до цього на земельній ділянці № 79 побачив належну ОСОБА_4 металеву ємкість (бочку) вартістю 20 000 грн., у зв?язку з чим у нього виник протиправний корисливий умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном.

З цією метою ОСОБА_5 за телефонами, які випадково раніше побачив в об?яві на зупинці громадського транспорту, замовив автокран та вантажний автомобіль, які того ж дня близько 14 год. 00 хв. прибули за вказаною вище адресою. При цьому ОСОБА_5 не повідомив водіям зазначених автомобілів, що майно, яке він збирається продати, йому не належить.

Після чого водій автокрана, діючи за вказівкою ОСОБА_5 , зняв металеву бочку ємністю 60 м. куб. з бетонних блоків та завантажив її на інший автомобіль «Камаз», водій якого передав ОСОБА_5 гроші та вивіз ємкість у невідомому напрямку.

У такий спосіб ОСОБА_5 , діючи повторно, таємно викрав вказану бочку та продав її, розпорядившись таким чином викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки на суму 20 000 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 в інкримінованому злочині визнав себе винним повністю та показав, що у вказаний день у 2012 році в післяобідній час біля 14 год. він йшов з річки по вул.Липовій та побачив бочку, яка була на одній з земельних ділянок. Він по об?яві викликав автокран, який завантажив цю ємкість, і потім її здали на металобрухт. За бочку одержав біля 3 000 грн.

При цьому, з показань підсудного ОСОБА_5 , що були ним дані за участю захисника під час досудового слідства в якості обвинуваченого 17 квітня 2012 року, які оголошувалися та перевірялися судом і які останній підтвердив під час судового розгляду, вбачається, що влітку 2011 року він разом з друзями їздив відпочивати на природу. Вже тоді по вул.Липовій в м.Миколаєві на земельній ділянці, на якій було відсутнє домоволодіння та огорожа, він помітив металеву бочку масою близько однієї тонни. 12 березня 2012 року близько 10 год. 00 хв. з метою крадіжки вказаної бочки він приїхав на дану земельну ділянку. Він зателефонував по телефону, вказаному в оголошенні, яке він бачив раніше на зупинці громадського транспорту на вулиці Космонавтів, та повідомив, що може продати металеву бочку. Також він замовив автокран, який бачив за два дні до цього на вул.Жукова. Водій крана та водій вантажного автомобіля «Камаз» під?їхали до вказаної земельної ділянки, при цьому їм не було відомо, що бочка крадена. Водій крана завантажив бочку на автомобіль «Камаз», за дану послугу він заплатив йому 400 грн. за одну годину роботи. Власне водію автомобіля «Камаз» він і продав бочку за 3 200 грн., сказавши, що він є її власником. Грошові кошти від продажу бочки він в подальшому витратив на придбання продуктів харчування та інші особисті потреби (а.с.35).

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні не скористалася правом дати суду показання щодо фактичних обставин злочину. З приводу цивільного позову вказала, що під час судового розгляду їй була повністю відшкодована моральна шкода у сумі 1 000 грн. та частково відшкодовані матеріальні збитки на суму 9 000 грн. Невідшкодована частина матеріальної шкоди складає 12 464 грн., яку потерпіла просила стягнути з підсудного. Щодо покарання, то остання не наполягала на суворому покаранні ОСОБА_5 .

На підставі ч.3 ст.299 КПК України дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, і кваліфікує його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обираючи підсудному вид та міру покарання, суд бере до уваги, що той вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за злочини аналогічної спрямованості, вчинив даний злочин в період іспитового строку, встановленого вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2012 року і лише через два місяці після постановлення останнього вироку.
При цьому суд також враховує, що ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю визнав свою вину та щиро покаявся у вчиненому, вжив заходів до часткового відшкодування матеріальних збитків та повного відшкодування моральної шкоди, що завдані потерпілій, має на утриманні неповнолітню дитину, посередньо характеризується за місцем проживання.
Суд також бере до уваги і думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні підсудного, та доволі тривалий час, який сплив після вчинення злочину.

Також судом не встановлено обставин, які б згідно зі ст.67 КК України, обтяжували покарання.

З урахуванням сукупності викладених обставин суд схиляється до думки, що досягти мети виправлення підсудного ОСОБА_5 та запобігти вчиненню ним нового кримінального правопорушення можливо без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції відповідної норми кримінального закону із застосуванням правил ст.71 КК України.

Щодо цивільного позову потерпілої суд зазначає наступне.

Діями підсудного потерпілій заподіяні матеріальні збитки, що виявилися у втраті належного їй майна, та які відповідно до положень ст.ст.22, 1166 ЦК України підлягають відшкодуванню. З показань потерпілої слідує, що родичі підсудного вжили заходів до часткового відшкодування заподіяної шкоди на суму 10 000 грн., а невідшкодована частина складає 12 464 грн., які і мають бути стягнути з підсудного на користь потерпілої.

Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 11 січня 2012 року, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_5 час його перебування під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі з 11 серпня до 07 листопада 2018 року.

До набрання вироком законної сили змінити засудженому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі на підписку про невиїзд з постійного місця проживання, звільнивши його з-під варти у залі суду, та зобов?язати останнього проживати за адресою: АДРЕСА_2 , і повідомляти суд про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальних збитків, спричинених злочином, 12 464 (дванадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через суд, який постановив вирок, протягом п`ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1