ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1504/18

21 вересня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області, в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Костопіль, кримінальне провадження №0000270 від 01.05.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Костопіль, Костопільського району, Рівненської області, місце реєстрації - АДРЕСА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, державних нагород немаючого, раніше судимого вироками Костопільського районного суду Рівненської області від 6 грудня 2017 року за ч.1ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт та від 4 червня 2018 року за ч.2ст.389 КК України до покарання у виді арешту строком на 20 діб,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.125 КК України,

за участю сторін та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 , 30 квітня 2018 року, о 3 годині ночі перебуваючи на вулиці 8-го березня, в м. Костопіль, Костопільського району Рівненської області, поблизу гуртожитку медичного коледжу, вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого умисно наніс останньому один удар ногою в область спини, від якого потерпілий впав на коліна. Після того, як ОСОБА_5 піднявся, ОСОБА_3 знову наніс один удар кулаком руки в область носа. В результаті вказаних дій ОСОБА_3 , потерпілому заподіяно легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді перелому кісток носу без зміщення уламків, двох осаднень на правому колінному суглобі та осаднення лівого колінного суглобу.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засданні ОСОБА_3 свою вину визнав повність та показав, що дійсно 30 квітня 2018 року перебуваючи на вулиці 8-го Березня в м.Костопіль Костопільського району Рівненської області, поблизу гуртожитку медичного коледжу, вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_5 , в ході якого умисно наніс останньому один удар ногою в область спини, від якого потерпілий впав на коліна. Після того, як ОСОБА_5 піднявся, ОСОБА_3 знову наніс один удар кулаком руки в область носа. Про вчинене дуже шкодує, розкаюється і просить сильно не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України, вина останнього повністю підтверджується наступними доказами, що ретельно перевіренні з точки зору їх належності, допустимості та достовірності.

Так потерпілий ОСОБА_5 , в судовому засіданні показав, що 30 квітня 2018 року близько 02 год. 45 хв. проходячи повз комп`ютерний клуб «Епіцентр», що в м. Костопіль, по вул. Новій, побачив компанію молодих людей, в кількості чотирьох осіб, яких пройшов. Дійшовши до медичного гуртожитку, що в м. Костопіль, по вул. 8-го березня, та повертаючи у двір будинку АДРЕСА_3 , відчув удар в спину, від якого впав на коліна. Піднявшись з колін, зняв з себе свою куртку та кинув її на тротуар, та обернувся лицем до особи, яка його вдарила. Обернувшись побачив, що перед ним стоїть ОСОБА_3 , з яким він почав спілкуватися та сперечатися, в ході суперечки обвинувачений наніс йому один удар кулаком руки в область носу. В цей час коли ОСОБА_6 наніс йому удар в ніс, то на місці була матір обвинуваченого ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_6 заспокоївся та сказав йому, що він наніс удар в ніс за те що він, потерпілий, образив його матір.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що 30 квітня 2018 року близько 02 год. 45 хв. біля медичного гуртожитку, що в м. Костопіль, по вул. 8-го Березня, він був свідком того, як ОСОБА_3 , саме вдарив ногою в спину ОСОБА_5 , від чого потерпілий впав на коліна, піднявшись потерпілий зняв з себе свою куртку та почав сваритись з обвинуваченим, в ході конфлікту, ОСОБА_3 вдарив ОСОБА_5 один раз кулаком руки в область носу.

Свідок ОСОБА_9 , дав аналогічні покази з приводу нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_10 , показала, що 30 квітня 2018 року, о 3 годині ночі перебувала на вулиці 8-го березня, в м. Костопіль, Костопільського району Рівненської області, однак свідком як її син ОСОБА_3 , наносив удари потерпілому ОСОБА_5 не була.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від15 червня 2018 року №445 (а.с.37-38) у потерпілого ОСОБА_5 виявлено перелом кісток носу без зміщення уламків, двох осаднень на правому колінному суглобі та осаднення лівого колінного суглобу. За ступенем тяжкості перелом кісток носу без зміщення уламків відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30 квітня 2018 року (а.с.3), слідчим Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області у потерпілого ОСОБА_5 відібрано заяву, про нанесення йому 30 квітня 2018 року о третій годині на вулиці 8-го березня, в м. Костопіль, Костопільського району Рівненської області, поблизу гуртожитку медичного коледжу невстановленими особою тілесних ушкоджень.

Частиною першої статті 477 КПК України передбачено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрома статею 125 КК України.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європрейський суд з прав людин неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноваженні оцінювати наданні ним докази ( параграв 54 рішення у справі «Шабельніка проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правом, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (ст.5,8 Конвенції).

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Коробов проти України» від 27.10.2011 року- «що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумні сумніви», така доведеність може випливати із співіснування достатньо пекреконлових, чітких і узгоджених між собою висновків.

Суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена поза розумні сумніви.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст.66 КК України, в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.

В якості обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд визнає рецидив злочину з таких підстав.

Так, вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 6 грудня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 80 годин громадських робіт, вирок суду набрав законної сили, однак ОСОБА_3 ухилився від виконання призначеного покарання. У зв`язку з чим, 4 червня 2018 року ОСОБА_3 було засуджено за ч.2ст.389 КК України, до 20 діб арешту.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин передбачений ч.1 ст.185 КК України віднесений до злочинів середньої тяжкості. Згідно ч.1 ст.88 КК України, особи визнається такою , що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Відповідно до пункта 5 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засудженні до основного покарання у вигляді громадських робіт, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання не вчинять нового злочину. Згідно ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Підводячи підсумки, враховуючи, що ОСОБА_3 на момент вчинення злочину передбаченого ч.2ст.125 КК України, мав судимість за вчинений умисний злочин, яка в законному порядку небула знята і не погашена і вчинив новий умисний злочин, суд приходить до висновку про наявність рецидиву злочину.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості; особу винного, який має постійне місце проживання та реєстрації, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь, відповідно до якої виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, думку потерпілого який зазначив, що обвинувачений має понести суворе покарання, поведінку обвинуваченого який ухилявся від відбування покарання не пов`язаного з утриманням особи в кримінально виконавчих установах, суд приходить до переконання, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_3 не можливе без призначення найбільш суворого виду покарання з числа передбачених санкцією ст.125 КК України у виді обмеження волі, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільни позов відсутній.

Запобіжний захід відсутній.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

На підставі наведеного керуючись ст.100,124,,349,368,370,374,376 КК України, суд

УХВАЛИВ

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді 1 одного року обмеження волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо її не подано. В раз її подання, вирок суду набирає законної сили, якщо його не скасовано з моменту ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_1