Номер провадження: 11-кп/785/89/18
Номер справи місцевого суду: 501/1236/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

перекладача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 19.10.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000724 від 05.06.2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-21 квітня 2008 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України;

-27 травня 2009 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі (звільнився 06 липня 2012 року за відбуттям строку покарання);

-26 грудня 2014 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69-1 КК України, до 3 років 3 місяців позбавлення волі (звільнився 11 травня 2016 року за відбуттям строку покарання),

визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Вироком суду щодо ОСОБА_9 змінено запобіжний захід на тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_9 зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час досудового розслідування, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 05 червня 2017 року по 09 червня 2017 року.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів по справі та повернення застави -,

встановив:
1. Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком районного суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він, 05 червня 2017 року приблизно о 03 годині, знаходячись біля ринку «Сокіл», який розташований за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, 9-а, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, із корисливих мотивів, шляхом ривку, відкрито з рук ОСОБА_12 вирвав сумку, вартістю 150 гривен, в якій знаходилися: грошові кошти в сумі 2000 грн.; мобільний телефон марки «Asus Zenfon 5» imeil: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , вартістю 1800 грн.; золоті сережки вагою 4 гр., вартістю 3000 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 6950 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

2. Зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить:

1.на підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно вивчити показання потерпілого, як доказ по справі. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив показання потерпілого, як доказ по справі, не прийняв до уваги, що його показання нічим не підтверджуються, не надав правової оцінки тому факту, що в момент крадіжки, потерпілий був сильно п`яний. ОСОБА_9 вказує, що визнає, що вкрав у потерпілого сумку, в якій знаходився телефон та другі речі, але зробив він це в той момент, коли потерпілий спотикнувся та сумка опинилась на землі, тобто він не грабував потерпілого;

2.змінити вирок суду, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України;

3.пом`якшити йому покарання, так як апелянт вважає, що районний суд при призначенні покарання не прийняв до уваги ту обставину, що у нього тяжка хвороба туберкульоз.

3. Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Заслухавши суддю-доповідача; думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, просили її задовольнити, змінити кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, та пом`якшити, призначене обвинуваченому покарання; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржуваний вирок без змін, вказавши, що діяння обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковані вірно, призначене йому покарання, відповідає вимогам ст. 65 КПК України, обставини кримінального правопорушення повно та об`єктивно досліджено судом першої інстанції, вирок районного суду є законним, вмотивованим, обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить таких висновків.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод
Стаття 6. Право на справедливий суд
1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
2. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
3. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:
a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;
b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;
c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;
d) допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення;
e) якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
4.2 Кримінальний кодекс України

Стаття 50. Поняття покарання та його мета

1. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

2. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

3. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Стаття 65. Загальні засади призначення покарання

1. Суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Стаття 186. Грабіж
1.Відкрите викрадення чужого майна (грабіж) карається штрафом від п`ятдесяти до
ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до чотирьох років.
2.Грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я
потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб, - карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.
3. Грабіж, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдав значної шкоди потерпілому, - карається позбавленням волі на строк від чотирьох до восьми років.
4. Грабіж, вчинений у великих розмірах, - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.
5. Грабіж, вчинений в особливо великих розмірах або організованою групою, -карається позбавленням волі на строк від восьми до тринадцяти років із конфіскацією майна.

4.3. Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 2. Завдання кримінального провадження
1. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 404. Межі перегляду судом апеляційної інстанції
1. Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
2. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
3. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
4. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.
5. Позиція апеляційного суду
5.1 Щодо меж розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний дослідити повторно обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

5.2 Щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та необхідності повторно дослідження показань потерпілого
Районний суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини, наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: показаннями, допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (а. с. 43), протоколом огляду місця події з фототаблицею до нього (а. с. 47-50), протоколом затримання ОСОБА_9 (а. с. 51-54), протоколом огляду предмета (телефону) з фототаблицею до нього (а. с. 55-57).

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім цього, згідно звукозапису судового засідання в суді першої інстанції від 07.07.2017 року, було допитано потерпілого ОСОБА_12 , який зазначив, що дійсно 05 червня 2017 року приблизно о 03 годині, знаходячись біля ринку «Сокіл», в Одеській області, м. Чорноморськ, вул. 1 Травня, 9-а, він розпив з незнайомим йому ОСОБА_9 алкогольні напої. Після чого, коли вони проходили біля школи №4, ОСОБА_9 ривком вирвав у нього сумку з майно, описаним в обвинувальному акті, та втік. Потерпілий намагався наздогнати обвинуваченого, але останній втік. При цьому потерпілий ОСОБА_12 показав, що спортивна сумка у нього висіла через плече, ОСОБА_9 ривком вирвав її та втік. Потерпілий намагався його наздогнати, але йому не вдалось (а. с. 94-97).

Також, показання потерпілого підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в суді апеляційної інстанції, а саме: згідно заяви про щире каяття підозрюваного ОСОБА_9 останній зазначає, що забрав сумку у незнайомого та втік (а. с. 46), протоколом огляду місця події від 05.06.2017 року та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_9 показав як він скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення (а. с. 47-50), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.06.2017 року, згідно якого ОСОБА_9 добровільно повідомив, що він 05.06.2017 року, приблизно о 03.00 годині біля школи №4 в м. Чорноморськ відкрито викрав сумку у незнайомого (а. с. 51-54).

Районний суд вірно оцінив показання потерпілого, врахував факт вживання потерпілим алкогольних напоїв, які доповнюють показання обвинуваченого, дозволяють встановити обставини, що мали місце, та в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження дають можливість суду встановити істину у справі, зробити висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 .

Крім цього, допитаний в судовому засіданні апеляційного суду, обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що йому не відомо про існування будь-яких підстав у потерпілого ОСОБА_12 для того щоб оговорювати обвинуваченого.

5.3 Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України
Районним судом всі заявлені учасниками процесу докази досліджені в повному обсязі, та доведено винуватість обвинуваченого, обставини вчинення злочину в повній мірі відповідають матеріалам справи, встановленим районним судом, і дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186КК України, оскільки ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Відповідно до ч. 2 ст. 186 КК України передбачено відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Згідно чинного кримінального законодавства грабіж це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені

і оцінюються як викрадення .

Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

З показань потерпілого ОСОБА_12 , наданих ним в суді першої інстанції 07.07.2017 року, встановлено, що потерпілий розумів, що обвинувачений відкрито викрав у нього належне йому майно. Зазначене підтверджується показами потерпілого, а саме тим, що сумка у потерпілого висіла через плече, тобто, вона не могла сама впасти та її неможливо було непомітно викрасти. Крім того, потерпілий зазначив, що він наздоганяв обвинуваченого, але той все одно втік, розуміючи, що потерпілий його наздоганяє (а. с. 94-97).

Також, правильність кваліфікації дій обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, дослідженими в суді апеляційної інстанції, а саме: згідно заяви про щире каяття підозрюваного ОСОБА_9 останній зазначає, що забрав сумку у незнайомого та втік (а. с. 46), протоколом огляду місця події від 05.06.2017 року та фототаблицею до нього, згідно якого ОСОБА_9 показав як він скоїв інкриміноване йому кримінальне правопорушення (а. с. 47-50), протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 05.06.2017 року, згідно якого ОСОБА_9 добровільно повідомив, що він 05.06.2017 року, приблизно о 03.00 годині біля школи №4 в м. Чорноморськ відкрито викрав сумку у незнайомого (а. с. 51-54).

5.4. Щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та необхідності пом`якшення призначеного районним судом обвинуваченому покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 районний суд вірно визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а обставини, що пом`якшують покарання районним судом не встановлені.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 районний суд вірно враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного наявність судимостей (а. с. 68-90), його сімейний стан, стан здоров`я, задовільну характеристику за місцем проживання, відсутність офіційного працевлаштування, відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання.

Крім цього, в матеріалах справи міститься досудова доповідь інспектора Овідіопольського МРВ з питань пробації ОСОБА_13 про обвинуваченого ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, згідно висновку якого встановлено, що орган пробації вважає, що беручи до уваги інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_9 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також дуже високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, виправлення цієї особи без позбавлення волі на певний строк може становити середню небезпеку для суспільства (у т. ч. окремих осіб). На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, які необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а. с. 102-106).

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що районний суд в повній мірі дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства, внаслідок чого вірно призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також, до апеляційного суду з ДУ «Одеська установа виконання покарань №21» надійшла довідка медичної частини ОУВП №21, згідно якої встановлено, що ОСОБА_9 прибув до установи 19.10.2017 року. В особовій справі ув`язненого є довідка Іллічівської портової лікарні №15185 від 19.10.2017 року про проведення рентгенологічного обстеження. 20.10.2017 року рентгенологічне обстеження представлено на розгляд комісії лікарів Одеського обласного туберкульозного диспансеру. Згідно висновку комісії лікарів ООТД рекомендовано взяти на облік по категорії 5.1 як особу, яка перехворіла туберкульозом. Відповідно до медичної картки ф025/0 за термін знаходження в установі ув`язнений за медичною допомогою не звертався.

5.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність, кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 не знайшли свого підтвердження доказами і апеляційному суду не надано інших доказів, які б не були предметом дослідження районним судом, а тому вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Разом з цим, апеляційним судом встановлено, що районним судом у резолютивній частині вироку, в частині застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України, помилково зазначено нормативний акт, який застосовується, а саме: замість ст. 72 КК України помилково вказано ст. 72 КПК України. В зв`язку з чим, апеляційний суд вважає за необхідне рекомендувати районному суду, відповідно до вимог ст. 379 КПК України, виправити описку в резолютивній частині вироку шляхом заміни ст. 72 КПК України на ст. 72 КК України.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 строк перебування його під вартою з 19.10.2017 року по 04.10.2018 року в строк відбування покарання із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міського суду Одеській області від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 , засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_9 строк перебування його під вартою з 19.10.2017 року по 04.10.2018 року в строк відбування покарання із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Рекомендувати суду першої інстанції виправити описку в резолютивній частині вироку, в частині застосування вимог ч. 5 ст. 72 КК України, шляхом заміни ст. 72 КПК України на ст. 72 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4