Провадження № 11-кп/792/420/18
Справа № 685/115/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 3 ст. 185, ч.3 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Теофіпольським районним судом кримінальне провадження №0000439 від 26 грудня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора Старокостянтинівськї місцевої прокуратури на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2018 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Теофіполь Теофіпольського району Хмельницької області, громадянина України, українця, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, освіта середня, не працюючого, військовозобов`язаного, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:

вироком Теофіпольського районного суду за ч.1 ст. 249 КК України до 1700 грн. штрафу;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Теофіпольського райсуду від 13.11.2017 року більш суворим, у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування покарання звільнено з призначенням іспитового строку 2 роки 6 місяців.

ОСОБА_7 визнано також винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Остаточне покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України призначено шляхом часткового приєднання покарань у виді 4 років 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з призначенням іспитового строку 3 роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки, визначені у пунктах 1, 2 вказаної норми.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, освіта середня, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з призначенням іспитового строку 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За вироком суду, ОСОБА_7 в останніх числах липня 2016 року, близько 23 години, діючи умисно та керуючись корисливим мотивом на заволодіння чужим майном, таємно, шляхом відкриття, знявши москітну сітку з відкритого вікна, яке розташоване з тильної сторони будівлі магазину «Кристал», належного ОСОБА_10 та розташованого за адресою АДРЕСА_3 , проник до приміщення вказаного магазину, де знаходились товарно-матеріальні цінності. Перебуваючи в ньому, ОСОБА_7 виявив та викрав 3 пляшки горілки марки «Неміров», ємністю по 0,5 л кожна, вартісю по 75 грн., на суму 225 грн., 3 пляшки коньяку марки «Айпетрі», ємністю по 0,5 л кожна, вартістю по 110 грн., на суму 330 грн., 5 шоколадок марки «Корона», вартістю по 17 грн., на суму 85 грн., а всього на загальну суму 640 грн. Після цього, ОСОБА_7 помістив викрадені товарно-матеріальні цінності у власний верхній одяг та покинув приміщення магазину через відкрите ним вікно.

Окрім того, ОСОБА_7 в перших числах серпня 2016 року близько 23 год., діючи умисно та керуючись корисливим мотивом на заволодіння чужим майном, таємно, шляхом відкриття, знявши москітну сітку з відкритого вікна, яке розташоване з тильної сторони будівлі магазину «Кристал», належного ОСОБА_10 та розташованого за адресою АДРЕСА_3 , проник до приміщення вказаного магазину, де знаходились товарно-матеріальні цінності. Перебуваючи в ньому, ОСОБА_7 виявив та викрав 3 пляшки горілки марки «Неміров», ємністю по 0,5 л кожна, вартісю по 75 грн., на суму 225 грн. Після цього, ОСОБА_7 помістив викрадені товарно-матеріальні цінності у власний верхній одяг та покинув приміщення магазину через відкрите ним вікно.

Також, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 25 грудня 2017 року близько 22 год., діючи за попередньою змовою між собою, керуючись корисливим мотивом на заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, через відкриту хвіртку, увійшли на територію господарства ОСОБА_11 , яке розташоване на АДРЕСА_4 . Перебуваючи там, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_8 зайшов на огороджену металевою сіткою територію та викрав з неї дві дорослі гуски, вартістю по 350 грн. кожна, загальною вартістю 700 грн. та помістив їх у поліпропіленовий мішок. Після викрадення гусей обоє вийшли на дорогу, де ОСОБА_8 передав мішок з гусима ОСОБА_7 . В цей час їхні злочинні дії були викрадені потерпілим ОСОБА_11 , який почав їх наздоганяти. Під час цього ОСОБА_7 залишив гуси у мішку на дорозі та обоє з ОСОБА_8 втекли.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок в частині засудження ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю особі обвинуваченого покарання через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Теофіпольського районного суду від 13.11.2017 року більш суворим, призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання покарань, призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок першої інстанції залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинувачених, прокурор вважає, що засудженому ОСОБА_7 призначене покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, останній у 2016 році вчинив два епізоди крадіжок чужого майна, поєднанні з проникненням у приміщення, а у 2017 році, маючи непогашену судимість за вчинення умисного злочину, знов вчинив умисний корисливий злочин проти власності незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 мав намір далі продовжувати вчиняти умисні злочини, зокрема, корисливі. Це не давало суду підстав для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання, а отже застосування ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційної скарги прокурора, пояснення останнього, який її підтримав, думку обвинувачених та законного представника про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду і безпідставність доводів процесуального опонента, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченим право виступу в судових дебатах та звернутись з останнім словом, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч. 1 ст. 370 КПК України).
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч. 2 ст. 370 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення ухвалюється іменем України, завдяки чому воно сприймається як воля держави, а вирок, зокрема, визнається засудженим як правова оцінка державою його діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» зверталася увага суддів на те, що вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить ставитися з винятковою відповідальністю. Судді повинні постійно вдосконалювати стиль написання вироку, який має бути викладений офіційно-діловою мовою, юридично грамотно, з коротким, точним та ясним описом обставин справи, результатів дослідження доказів і висновків суду.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» порушення при складанні вироку вимог кримінального процесуального кодексу може бути підставою для його скасування. Обвинувачення слід формулювати так, щоб не було упущено жодної з істотних обставин вчинення злочину і водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі та є зайвими подробицями.
Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2018 року цим вимогам кримінально-процесуального закону не відповідає.

Викладаючи у вироку докази на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні трьох вищевказаних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції обмежився лише вказівкою, помістивши її в одне речення, про те, що його вина підтверджується змістом протоколів слідчих експериментів від 24.01.2018 року та від 14.01.2018 року, згідно яких останній відтворює обстановку та обставини події.

Натомість, будь-який аналіз цих та інших доказів, наявних у матеріалах справи, в тому числі, результат їх дослідження у найважливішому акті правосуддя відсутні.

Допущені судом першої інстанції порушення процесуального права є істотними і перешкоджають суду апеляційної інстанції дійти безспірного висновку щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості вироку, правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при юридичній оцінці діяння, а відтак й ухвалити остаточне рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок без зміни, змінити вирок, скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, скасувати вирок і закрити кримінальне провадження, скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Натомість, цією та іншими нормами чинного кримінального процесуального закону не виписано, як повинен діяти апеляційний суд у випадку, коли вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам КПК України, зокрема, щодо його обґрунтованості доказами, дослідженими під час судового розгляду, які мають бути не лише перераховані, а й проаналізовані (оцінені) з точки зору їх допустимості, належності та достатності.

Положеннями ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.

В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України, ст. 8 КПК України).

З огляду на викладене, колегія суддів вимушена постановити у цьому провадженні найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено баланс прав і законних інтересів обвинуваченого.

При новому судовому розгляді справи суду необхідно дотриматись вимог процесуального закону щодо змісту судового рішення, правильно, послідовно та логічно його викласти, належним чином дослідити та дати оцінку всім зібраним доказам в їх сукупності, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

В іншій частині вирок не оскаржувався, а отже відповідно до вимог ст. 404 КПК України не переглядався.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 9, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Вирок суду щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в частині залишення без змін вироку набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:
суддя апеляційного суду ОСОБА_2