Справа № 199/1723/18
УХВАЛА

03.10.2018 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000165 від 20.01.2018 відносно ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів, оскільки продовжують своє існування ризики, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, маючи не зняту і не погашену судимість, повторно обвинувачується у скоєнні корисливих злочинів; перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на експерта, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Доказом наявності таких ризиків є те, що ОСОБА_5 , звільнившись 12.12.2017 з місць позбавлення волі, майже через місяць, знову обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжких злочинів, що вказує на його схильність до вчинення злочинів і про його небажання стати на шлях виправлення, враховуючи і те, що обвинувачений офіційно не працює та не має офіційно-підтверджених джерел доходу, не має місця реєстрації та проживання в місті Дніпрі, приймаючи до уваги тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним.
Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 не заперечували щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.
Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає клопотання прокурора обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняті і не погашені в установленому законом порядку судимості, знову обвинувачується у вчиненні трьох умисних корисливих злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 187 КК України, стосовно осіб похилого віку, за два із яких передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від суду. Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.
Суд бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше призначалося покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям та він, звільнившись з місць позбавлення волі, знову обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжких злочинів, що вказує на наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, що може потягнути за собою перешкоджанню судовому розгляду кримінального провадження, а також вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 до затримання не був офіційно працевлаштований, не мав постійного офіційно-підтверджених джерел доходу, місця реєстрації та постійного проживання в місті Дніпрі.
Враховуючи, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування обвинуваченого в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції відносно останнього не надходило.
Розглядаючи можливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, менш суворий, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, вважає, що альтернативні запобіжні заходи є такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 194, 199, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 01.12.2018 включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити її для виконання начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».
Ухвала набирає чинності негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Судді:

__________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_3