АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1098/18 Справа № 203/4903/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження № 0002396 від 26.09.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та заперечення захисника потерпілої ОСОБА_10 на апеляційну скаргу на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, працюючого на посаді водія у ПП «Кулік», не одруженогой, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки.

На підставі ст.76 КК України його зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Вирішено долю речових доказів.

Близько 18 години 10 хвилин,07 вересня 2016 року, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом, автомобілем «ЗАЗ-100557-43 ЗНГ», р/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Старокозацькій з боку вул. Шмідта, в напрямку вул. А. Фарби в м. Дніпро.
На шляху руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу розташованого в районі буд. № 56 по вул. Старокозацькій, м.Дніпро, по якому рухались пішоходи зправа на ліво по ходу його руху, заходів до зменшення швидкості руху керованого ним автомобілем, або його зупинка не прийняв, щоб надати дорогу пішоходам для яких може бути створена перешкода чи небезпека та порушивши п.18.1 ПДР ОСОБА_7 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеня, гострої епідуральної гематоми правої скроневої області, перелому кісток склепіння та основи черепа праворуч з послідуючим видаленням гострої епідуральної гематоми правої скроневої ділянки, садна лобно-скроневої області праворуч, забою м`яких тканин та садна лівого ліктьового суглобу, садна області тазу ліворуч, синців передньо-бокової поверхні лівого стегна та поперекової області ліворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі:

- обвинувачений просить вирок змінити, в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди 250000,00 грн., та ухвалити рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості.

Вважає, що суд першої інстанції жодного разу не досліджував матеріальне становище ОСОБА_7 ..

Задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000грн., суд на, його думку, не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми, задовольнивши вимоги потерпілої цивільного позивача в повному обсязі. При цьому суд першої інстанції послався лише на слова потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_9 , оскільки вона не надала до суду жодного доказу того, що їй дійсно було спричинено моральну шкоду в розмірі 250000грн. Більш того на її думку незрозуміла позиція суду першої інстанції стосовно великої різниці між розміром матеріальної шкоди - 1000,00 гривень, та розміром моральної шкоди, яка в 250 раз перевищує матеріальну.

Вважає, що у вироку не зазначено належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння ОСОБА_9 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., а тому виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості на думку ОСОБА_7 розмір стягнення коштів в відшкодування потерпілій моральної шкоди в такому розмірі є надто завеликим. Вважає, що такий розмір підлягає зменшенню апеляційним судом на підставі ч.3 ст. 23 ЦК України.

Вказує, що ОСОБА_7 , є літньою людиною з хронічною хворобою легенів, через що, він має складності з пошуком постійного місця роботи. Також він має на утриманні двох непрацездатних хворих батьків.

В запереченнях на апеляційну скаргу:

- представник потерпілої ОСОБА_10 просить суд залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення. Обгрунтовує свої вимоги ти, що особа має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Цивільний позивач в суді першої інстанції наголошувала на тому, що ця сума моральної шкоди не може повною мірою компенсувати ті нечувані моральні страждання, яких вона зазнала внаслідок кримінального правопорушення, вина у якому судом належно доведена і він у своїй апеляційній скарзі цього не заперечує.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його адвоката, які прохали задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, думку потерпілої яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, та про юридичну кваліфікацію його дій за, за ч.2 ст. 286 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, в апеляції не оспорюються. Тому в цій частині вони не перевіряються. Також не оскаржується і правильність призначеного покарання.
Згідно ч. 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апелянта, що задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 250000 грн., суд не навів жодних підстав, якими він керувався при визначенні саме такої суми, не відповідають дійсності, адже суд у своєму вироку підстави задоволення позовних вимог виклав всебічно і ґрунтовно.

Колегія суддів зазначає, що «відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України, моральна (немайновий) шкода, заподіяна громадянинові діями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода спричинена не з його вини. Моральна шкода відшкодовується, у тому числі і в грошовій формі. Розмір відшкодування визначається судом з врахуванням вмісту позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних і моральних стражданнях потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Суд погоджується із доводами цивільного позивача ОСОБА_9 про те, що внаслідок скоєного злочину та отримання вказаних тілесних ушкоджень, вона перенесла сильний фізичний біль, значні душевні страждання, погіршення здібностей та позбавлення можливостей їх реалізовувати в своїй роботі, яку втратила, змушена додавати додаткових зусиль для подальшої організації свого життя.

В апеляційному суді ОСОБА_9 також пояснила, що із-за перенесених тяжких травм вона до цих пір продовжує лікування їй важко пересуватись, порушився її сон та уклад життя. Тому вважає, що стягнута судом сума, в відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою.

Законом визначено право саме суду на визначення розміру моральної шкоди на відміну від шкоди матеріальної, коли розмір останньої має підтверджуватися відповідними документами.

Тому районний суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 1000 грн., - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 250000грн., - в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Свою позицію колегія суддів аргументує і тим, щоу справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд зауважив, що «для того, що б втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Отже, дана сума стягнення за своїм розміром є справедливою та співрозмірною з компенсацією перенесені душевні та моральні страждання потерпілої.
Як видно з вироку, рішення суду щодо задоволення цивільного позову є належно вмотивованим та обґрунтованим, як і саме судове рішення в цілому.
В зв`язку з цим, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2018 року,стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: