справа №619/2610/18
провадження №1-кс/619/1216/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2018 м.Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні № 619/2610/18 у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_3 надійшло кримінальне провадження №619/2610/18 у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

22.08.2018 суддею Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_3 подано заяву про самовідвід.

В обґрунтування своєї заяви суддя ОСОБА_3 посилається на наступне.

13 серпня 2018 року згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями їй розподілено вказане кримінальне провадження.

ОСОБА_4 обвинувачується в умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, та у внесенні в офіційні документи завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки, в тому числі стосовно земельних ділянок, переданих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а саме щодо процедури видачі та оформлення права власності на земельні ділянки.

При цьому нею 27 травня 2016 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, у цивільній справі №619/1066/16 за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_5 , яким визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:2730) за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 та зобов`язано її повернути земельну ділянку у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області.

Крім того, 27 травня 2016 року нею ухвалено рішення, яке набрало законної сили, у цивільній справі №619/1096/16 за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_7 , яким визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:2689) за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_7 та зобов`язано його повернути земельну ділянку у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області.

Крім того, 19 травня 2016 року нею ухвалено рішення, яке набрало законної сили, по цивільній справі №619/940/16 за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_6 , яким визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :00:000:2626) за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 та зобов`язано її повернути земельну ділянку у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області.

У заяві зазначає, що відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Вказує, що нею в зазначених вище рішеннях було визнано факт передачі земельних ділянок з порушенням норм закону, який є предметом розгляду у даному кримінальному провадженні, тому з метою виключення сумнівів у стороннього спостерігача в її об`єктивності та неупередженості під час розгляду даного кримінального провадження вважає за недбхідне заявити самовідвід.

Розглянувши заяву, суд приходить до висновку про наступне.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні :

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Відповідно до вимоги ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтею 75 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя зобов`язаній заявити самовідвід.

Суддя ОСОБА_3 в заяві про самовідвід посилається на п.4 ч.1 ст. 75 КПК України.

Як зазначив Європейський суд у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п. 97).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Основним завданням суду, як органу державної влади, при здійсненні правосуддя на засадах верховенства права є : забезпечити кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону№ 2453-VI).

Вимогами Закону № 2453-УІ передбачено, що судді зобовязані своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядали і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства (пункт 1 частини четвертої статті 54 цього Закону).

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, заява про відвід (самовідвід) судді має бути задоволена, якщо сторона має сумнів у безсторонності останнього, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Суд враховує, зокрема, що відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IY, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права " ... якщо до складу суду існують сумніви в безпристрасності і справедливості, то такий суд повинен заявити самовідвід. Кожен суддя, у відносинах безпристрасності якого є сумніви, повинен вийти із складу суду, розглядаючи справу. Інакше є недовіра" (Пьєрсак проти Бельгії, "Лангбергер проти Швеції". Критерії правової впевненості у справедливому розгляді судових справ підтверджені також у справі "Барановський проти Польщі №12718/87" та рішення у справі "Стіл проти Сполученого королівства" від 23.09.98 року.

Згідно із ч. 6 ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, тобто фактично законодавець визначив практику Європейського суду з прав людини частиною кримінального процесуального законодавства України.

Для відводу, самовідводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які покладені в основу заяви про відвід, самовідвід. повинні бути доведеними.

Відвід, самовідвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України,ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суд має завжди бути "встановленим законом".

Про те, що термін "суд, встановлений законом", поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Суд, який розглядає справу, має бути "безстороннім" і "незалежним" за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що заявлений самовідвід задоволенню не підлягає.

Постановлення судових рішень у зазначених цивільних справах, які до того ж набрали законної сили, не є обставиною, яка свідчить про обов`язкове виникнення сумнівів у стороннього спостерігача в об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду кримінального провадження у відношенні ОСОБА_4 , в той час, як саме дана єдина обставина вказана в заяві про самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 80-82 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні № 619/2610/18 у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч.2 ст. 366 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1