АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 665/2090/16-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/602/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: примусові заходи медичного характеру
У Х В А Л А
іменем України

24 липня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000249 за апеляційною скаргою прокурора з доповненнями на ухвалу Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 квітня 2018 року, якою відмовлено в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрито кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Дальнік, Біляївського району Одеської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що він 07 лютого 2016 року близько 21.00 години, з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна, прибув на подвір`я ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , розташованого в АДРЕСА_2 , де таємно викрав наступне майно, а саме із трактору ДТ - 75 запчастину магнето НОМЕР_1 , вартістю 240 грн.; пластикову каністру, об`ємом 20 л, вартістю 50 грн.; запчастину з автомобіля ГАЗ 52 - 3 ресори, вартістю 400 грн. кожна, загальною вартістю 1200 гри., що належать ОСОБА_9 , чим заподіяв потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 1490 грн..

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор, не погоджуючись з рішенням суду, порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноти судового розгляду. В обґрунтування доводів указує, що суд не дав належної оцінки показанням ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків, а також доказам, на які вони посилалися під час судового розгляду, які підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Крім того, суд проводив судові засіданні без участі потерпілого ОСОБА_9 під час дослідження письмових доказів, судових дебатів, чим порушено процесуальні права потерпілого. Також у резолютивній частині ухвали судом помилково зазначено про оскарження ухвали протягом семи діб. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 , що вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричний заклад із звичайним наглядом.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, захисника ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновок суду про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 через недоведеність вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та закриття щодо нього кримінального провадження, обґрунтований дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку.

Такий висновок суду ґрунтується на оцінці доказів у їх сукупності, в обсязі наданих стороною обвинувачення під час судового провадження, які спростовують факт вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння.

Положеннями ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, та обставини, що характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Зазначених вище вимог закону, ні слідчим під час досудового розслідування, ні прокурором під час судового розгляду дотримано не було.

Так, на доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, - таємного викрадення чужого майна (крадіжка), як орган досудового розслідування, так і прокурор у судовому засіданні посилалися на обсяг доказів, які були безпосередньо досліджені судом, зокрема, з усних показань ОСОБА_8 , що він два роки назад з ОСОБА_11 залазили до чийогось подвір`я та взяли дві ресори, які здали на метал. Інше майно не брав.

Показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_12 (тещу ОСОБА_13 ) йому повідомила, що його обікрали, зібрали з трактора запчастини. Йому повернули одну ресору, магнето та каністру.

Показання свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_8 приніс йому ресору та на його питання відповів, що вона не крадена, йому її дали знайомі чоловіки. Пізніше цю ресору у нього вилучили працівники поліції.

Ці показання свідка не підтверджують причетність ОСОБА_8 до викрадення майна потерпілого, в тому числі його показання про те, що він приніс цьому свідку 2 ресори.

Ким та за яких обставин було викрадено інше майно потерпілого, а саме магнето та каністру у цього кримінальному провадженні не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_9 під час судового розгляду підтвердив лише факт викрадення у нього майна та його повернення працівниками поліції.

Стороною обвинувачення було надано письмові докази, які досліджувались судом першої інстанції, а саме протокол огляду місця події від 10.02.2016 року, відповідно до якого 12-30 год. проведено огляд території домоволодіння в АДРЕСА_2 , в ході проведення якого нічого не виявлено та не встановлено.
Протокол огляду місця події 10.02.2016р., проведеного о 14-45 год, та заяву ОСОБА_14 , відповідно до яких, він добровільно видав ресору, яку придбав у ОСОБА_8 за літр горілки.
Протокол огляду місця події від 10.02.2016 року, проведеного об 14-00 годині та заяву ОСОБА_10 , відповідно до яких, він добровільно видав працівникам поліції електрокатушку (магнето), та 4,5 літрів дизпалива та каністру.
Вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 13.12.2017 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та засуджено за те, що він 07.02.2016 року за попередньою змовою ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, таємно викради майно ОСОБА_9 , а саме магнето, каністру, 3 ресори, 5л дизпалива.

Ухвалою суду від 24.02.2016 року надано тимчасово доступ до речей, а саме ресори, електрокатушку (магнето), 5 літрів дизпалива та каністри об`ємом 20л., які перебували у володінні ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , та відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_9 передані йому працівниками поліції.
Висновок експерта №1159, відповідно до якого, ринкова вартість виробів станом на лютий 2016 року могла складати: магнето М12453, 240 гривень, пластикова каністра об`ємом 20 літрів 50,00 гривень, ресора з автомобіля ГАЗ 52 400,00 гривень.
Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують лише факт викрадення майна, з двору потерпілого ОСОБА_9 , наявність ресори, електрокатушки (магнето), 5 літрів дизпалива та каністри об`ємом 20л, та факт їх вилучення у ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , які визнано речовими доказами, згідно висновків товарознавчих експертиз встановлено їх вартість, і ці докази, які були надані стороною обвинувачення, не доводять участі ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння.

Будь-яких інших належних доказів на підтвердження вчинення ним суспільно небезпечного діяння, стороною обвинувачення в судовому засіданні не надано.

Тому доводи прокурора про неповноту судового розгляду позбавлені підстав, оскільки клопотання про доповнення судового розгляду прокурор не заявляв, тобто погодився з обсягом доказів, які були предметом безпосереднього дослідження у суді.

Також суд правильно визнав, що стороною обвинувачення не надано належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння разом з ОСОБА_10 , і такі докази відсутні як в матеріалах провадження, так і в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги показання ОСОБА_8 про те, що він з ОСОБА_10 викрали 2 ресори, оскільки він страждав та страждає хронічним психічним захворюванням в формі параноїдної шизофренії та є неосудною особою, що встановлено висновком судово-психіатричної експертизи. Крім того, ці його показання не підтверджуються іншими доказами.

Вирок Каланчацького районного суду Херсонської області від 13.12.2017 року встановлено, 07.02.2016 року ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_8 таємно викрали майно ОСОБА_9 , тобто ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, на що посилається прокурор, однак обставини вчиненого злочину, встановлені цим вироком, не доводять причетність ОСОБА_8 до вчинення суспільно небезпечного діяння, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Цихвимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Так, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено, що ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, за фактом викрадення майна потерпілогоОСОБА_9 , що мало місце 07.02.2016 року, тоді як у цьому провадження обвинувачення ОСОБА_8 не висувалося і рішення по суті обвинувачення щодо нього судом ухвалено не було, що є порушенням вимог ст.17 КПК України, згідно якої,особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком, що набрав чинності.

Отже, суд першої інстанції фактично визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, прямо вказавши його у вироку, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Встановивши, що у кримінальному провадженні не доведено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке йому інкримінується, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 та закрив кримінальне провадження щодо нього згідно із ч.3 ст. 513 КПК України.

Відповідно до ст.62 Конституції України та ч.2, 4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У зв`язку з чим, доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, слід визнати такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Ухвала суду першої інстанції належним чином мотивована, має однозначні судження і не містить припущень.

Доводи прокурора про порушення прав потерпілого при судовому розгляду провадження за його відсутності, колегія суддів визнає голослівними, оскільки зі змісту журналу судового засідання та аудіозапису судових засідань випливає, що в судових засіданнях, які відбулися 30.10.2017 року та 07.12.2017 року потерпілий ОСОБА_9 брав участь та давав показання, що не заперечує сам прокурор в апеляційній скарзі. Про наступні судові засідання потерпілий був належним чином повідомлений, про що свідчать наявні в матеріалах провадження поштові повідомлення (а.п.167), що не свідчить про порушення його прав та наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Крім того, під час прослуховування аудіо запису судового засідання від 26.04.2018 року з`ясовано, що під час перевірки явки учасників провадження та вирішення питання розгляду провадження за відсутності потерпілого, прокурор вважав за можливе продовжити розгляд провадження за відсутності ОСОБА_9 , клопотання про відкладення судового засідання не заявляв.

Отже, як убачається з апеляційної скарги прокурора, його правова позиція щодо апеляційних вимог повністю суперечить його процесуальній поведінці під час судового розгляду в суді першої інстанції, а саме щодо участі потерпілого.

Не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення допущена судом помилка в резолютивній частині ухвали в частині зазначення строку оскарження ухвали протягом 7 діб, оскільки вона не перешкоджає реалізації процесуального права учасників судового провадження на оскаржити цієї ухвалу суду першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення, яке передбачено п.1 ч.2 ст.395 КПК України.

Даних, які б свідчили про те, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни ухвали, не встановлено, а тому апеляційна скарга прокурора з доповненнями має бути залишена без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями - залишити без задоволення, а ухвалу Новотроїцького районного суду Херсонської області від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення ї шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 25 липня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 24 липня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2