Дата документу Справа № 310/6791/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/671/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/6791/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, якою

задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році. Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 14.04.2014 за ст.ст. 309 ч.1, 71 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі на підставі ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» (далі по тексту Закон України «Про амністію у 2016 році» або Закон).

Згідно ухвали, До Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 який відбуває покарання у Бердянській ВК-77 про застосування до нього Закону України.

Задовольняючи клопотання суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 з 17.06.2015 відбував покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, станом на день набрання чинності Законом (07.09.2017 року) відбув більше однієї чверті призначеного строку покарання, а отже нього розповсюджується дія ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до наданих адміністрацією Бердянської виправної колонії матеріалів з особової справи ОСОБА_7 до засудженого амністія не застосовувалась.

Дія п.а ст.1 Закону, яку ОСОБА_7 просив застосувати, на нього не розповсюджувалась, з огляду на те, що останній був засуджений за вчинення злочину який було скоєно 06.03.2013, а отже він був повнолітнім.

Фактів, які б перешкоджали застосуванню Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно засудженого ОСОБА_7 судом встановлено не було, тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст.3 Закону.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_8 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Апелянт вказує, про неможливість застосування до засудженого акту амністії оскільки засуджений вчинив умисний злочин в період відбуття покарання за попереднім вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 19.11.2012 року, що виключає можливість, згідно з п. а ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнення засудженого від призначеного судом покарання.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 22.12.2017 року і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в новому складі суду.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; засудженого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_8 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений 19.11.2012 Дебальцевського міського суду Донецької області за ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік,

Після чого вироком Дебальцевського міського суду Донецької області від 14.04.2014 ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та із застосуванням ст.71 КК України, враховуючи, що новий злочин він вчинив в період іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком того ж суду від 19.11.2012, призначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

23 вересня 2017 року на адресу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 в яких, посилаючись на те, що він скоїв злочин будучи має двох малолітніх дітей, батьківських прав відносно яких не позбавлений, відбув не менше третини строку покарання, просили звільнити засудженого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Розглядаючи вказане клопотання, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_7 є суб`єктом вказаного Закону та підлягає звільненню від відбування покарання, не з підстав, передбачених п. «а» ст.1 Закону, а з підстав, передбачених ст.3 Закону - оскільки він був засуджений за злочин середньої тяжкості (не тяжкий чи особливо тяжкий), не поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, і на день набрання чинності цим Законом відбув більше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував імперативних положень п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», а саме, що ОСОБА_7 вчинив новий злочині після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання.

З такими доводами колегія судді не погоджується, оскільки як було зазначено вище, за попереднім вироком ОСОБА_7 покарання не відбував, а був звільнений від його відбування на підставі ст.75 КК України.

Обмеження щодо застосування стосовно засудженого амністії на підставі п. «в» ст.9 вказаного Закону могло бути розповсюджено на останнього, в тому разі якщо б він, будучи звільненим від відбування покарання, вчинив би новий умисний тяжкий чи особливо тяжкий злочин, чого у вказаному випадку не було.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, чи застосовувалась до засудженого амністія раніше, колегія суддів також вважає їх необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції з досліджених матеріалів, які були надані адміністрацією установи виконання покарання встановлено, що раніше амністія до засудженого не застосовувалась. Прокурор же на противагу цьому будь-яких доказів, які б свідчили що сто воно ОСОБА_7 протягом останніх 10 років застосовувалася амністія чи помилування, не надав. Прокурор не заявляв будь-яких клопотань з приводу витребування відповідної інформації, і колегії суддів залишається незрозумілим, які саме заходи мусив здійснити суд для отримання такого роду інформації і від якого органу вона мала бути витребувана.

З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді справи ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 рокувідносно засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4