Гребінківський районний суд Полтавської області
_______________________________________________________________
УХВАЛА
іменем України

03 серпня 2018 р. м. Гребінка

03 серпня 2018 року слідчий суддя Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000119,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить в порядку КПК скасувати арешт майна, що був накладений у квітні 2018 року відповідно до ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області, а саме на автомобіль марки «Камаз 43101» д.н.з. НОМЕР_1 ,1989 року виписку, зеленого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . Посилається на те, що на день подання клопотання відпала потреба в застосуванні арешту на майно.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного.

Згідно п. 9 Перехідних положень КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства, до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

При цьому, відповідно до роз`яснення Пленуму ВССУ, що викладено у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року право на звернення з клопотанням про скасування арешту майна в порядку КПК має власник майна після підтвердження цього права за звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Тобто, в даному випадку в порядку цивільного судочинства.

КПК України не визначає порядку дій слідчого судді у випадку зверненням із клопотанням про скасування арешту майна, яке не підлягає вирішенню слідчим суддею.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. А це зокрема, знову ж засада законності, що передбачає можливість застосування міжнародних договорів, а також практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої термін «закон» має відповідати вимогам доступності та передбачуваності (рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява №18139/91, рішення від 23 червня 1995 року, п. 37). А у рішенні у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства» від 26 квітня 1979 року, п. 49, ЄСПЛ зазначив, що «закон» повинен бути належним чином доступним: громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку. Крім того, норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Однак наслідки дій особи не повинні бути «передбачуваними» з абсолютною точністю. Не можна уникнути ситуації, коли багато законів викладені термінами, які є, тією чи іншою мірою, неясними і тлумачення та застосування яких є питанням практики. Наскільки чітко не були б сформульовані правові положення, завжди існує елемент судового тлумачення, оскільки завжди існує потреба у роз`ясненні спірних питань та в пристосуванні до зміни обставин (ухвала щодо прийнятності заяви № 65518/01 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine) від 27 квітня 2004 р.).

А тому, у контексті вищезазначеного, при судовому тлумаченні, слідчий суддя повинен дотримуватись вимог доступності та передбачуваності закону, що може бути дотримано при застосуванні аналогії закону, тобто, норми закону, що регулює подібні відносини у випадку, якщо певні відносини не врегульовані.

Слідчий суддя бере також до уваги таку засаду кримінального провадження як диспозитивність, відповідно до якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

А тому, дане клопотання не вправі вирішувати по суті. Відповідно, застосовуючи за аналогією положення ч. 3 ст. 172 КПК України, вважає за необхідне клопотання повернути заявнику та роз`яснити йому право звернутись із позовом у цивільному судочинстві.

На підставі викладеного, керуючись п. 9 Перехідних положень КПК України, ч. 6 ст. 9, ч. 3 ст. 26, ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили негайно та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1