Справа №588/678/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/90/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2018 р. колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 588/678/17 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 18 серпня 2017 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецьк та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого адвоката ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника адвоката ОСОБА_13 , -

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оскаржуючи обставин вчиненого злочину та кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, а також через безпідставне звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Також просить задовольнити повністю його позовні вимоги і стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в сумі 7200 грн. та моральну шкоду в сумі 60000 грн., оскільки суд першої інстанції не врахував його позицію при призначенні покарання, ніякої розписки про отримання грошових коштів він не писав і визначені судом розмір покарання та шкоди є явно не справедливими.

На вказану вище апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_12 подав свої письмові заперечення, в яких вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та справедливим і просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вироком Великописарівського районного суду Сумської області від 18.08.2017 ОСОБА_12 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.ст.75 і 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків: не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання та періодично з`являтись до цього органу для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду 15000 грн.

Відповідно до вироку суду, 06.04.2017 у період часу з 18 год. 00 хв. до 18 год. 50 хв. ОСОБА_12 , знаходячись по вул. Озерянка в м. Тростянець Сумської області в стані алкогольного сп`яніння, заподіяв раніше незнайомому ОСОБА_10 умисне тяжке тілесне ушкодження, яке було небезпечним для життя в момент спричинення.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі, доводи прокурора ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 про залишення вироку суду без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно ч.2 цієї статті підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягав застосуванню, а згідно ст.414 цього Кодексу невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі потерпілого ОСОБА_10 не оскаржуються.

Разом з тим, при визначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не в повній мірі врахував положення ст.ст.65, 69 і 75 КК України, внаслідок чого застосував кримінальний закон, який не підлягав застосуванню (ст.ст.75 і 76 КК), оскільки у кримінальному провадженні відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Так, згідно ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи підстави для застосування до ОСОБА_12 положень ст.75 КК України, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував зазначені вище вимоги закону, які впливають на звільнення від відбування покарання з випробуванням, а саме те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, об`єктом якого є здоров`я людини, позицію потерпілого щодо призначення покарання та відшкодування спричиненої шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги потерпілого у вказаній вище частині щодо необґрунтованого застосування ст.ст.75 і 76 КК України і неправильного звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування покарання заслуговують на увагу та підлягають задоволенню, а судове рішення скасуванню з цих підстав.

При цьому, колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_10 щодо призначення обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі, а також з висновками суду першої інстанції щодо визначення обвинуваченому такого виду і розміру покарання як позбавлення волі на строк 5 років, оскільки вони не відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину, його характеру, наслідкам та особі обвинуваченого внаслідок суворості, а тому вважає за необхідне, враховуючи усі обставини даного кримінального провадження, вийти за межі апеляційного оскарження та прийняти рішення на користь обвинуваченого, в інтересах якого апеляційна скарга не подавалася (ч.2 ст.404 КПК).

Зокрема, призначивши покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд першої інстанції, хоча і не вийшов за межі санкції даної норми кримінального закону, але не врахував в повному обсязі усі обставин, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування матеріальних збитків, які на думку колегії суддів є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і дають можливість застосувати до ОСОБА_12 положення ст.69 КК України, оскільки у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з вироку, обставинами, що врахував суд першої інстанції були характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини. Обставинами, що пом`якшують покарання були визначені повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування матеріальних збитків, а обставиною, що обтяжує покарання судом першої інстанції встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначивши покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції у своєму вироку послався на вказані вище обставини, які пом`якшують покарання, але не вмотивував, чому ці обставини не є тими, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому, поза увагою суду першої інстанції залишився предмет злочинного посягання, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілого на час судового розгляду та інші обставини кримінального провадження, що напряму впливають на визначення виду і розміру кримінального покарання.

Не умотивувавши свій висновок з вказаного вище питання, суд першої інстанції допустив порушення права обвинуваченого на вмотивованість судового рішення, що є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. (далі Конвенція) та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони.

Одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції «Не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення».

Як зазначено у правовій позиції рішення Верховного Суду України у справі стосовно ОСОБА_15 , норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання.

У відповідності до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч.1 ст.69 КК України.

Враховуючи вказані вище обставини даного кримінального провадження та вимоги ст.65 КК України щодо призначення покарання, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити призначене обвинуваченому основне покарання, застосувавши до нього положення ст.69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.121 КК України, визначивши його у виді двох років обмеження волі, яке буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_12 був неправильно звільнений від відбування покарання з випробуванням та судом першої інстанції було призначено занадто суворе покарання, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням та призначення покарання скасувати та ухвалити в цій частині свій вирок, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу потерпілого.

В той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно вирішено цивільний позов, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого в цій частині є необґрунтованими і не заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_12 був пред`явлений цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків в сумі 7200 грн. та моральної шкоди в сумі 60000 грн. (а.к.п.29-30), завданих внаслідок злочину.

Ухвалюючи вирок суд першої інстанції задовольнив позов потерпілого частково в частині стягнення 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а вимоги про стягнення матеріальної шкоди не розглядалися, оскільки потерпілий в цій частині від підтримання позову відмовився, адже 18.08.2017 йому було відшкодовано 5000 грн., що підтверджується розпискою (а.к.п.75) та звукозаписом судового засідання.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, відповідають матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах.

Зокрема, згідно матеріалів провадження обвинуваченим ОСОБА_12 було відшкодовано потерпілому ОСОБА_10 загалом 5000 грн. на відшкодування матеріальних збитків.

В судовому засіданні від 18.08.2017 потерпілий підтвердив факт отримання ним від обвинуваченого коштів, а також підтвердив, що в матеріалах справи є його розписка на підтвердження отримання відповідної грошової суми і те, що він матеріальних претензій до обвинуваченого не має, що і було враховано судом під час вирішення цивільного позову.

Крім того, потерпілим в судових дебатах були змінені позовні вимоги з 60000 грн. до 25000 грн. моральної шкоди, що підтверджується також звукозаписом судового засідання від 18.08.2017 (а.к.п.79).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а згідно ч.1 ст.92 цього Кодексу, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається зокрема на потерпілого.

Під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції потерпілим були надані докази на підтвердження понесених матеріальних витрат, які знайшли своє підтвердження, оскільки їх розмір був скорегований самим потерпілим та з цим погодився обвинувачений.

Таким чином, відшкодована сума 5000 грн. усіма учасниками судового провадження була узгоджена і не оскаржувалася, тому суд першої інстанції обґрунтовано цю частину позову не перевіряв.

В той же час, доказів на підтвердження моральних страждань потерпілого на заявлену ним суму 60000 грн. матеріали кримінального провадження не містять.

Колегія суддів вважає, що сума грошових коштів в розмірі 15000 грн., як відшкодування моральної шкоди, відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості, і з урахуванням обставин кримінального провадження, є достатньою та справедливою для відшкодування фізичних та душевних страждань потерпілого.

При цьому, суд першої інстанції при визначенні суми відшкодування моральної шкоди також виходив із засад розумності, виваженості, справедливості та визначив суму грошового відшкодування з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану і визначив суму, яка є помірною та адекватною для відшкодування обвинуваченим з урахуванням того, що останній стабільного заробітку не має, працевлаштований на тимчасовій роботі, є внутрішньо переміщеною особою, допомагає своїй доньці та дружині, які залишилися на тимчасово окупованій території України.

Доводи апеляційної скарги про наявність в матеріалах кримінального провадження розписки (а.к.п.75), яка не писалася потерпілим, повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, звукозаписом судового засідання 18.08.2017 (а.к.п.79), з якого вбачається, що адвокат обвинуваченого заявив клопотання перед судом про долучення до матеріалів кримінального провадження розписки, сам потерпілий проти цього не заперечував. При цьому судом було з`ясовано суть розписки та її походження, потерпілий ОСОБА_10 суду сам підтвердив, що це його розписка, вказане було зафіксовано на звукозаписі судового засідання.

Керуючись ст.ст.405, 407, 418 і 420 КПК України, колегія суддів,

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 18 серпня 2017 року відносно ОСОБА_16 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості і ухвалити новий вирок. ОСОБА_16 вважати засудженим за ч.1 ст.121 КК України та призначити із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді двох років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

В іншій частині вирок Великописарівського районного суду Сумської області від 18.08.2017 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5