№ апеляційного провадження:11-кп/796/773/2018
Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
7 червня 2018 року місто Київ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2
Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
При секретареві ОСОБА_5 ,
За участю прокурора ОСОБА_6 , заявника ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши матеріали судової справи за заявою ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами, з апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 9 січня 2018 року, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 9 січня 2018 року повернуто заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами.
На обґрунтування суд послався на те, що заяву ОСОБА_7 хвалою від 12 грудня 2017 року було залишено без руху з наданням терміну протягом 15 днів з моменту отримання ним копії ухвали для усунення недоліків. Цією ухвалою, зазначив суд, була надана оцінка посиланням ОСОБА_7 як на новивиявлені обставини, на рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року, згідно якого в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень, або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12), особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. При цьому в ухвалі від 12 грудня 2017 року зауважено, що з вироку Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2010 року видно, що цим вироком надана оцінка законності проведених оперативно-розшукових заходів, тобто ті обставини, на які ОСОБА_7 посилається як на ново виявлені, були враховані під час ухвалення вироку.
«Додатком 1 до Заяви №2», зазначено в ухвалі від 9 січня 2018 року, ОСОБА_7 повідомив про незгоду з рішенням суду про залишення його заяви без руху.
Дослідивши матеріали справи, суд в оскарженій ухвалі прийшов до висновку, що ОСОБА_7 не усунув недоліки, зазначені в ухвалі від 12 грудня 2017 року і на цих підставах,
Посилаючись на п.1 ч.3 ст. 429 КПК України, повернув цю заяву ОСОБА_7 .
Не погодившись зі вказаним рішенням, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у цьому ж суді.
На обґрунтування він зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у розгляді його заяви про перегляд судового рішення, а саме: вироку Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2010 року за нововиявленими обставинами, бо ним були знайдені дві вагомі нововиявлені обставини, які не були відомі на судовому слідстві у 2009 2010 роках, а саме записи інформаційних повідомлень ТСН з місця події, з яких він вбачає, що насправді ніякі кошти ОСОБА_9 . ОСОБА_10 не передавав, гроші були вилучені одразу на місці затримання ОСОБА_9 , а потім перераховані у приміщенні спортклубу «Спарта». На думку заявника це доводить неправдивість показань ОСОБА_10 ; друга нововиявлена обставина, яка стосується згаданого Рішення Конституційного Суду України, доводить, що ОСОБА_10 , хоча і був оперуповноваженим співробітником СБУ, діяв насправді не в плані виконання оперативно-розшукових дій, а на власний розсуд, а тому зібрані ним докази не можуть бути визнані допустимими, на що суд, приймаючи рішення про повернення його заяви, не звернув уваги.
У зв`язку з викладеним апелянт просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 9 січня 2018 року та призначити розгляд його заяви у суді першої інстанції по суті.
Заслухавши доповідь судді, виступи ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційних вимог, а прокурора проти їх задоволення, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами судової справи, судова колегія визнає наступне.
Відповідно до ст. 459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу, висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується висновок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду під час судового розгляду при ухвалені судового рішення, які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
При цьому обставини, передбачені п. п. 2 і 3 ч. 2 цієї статті повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку підтверджені матеріалами розслідування.
Ст. 462 КПК України встановлює вимоги до форми, змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та доручення до неї належних додатків, а ч.3 ст. 464 КПК України зазначає, що до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч.3 ст. 429 цього кодексу.
Вивчення текстів заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами та ухвали про залишення цієї заяви без руху від 12 грудня 2017 року показує, що суд, приймаючи рішення про залишення заяви без руху, хоча й послався тільки на одну підставу для прийняття цього рішення - надану судом при розгляді справи по суті оцінку результатам застосування оперативно-технічних і оперативно-розшукових заходів і прийшов на цій основі до висновку, що за таких обставин нема підстав вважати Рішення Конституційного Суду України нововиявленою обставиною для суду, що розглядав справу по суті і на цей час, а інших нововиявлених обставин ОСОБА_7 не надав, але прийняв по суті правильне рішення, бо насправді згадане Рішення Конституційного Суду України не визнало неконституційним ніякого закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, які застосував суд, а лише дав своє правове тлумачення цим нормам, отже вже з цих підстав вказане Рішення не може бути визнане підставою для визначення ново виявленої обставини. Крім того, саме існуванням цього Рішення заявник обґрунтовує свої висновки про недопустимість наданих доказів і міркування про неправдивість показань свідка ОСОБА_11 , але, відповідно до ст. 462 КПК України, в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами належить вказати обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою під час суду, а всі показання ОСОБА_10 , як і його причетність до правоохоронного органу заявникові і суду при розгляді справи по суті були відомі.
До того ж, у заяві про перегляд за нововиявленими обставинами ОСОБА_7 жодним чином не вмотивував і не обґрунтував, всупереч положенням ст. 462 КПК України, в якій саме мірі могли вплинути на прийняття судом рішення по суті справи названі ним обставини і в якій мірі та чому саме вказані ним обставини, в сукупності з іншими, раніше встановленими обставинами, доводять неправильність вироку.
Оскільки в первинній його заяві ОСОБА_7 вказані вимоги не виконав, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про залишення заяви без руху з наданням часу для усунення недоліків, правильно керуючись положеннями т. 429 КПК України.
Як показує вивчення тексту «Додатку 1 до Заяви №2», ОСОБА_7 знову практично жодних обґрунтувань і вмотивувань відносно можливого впливу на прийняття судом рішення по суті справи в сукупності з іншими, раніше відомим відомостями, не надав, та й не обґрунтував чому саме викладене ним в заяві є нововиявленими обставинами, які не були відомі суду під час розгляду справи та прийняття рішення по її суті.
Таким чином, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення про повернення йому заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку щодо нього.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, судова колегія, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 9 січня 2018 року, якою його заява про перегляд вироку Апеляційного суду міста Києва від 24 квітня 2010 року відносно нього за нововиявленими обставинами йому повернута залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком до суду касаційної інстанції.

Судді: