Справа № 559/1045/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дубно кримінальне провадження №0000015 від 23 січня 2017 року, на підставі обвинувального акту та угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Нововолинськ, Волинської області, українцем, громадянином України, одруженим, не судимим, із повною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу, помічника гранатометника регулювальника 1 дорожньо комендантського відділення 3 дорожньо комендантського взводу 1 дорожньо комендантської роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдатом, який має на утриманні малолітню дитину - у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

за участі сторін: прокурор військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу та проходячи військову службу на посаді помічника гранатометника регулювальника 1 дорожньо комендантського відділення 3 дорожньо комендантського взводу 1 дорожньо комендантської роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, 03 січня 2017 року близько 08 год. 00 хв. без поважних причин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 (дислокована у АДРЕСА_3 ) з метою тимчасово ухилитись від військової служби. 26 травня 2018 року близько 16 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився в ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ), а вільний від військової служби час, у період із близько 08 год. 00 хв. 03 січня 2017 року до близько 16 год. 00 хв. 26 травня 2018 року проводив на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_2 та в АДРЕСА_5 , чим вчинив самовільне залишення військової частини, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

29.05.2018 між прокурором прокуратури військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а також підписана захисником обвинуваченого ОСОБА_5 ) у кримінальному провадженні №0000015 від 23 січня 2017 року укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні та в подальшому подібного не вчиняти, розкаюється в скоєному. При обрані міри покарання ОСОБА_6 враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого (до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває), обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), обставини, що обтяжують покарання не встановлені. Сторони узгодили покарання: позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченою, суд виходить з наступного.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину в скоєному визнав у повному обсязі. Пояснив, що дійсно самовільно залишив військову частину, але вже повернувся на службу, дуже розкаюється. 13.08.2018 тільки одружився, має 3-річного сина на утриманні. Угоду уклав добровільно та наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просить затвердити угоду про визнання винуватості. Фактичні обставини справи не оспорює, все вказано правильно.

Прокурор і захисник у судовому засіданні просили затвердити дану угоду про визнання винуватості. Сторони при визначенні строку випробувального терміну за ст. 75 КК України поклались на розсуд суду, але захисник просить призначити мінімальний іспитовий строк 1 рік.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним, згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання. Суд вважає, що ОСОБА_3 , який не судимий, щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину, необхідно призначити мінімальний термін іспитового строку з випробуванням.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального законів України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч. 4 ст. 407 КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому не застосовувався, цивільний позов, судові витрати і речові докази відстні.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 374, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.05.2018 між прокурором прокуратури військової прокуратури Рівненського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 із захисником ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_3 винним за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити узгоджену міру покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки відповідно до ч.1 ст. 76 КК України: 1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого орогану з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч.3 ст. 76 КК України, доки ОСОБА_3 є військовослужбовцем, нагляд за ним здійснювати командиру військової частину.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляції через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

Суддя: