АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1057/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №615/775/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Валківського районного суду Харківської області від 21.11.2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Харківської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, що не працює, раніше не судимий, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту строком 1 (один) місяць.

Вироком встановлено, що вранці 02 червня 2017 року ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, прибув до огородженої металевою сіткою території домоволодіння, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_8 , де зі сторони сусіднього домоволодіння, проник до території двору. В подальшому ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, із території подвір`я здійснив крадіжку: одного листа (з чорного металу) довжиною 253 см., шириною 165 см., товщиною 0,3 мм, вагою 24 кг, вартістю 88 грн. 80 коп.; одного металевого листа (з чорного металу) довжиною 170 см, шириною 1 м., товщиною 0,3 мм, вагою 6 кг. 800 грам, вартістю 25 грн. 16 коп.; одного металевого листа (з чорного металу) довжиною 215 см., шириною 136 см., товщиною 0,3 мм, вагою 20 кг. 200 грам, вартістю 74 грн. 74 коп., а всього викрав майна на загальну суму 188 грн. 70 коп., тим самим завдавши матеріальну шкоду ОСОБА_8 на вказану суму.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до сховища.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст.69 КК України, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. В обґрунтування апеляції вказав, що у вироку суду відсутні дані, яким саме чином обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. На думку апелянта, повернення викраденого майна потерпілій не може бути визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого. Звертає увагу, що вчинений злочин відноситься до категорії тяжких та вважає, що призначене покарання є явно несправедливим, недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Правова кваліфікація та обґрунтованість засудження обвинуваченого за даним вироком учасниками розгляду не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині правильності призначення покарання та визнання певних обставин такими, що пом`якшують покарання.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який не працює, не одружений, дітей не має, раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується негативно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття в скоєному злочині, фактичне відшкодуванням шкоди потерпілій, порівняно невелику вартість викраденого майна, яка становить лише 188 грн. 70 коп., прохання потерпілої про поблажливе ставлення до обвинуваченого при винесенні обвинувального вироку.
Обставин, які обтяжують покарання, згідно зі ст.67 КК України, судом не встановлено.
Також, прийнята до уваги досудова доповідь органу з питань пробації, відповідно до якої ризик з боку ОСОБА_7 скоїти повторно кримінальне правопорушення в разі призначення останньому покарання не пов`язаного із ізоляцією від суспільства є середній та в разі призначення покарання без позбавлення волі або обмеження волі - можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Враховуючи вказані обставини, районний суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за скоєний злочин із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 місяця арешту, з чим погоджується й апеляційний суд.
Надаючи оцінку доводам апеляції прокурора про необґрунтоване застосування ст.69 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
По справі наявні декілька обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття в скоєному злочині, невелика вартість викраденого майна, яка становить 188 грн. 70 коп., прохання потерпілої про поблажливе ставлення до обвинуваченого при винесенні обвинувального вироку, фактичне відшкодуванням шкоди потерпілій.
Довід прокурора про неправильне визнання у якості обставини, що пом`якшує покарання, фактичне відшкодуванням шкоди потерпілій, задоволенню не підлягає. Адже згідно із ч.2 ст.66 КК України, суд має право визнати такі дані як обставину, що пом`якшує покарання. При цьому, слід розрізняти ступінь впливу тієї чи іншої обставини на призначення покарання. В даному конкретному випадку, підстав для виключення такої обставини з переліку тих, що пом`якшують покарання, немає. Водночас й вплив саме цієї обставини на призначення покарання є мінімальним, з урахуванням того, що викрадене майно було виявлено та вилучено працівниками поліції, як правильно зазначив апелянт.
Щодо апеляційного доводу про те, що судом не вказано, яким самим чином обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, апеляційний суд зазначає таке.
Так, дійсно у вироку суду немає ретельного обґрунтування висновку з цього приводу. При цьому, для будь-якого стороннього спостерігача є очевидним те, що вчинення крадіжки на суму 188 грн. 70 коп. з двору домоволодіння, подальше щире каяття обвинуваченого у скоєному, відсутність претензій з боку потерпілої є тими підставами, які дозволяють суду зробити висновок, що ступінь тяжкості вчиненого злочину в даному випадку є зниженою. Саме тому, ретельне та докладне обґрунтування такого рішення у вироку не є обов`язковим, мотиви, з яких застосовано положення ст.69 КК України є зрозумілими та обґрунтованими.
З приводу апеляційної вимоги щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком 1 рік, колегія суддів не погоджується з даною позицією.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Передбачене ч.3 ст.185 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Вищевказаним висновком органу з питань пробації вказано на наявність середнього ризику з боку ОСОБА_7 скоїти повторно кримінальне правопорушення в разі призначення останньому покарання не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, при призначенні покарання без позбавлення волі або обмеження волі такий ризик можливий, але він не становить високої небезпеки для суспільства.
Апеляційний суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який не працює, негативно характеризується за місцем проживання, а тому обвинуваченому має бути призначене покарання з його реальним відбуванням і саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, буде формувати у суспільстві поважне ставлення до Закону та сприятиме усвідомленню невідворотності покарання за скоєння злочину.
Також, слід зазначити, що в апеляційній скарзі прокурора відсутнє обґрунтування можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що вирок районного суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог закону України про кримінальну відповідальність, що регламентує порядок призначення покарання, а тому підстав для зміни або скасування вироку немає.
Наведене спростовує доводи апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим вона задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Валківського районного суду Харківської області від 21.11.2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: