Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/128/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018 року м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора - ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду кримінальне провадження № 0000002 від 01 січня 2017 року стосовно ОСОБА_10 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2017 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стоянівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_10 у строк відбування покарання, призначеного за даним вироком, зараховано строк його попереднього ув`язнення, а саме з 02 січня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один переднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 703, 68 грн.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Суд визнав ОСОБА_10 винуватим та засудив за те, що він 01 січня 2017 року, після обідній час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в спальній кімнаті будинку ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, з неприязні, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, дерев`яним поліном, який тримав у руці, наніс ОСОБА_11 не менш дев`яти ударів в область голови.

Після цього, ОСОБА_10 , вважаючи свої дії достатніми для спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , стягнув останнього з ліжка, поклав на підлогу та переконавшись, у тому, що потерпілий не подає ознак життя, спалив дерев`яне поліно у пічці, а сам вийшов з будинку, закрив його на ключ та відправився до магазину, де повідомив ОСОБА_12 про смерть ОСОБА_11 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 9 від 09.02.2017 року, в результаті протиправних дій ОСОБА_10 - потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: забійні рани, садна та синці в правій лобно-скронево-тімяній ділянці голови, садна правої вушної раковини, рану від перерозтяження шкіри за місцем прикріплення правої вушної раковини, крововилив в м`які тканини голови справа, вдавлений перелом кісток склепіння черепа в правій лобно-скронево-тімяній ділянці з розповсюдженням на верхню стінку правої очниці та середньо-черепну ямку справа у вигляді лінійного перелому, пошкодження твердої мозкової оболонки в проекції лінії переломів з крововиливами в товщу, пошкодження м`яких мозкових оболонок з крововиливами під ними, забій головного мозку лобної, скроневої, тім`яної доль правої півкулі головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, а також тілесні ушкодження у вигляді забійної рани в ділянці носа, перелом кісток носа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, згідно висновку судово-медичної експертизи № 16 від 06.02.2017 року, вказані тілесні ушкодження є результатом не менше двох ударних травмуючи впливів тупого твердого предмета (предметів) з контактуючою поверхнею у формі тригранного кута, одноразової дії, тупого твердого предмета з плоскою обмеженою травмуючою поверхнею прямокутної форми, а також не менш шістьох локальних травмуючих впливів тупих твердих предметів, характер, розміри та форма контактуючої поверхні яких не відобразилося.

Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала в результаті відкритої черепно- мозкової травми, яка супроводжувалася пошкодженням кісток склепіння та основи черепа у виді переломів, оболонок головного мозку з крововиливами під них та забоями речовини головного мозку.

В апеляційній скарзі прокурор, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_10 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, вказуючи на незаконність та необгрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення обвинуваченому ОСОБА_10 надто м`якого та несправедливого покарання.

Свої вимоги прокурор, з посиланням на практику Верховного Суду України по даній категорії справ, стверджує про те, що сукупність зібраних під час досудового розслідування доказів, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій та поведінка ОСОБА_10 після цього, з об`єктивністю вказують про наявність у ОСОБА_10 умислу саме на вбивство ОСОБА_11 , а не нанесення тяжких тілесних ушкоджень, як зазначив суд, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Крім того, прокурор вказує, що ОСОБА_10 , з метою помсти за образу, під впливом алкоголю, діяв умисно та цілеспрямовано, наніс потерпілому ОСОБА_11 не менше 9 травмуючих ударів в життєво важливий орган - голову, які згідно висновку експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, в результаті яких останній помер на місці.

Також, суд на думку прокурора, не дав належної та об`єктивної оцінки результатам проведеного на місці злочину слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_10 , даним негласних слідчих (розшукових) дій, а також висновкам судово-медичних та криміналістичних експертиз, безпідставно та необґрунтовано перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_10 з ч.1 ст.115 на ч.2 ст.121 КК України, призначив ОСОБА_10 надто м`яке та несправедливе покарання, із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок суду та призначити його підзахисному покарання не пов`язане з позбавленням волі, вказуючи на те, що суд, в порушення вимог ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» не в повній мірі врахував, що ОСОБА_10 свою вину визнав повністю, активно сприяв слідству у розкриті даного злочину, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є особою похилого віку, за місцем проживання характеризується посередньо, хворіє, страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання спиртних напоїв, що ініціатором конфлікту був сам потерпілий.

Крім того, захисник вважає, що суд, при ухваленні вироку, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність ( ч.5 ст.72 КК України ) оскільки дія закону, яка погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, тобто Закон України № 2046-VII д 18 травня 2017 року, в даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення до 21 червня 2017 року.

Таким чином, на думку адвоката, в строк відбування покарання, призначеного за даним вироком, ОСОБА_10 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 02 січня 2017 року по день набрання вироком законної сили, а не до 20 червня 2017 року, як вказано в оскаржуваному вироку.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_10 , дослідження протоколу слідчого експерименту та характеризуючи даних, заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав свою апеляційну скаргу і заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги адвоката, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які повністю підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, за таких підстав.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_10 вчинив вбивство ОСОБА_11 з неприязні, під впливом алкоголю, тяжкої нецензурної образи та обурення, тобто з прямим умислом.
Крім того, обґрунтовуючи наявність в обвинуваченого ОСОБА_10 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 , орган досудового розслідування, в обвинувальному акті послався на характер, кількість і локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень, а також використане для цього знаряддя - дерев`яне поліно.
Однак, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_10 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, з посиланням на презумпцію невинуватості зазначив про те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_10 за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство ОСОБА_11 , кваліфіковані неправильно, оскільки знаряддя злочину, умисне завдання ним чисельних ударів у життєво важливий орган, свідчать про те, що його дії були усвідомленими, послідовними, цілоспрямованими, об`єднані єдиним умислом та спрямовані на спричинення потерпілому саме тяжких тілесних ушкоджень.
На обґрунтування своїх висновків суд послався на сукупність зібраних під час досудового розслідування письмових доказів, а також показання обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та перекваліфікацією дій ОСОБА_10 з ч.1 ст. 115 на ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, виходячи з наступного.
У ст. 91 ч. 1 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України ( N 4651-VI) у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року N 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ст. 115 ч. 2 КК України, а також без ознак, передбачених ст. ст. 116 - 118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ст. 115 ч. 1 КК України.

Як убачається із обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 під час сварки, яка супроводжувалась нецензурними словами, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

У формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, яке зазначено в мотивувальній частині вироку, суд першої інстанції встановив, що смертельні удари ОСОБА_10 завдав ОСОБА_11 в результаті образи та обурення, на грунті раптово виниклих непрязнених відносин, не зазначивши при цьому підстави зміни обвинувачення в частині встановленого мотиву злочину, хоча встановлення мотиву вчинення злочину є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України.

Тобто судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону щодо доказування мотиву злочину та зазначення його у мотивувальній частині вироку.

Вказане порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, що відповідно до ст. 412 КПК України ( N 4651-VI) є підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_10 .

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2ст. 121 КК України) суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Апеляційний суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що 01 січня 2017 року, після обідній час, між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на побутовому грунті виникла чергова сварка, для застосування насильства стала поведінка самого потерпілого ОСОБА_11 , який нецензурно образив ОСОБА_10 , для злочину ОСОБА_10 було використано знаряддя з травмуючими властивостями - дерев`яне поліно, всі удари були спрямовані у життєво важливий орган - голову, для удару була прикладена фізична сила.
Характер та послідовність дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_10 , у своїй сукупності свідчать про те, що він мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , використав знаряддя злочину, застосування якого призводить до смерті, заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 у спосіб та за обставин, викладених у вироку, розумів можливі наслідки своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду відмічає, що ОСОБА_10 завдаючи чисельні удари дерев`яним поліном в область голови ОСОБА_11 , усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що посягають на життя потерпілого, і передбачав, що наслідком таких дій може стати смерть останнього.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від № 9 від 09 лютого 2017 року смерть ОСОБА_11 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася пошкодженням кісток склепіння та основи черепа у виді переломів, оболонок головного мозку з крововиливами під них та забоями речовини головного мозку ( т.1 а.п. 117-129, 131-137 ).
Таким чином, вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 , завдаючи потерпілому ОСОБА_11 , який лежав обличчям до стіни, чисельні удари дерев`яним поліном в область голови, не мав умислу на його вбивство, як зазначив суд в мотивувальній частині вироку, немає підстав, а тому дії ОСОБА_10 апеляційний суд кваліфікує за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство.
Ствердження ОСОБА_10 , під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанціях про те, що він не бажав смерті потерпілого, ніяк не впливає на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 115 КК України.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_11 , колегія судів вважає безпідставними і такими, що спростовуються, у тому числі даними судово - медичних експертиз № 9 від 09.02.2017 року, № 16 від 06 лютого 2017 року про механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, кількість, характер та ступінь небезпечності нанесених ОСОБА_10 травмуючи ударів в область голови потерпілого, показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_10 , який під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій не заперечував і визнав, що саме він, під впливом тяжкої нецензурної образи наносив удари дерев`яним поліном потерпілому ОСОБА_11 в область голови, в той час як останній лежав на ліжку, обличчям до стіни та відпочивав, а також протоколом проведення слідчого експерименту від 03 січня 2017 року з відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_10 на місці пригоди, у присутності захисника - адвоката ОСОБА_9 та понятих, розказав і показав, як і при яких обставинах він наносив удари дерев`яним поліном в область голови потерпілого ( т.2 а.п. 47-52).

Крім того, колегія суддів, досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_10 відмічає, що конфлікт між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 виник з неприязні під впливом алкоголю, який супроводжувався образами та брутальною лайкою з сторони потерпілого в адресу ОСОБА_14 , таким чином у ОСОБА_10 був мотив на вбивство ОСОБА_11 , а саме неприязнь, яка виникла в результаті брутальної образи.

Місце події, спосіб нанесення, кількість, характер і локалізація чисельних тілесних ушкоджень ( забійні рани, синці, садна, кровиливи, перелом кісток носа, тіла та закрита черепно-мозкова травма) а також причина смерті потерпілого ОСОБА_11 , у своїй сукупності з усією очевидністю вказують на те, що ОСОБА_10 , умисно, наносячи удари дерев`яним поліном в область голови потерпілого, усвідомлював суспільну небезпечність свого діяння та розумів можливий результат нанесення ударів, що підтверджує спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_10 саме на вбивство потерпілого.

При призначенні ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких, особу ОСОБА_10 , який за місцем проживання характеризується посередньо, є особою похилого віку, страждає психічно поведінковими розладами внаслідок вживання спиртних напоїв.

Обставини, які пом`якшують ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції визнав визнання вини.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення ОСОБА_10 злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальнувідповідальність, але за своїм видом чирозміром є явно несправедливим через м`якістьабо через суворість.

Обвинувачений ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності притягується вперше, вчинив, умисне, особливо тяжке кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи в стані алкогольного сп`яніння у похилому віці, за місцем проживання характеризується посередньо, страждає психічно поведінковими розладами внаслідок вживання спиртних напоїв, осудний ( т.2 а.п. 16-19).

При таких обставинах та характеризуючи даних, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_10 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання, призначеного в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України.
Достатніх та обґрунтованих підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів, не зважаючи на похилий вік ОСОБА_10 та неправомірну поведінку самого потерпілого ОСОБА_11 , який спровокував сварку, колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів, покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбаченого санкцією ч.1 ст. 115 КК України буде достатнім і справедливим, відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про звільнення його підзахисного від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409-412, 414, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2017 року в кримінальному провадженні № 0000002 від 01 січня 2017 року стосовно ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України - скасувати.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 ( сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 02 січня 2017 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_10 в строк відбування покарання, призначеного за даним вироком, зарахувати строк його попереднього ув`язнення, а саме з 02 січня 2017 року по 20 червня 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день набрання вироку законної сили, з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В решті вищевказаний вирок суду - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: (підписи)

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2