1Справа № 335/4505/18 1-кс/335/3924/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2018 року м. Запоріжжя
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, обіймаючої посаду поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:
25.05.2018 року прокурор другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ОСОБА_4 , яка підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.
Копія клопотання та додані до нього матеріали вручені підозрюваній 24.05.2018 року о 17 год. 18 хв.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 08.09.2017 року № 357 о/с, ОСОБА_4 призначено поліцейським роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - УПП в Запорізькій області ДПП НПУ).
Наказом начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 28.02.2018 року № 164 о/с, поліцейському роти №3 батальйону №1 УПП в Запорізькій області ДПП НПУ ОСОБА_4 присвоєно спеціальне звання капрал поліції.
Перебуваючи на займаній посаді ОСОБА_4 відповідно до п. 1 ч. 1
ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» (далі за текстом Закон), Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону завданням поліції є надання поліцейський послуг у сферах охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави.
Відповідно до вимог ст. 3 Закону в своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 6 Закону передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 7 Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування. Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 13 Закону у складі поліції функціонує патрульна поліція.
Згідно із п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 18 Закону поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Частиною 1 статті 19 Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу як фізичний вплив (сила), застосування спеціальних засобів та застосування вогнепальної зброї. Частина 2 ст. 42 Закону передбачає, що фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.
Статтею 43 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей через гучномовні установки, підсилювачі звуку. Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу.
Крім того, ч.ч. 1, 2 ст. 44 Закону передбачено, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.
У зв`язку зі викладеним, ОСОБА_4 , займаючи посаду поліцейського роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України, була працівником правоохоронного органу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього кодексу та інших законів.
Згідно зі ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, та вони мають найвищу юридичну силу.
Відповідно до ст. 3 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Органом досудового розслідування встановлено, що 10.04.2018 року поліцейський роти № 3 батальйону № 1 УПП в Запорізькій області ДПП НП України ОСОБА_4 у складі екіпажу «0015» до якого входив старший інспектор відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Запорізькій області ДПП НП України ОСОБА_8 , на службовому автомобілі марки TOYOTA PRIUS, н/з НОМЕР_1 , здійснювали чергування з охорони громадського порядку у м. Запоріжжі.
Під час виконання своїх службових обов`язків приблизно о 17 годині по службовій радіостанції отримано повідомлення про крадіжку урни за адресою: вул. Павлокічкаська, 45 у м. Запоріжжя. Після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_8 прийняли рішення направитись на місце для відпрацювання прилеглої території з метою виявлення правопорушників.
Прибувши за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_4 встановлено, що там перебуває патрульний екіпаж № 215 у складі інспекторів роти № 2 батальйону № 1 УПП в Запорізькій області ДПП НП України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , якими затримано осіб, які здійснили крадіжку урни.
Також, на місці події перебувало велике скупчення людей, приблизно 20-25 чоловік, у зв`язку з чим ОСОБА_4 та ОСОБА_8 прийнято рішення залишиться на місці події для забезпечення охорони громадського порядку, правопорушників та речових доказів.
Приблизно о 18 год. 00 хв. 10.04.2018 року до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_11 , який почав критикувати роботу органів поліції. У вказаний час у ОСОБА_4 раптово виник умисел на перевищення влади та службових повноважень шляхом застосування до ОСОБА_11 насильства.
10.04.2018 року ОСОБА_4 приблизно о 18 год. 05 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, маючи на меті показати свою перевагу як працівника правоохоронного органу, відвела ОСОБА_11 подалі від скупчення людей, а саме на відстань приблизно 15 метрів від будинку № 45 розташованого по вул. Павлокічкаська у м. Запоріжжі, де перевищуючи владу та службові повноваження працівника поліції, діючи умисно, усупереч вимогам ст. 3 Конвенціє про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 43 Закону України «Про Національну поліцію», без попередження та за відсутності підстав, передбачених ст. 44 Законом України «Про Національну поліцію», застосувала до останнього насильство, шляхом нанесення ОСОБА_11 лівою рукою удару по обличчю. Після чого продовжуючи свої умисні протиправні дії ОСОБА_4 лівою ногою, ще два рази ударила ОСОБА_11 по лівій нозі
У результаті вищевказаних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 603 від 24.04.2018 року спричинено легкі тілесні ушкодження, а саме крововилив та садно на слизовій оболонці верхньої губи справа, садно в області шиї справа.
Таким чином, на думку органа досудового розслідування своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 365 КК України, а саме перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.
Допитана 24.05.2018 року в якості підозрюваної ОСОБА_4 показала, що свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнає.
Разом з цим, прокурор зазначає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у провадженні доказами, зокрема, заявою ОСОБА_11 , протоколом допиту ОСОБА_11 від 18.04.2018 року та від 22.05.2018 року, показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2018 року та іншими матеріалами провадження у їх сукупності.
Оскільки в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст.365 КК України, а підозрюваною ОСОБА_4 вчинено тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, та беручи до уваги те, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також з метою перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, прокурор просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, поклавши на підозрювану такі обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою, 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
У судовому засіданні прокурор, посилаючись на обґрунтування, викладені у клопотанні про застосуванні запобіжного заходу, та матеріали додані до клопотання, просила задовольнити клопотання, бо вважала доведеними усі підстави для застосування до підозрюваної запобіжного заходу в вигляді особистого зобов`язання.
Підозрювана в суді, не визнаючи свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, заперечувала проти застосуванням відносно неї особистого зобов`язання.
Захисники підозрюваної підтверджуючи доводи ОСОБА_4 на відсутності її вини в інкримінованому органом досудового розслідування злочину, зазначили, що
що клопотання та додані до нього документи не містять даних, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України. Доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які зазначено у клопотанні, ґрунтуються лише на припущеннях прокурора і нічим не підтверджені. Захисники просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 .
Вивчивши матеріали, якими обґрунтоване подане клопотання, вислухавши учасників процесу, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
24.05.2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, а саме: перевищення влади та службових повноважень працівником правоохоронного органу, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, за відсутності ознак катування.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.
На підставі ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
З урахуванням перелічених норм, доводів клопотання, пояснень учасників кримінального провадження, наданих доказів на їх обґрунтування, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення поданого прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваній в вигляді особистого зобов`язання, виходячи з наступного вмотивування.
Відповідно до ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
За матеріалами клопотання за вказаним кримінальним провадженням вбачається, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, обґрунтування підозри якої у вчиненні злочину підтверджується добутими за слідством доказами, як то заявою ОСОБА_11 , протоколом допиту ОСОБА_11 від 18.04.2018 року та від 22.05.2018 року, показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2018 року так само і іншими матеріалами провадження у їх сукупності.
З наданих матеріалів клопотання, слідчий суддя вбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, тобто наявність зв`язку підозрюваної із вчиненим злочином, який підтверджується доказами наявними у кримінальному провадженні. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_4 до вчинення злочину по якому їй пред`явлено підозру є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до неї запобіжного заходу.
Доводи захисників про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, слідчий суддя вважає передчасними, оскільки на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а також щодо кваліфікації дій підозрюваного.
Слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Аналогічної думки притримується і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, які є частиною національного законодавства України та джерелом доказів у відповідності до ст.ст. 1, 8 і 9 КПК України, ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Зокрема, як вбачається з рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення».
В іншому своєму рішенні Суд наголосив (справа «Чеботарь проти Молдови» від 13.02.2008 року), що «для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст. 5 п. 1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само не обов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яка повинна підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання. При цьому, обґрунтована підозра є важливою гарантією від свавільного тримання під вартою або затримання особи».
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази (протоколи допитів, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2018 року і інші матеріалами провадження у їх сукупності), слідчий суддя вважає доведеною наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
З цього приводу слід звернути увагу, що доводи захисників щодо вагомості та належності доказів наданих в обґрунтування клопотання прокурора не спростовують суті самої підозри та обставин, які дають підставу вважати її обґрунтованою.
Встановлення інших фактів щодо фактичних обставин провадження та переконливість здобутих слідством доказів є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Відповідно до вимог ст. 184 КПК України, у клопотанні слідчий, прокурор має не тільки перерахувати ризики, а й викласти обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох таких ризиків, зазначених у його клопотанні, з посиланням на матеріали, що підтверджують ці обставини. Крім цього, він повинен обґрунтувати неможливість уникнення ризиків, указаних у клопотанні.
В судовому засіданні прокурор в обґрунтування клопотання посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме на те, що підозрювана буде переховуватись від органів досудового розслідування або суду, може незаконно впливати на потерпілого та свідків, та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Натомість в судовому засіданні прокурором не обґрунтовано належним чином існування ризику того, що підозрювана може незаконно впливати на свідків чи потерпілого, оскільки не наведено належних аргументів на наявність у підозрюваної можливості здійснити саме незаконний вплив на таких осіб.
Необґрунтованими є доводи прокурора і щодо намагань підозрюваної переховуватись від органів досудового розслідування та суду. В цьому аспекті слід звернути увагу, що поведінка підозрюваної та спосіб її життя свідчать про наявність в неї міцних соціальних зв`язків з місцем її постійного проживання (народилась і постійно проживає в м. Запоріжжі, наявність родичів в цьому місці, постійне місце роботи), а характеризуючи дані її особистості свідчать про відсутність в неї намірів вдаватися до протиправного способу існування у суспільстві.
Разом з тим, слідчий суддя погоджується з прокурором щодо існування ризику того, що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки досудове слідство триває, обставини кримінального правопорушення повністю не з`ясовані.
Отже наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_4 кримінального правопорушення та наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню надають підстави для обрання запобіжного заходу підозрюваній.
При обранні запобіжного заходу слідчий суддя оцінює тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній, дані про її особу, займане службове становище, її вік та стан її здоров`я, соціальні зв`язки, наявність родини, а також попередню поведінку під час розслідування кримінального провадження.
Проаналізувавши у сукупності матеріали та пояснення сторін кримінального провадження, враховуючи, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, з метою забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також з метою запобігання ризику, існування якого слідчий суддя вважає доведеними під час розгляду даного клопотання, а саме: наявність ризику, що підозрювана може перешкоджати кримінальному провадженню, то слідчий суддя приходить до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу в вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_4 .
В свою чергу доводи підозрюваної та захисту щодо неможливості та недоцільності обрання по відношенню до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя відхиляє, бо вважає їх непереконливими та такими, що не можуть у достатньому обсязі забезпечити виконання завдань кримінального провадження, та запобігти встановленому ризику.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що при вирішенні заявленого прокурором клопотання не вирішується питання про наявність або відсутність складу злочину в діях ОСОБА_4 , а лише вирішується питання про наявність обґрунтованої підозри у цьому.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що розглядом клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваній було встановлено наявність підстав для застосування підозрюваній особистого зобов`язання, бо було встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор, та обґрунтованість застосування найм`якішого запобіжного заходу для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя погоджується з переліком обов`язків, які просить покласти на підозрювану прокурор за поданим до суду клопотанням.
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 219 КПК України, а також те, що ОСОБА_4 24.05.2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, термін дії обов`язків, покладених судом, визначити підозрюваній з часу застосування особистого зобов`язання та покладення вказаних обов`язків ухвалою слідчого судді в межах строку досудового розслідування, тобто до 24.07.2018 року включно.
Керуючись ст.ст. 176 178, 179, 193 197 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 - задовольнити.
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на підозрювану ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.
Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити з часу застосування особистого зобов`язання та покладення вказаних обов`язків ухвалою слідчого судді в межах строку досудового розслідування до 24 липня 2018 року включно.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання покладених на неї обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на дану ухвалу слідчого судді може бути подано під час підготовчого провадження в суді.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 25 травня 2018 року.
Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 29 травня 2018 року о 08:15 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1