УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/1812/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
18 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 274/1812/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою замінити йому невідбуту частину покарання на більш м`яке у виді арешту. Стверджує, що суд помилково зазначив в ухвалі, що він не відшкодовує потерпілим завданої шкоди, оскільки потерпілі з позовом про стягнення з нього коштів не зверталися. Зазначає, що у суду були законні підстави для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки він працевлаштований і сумлінно працює по сьогоднішній день. Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні його заяви керувався не нормами закону, а лише своїми власними переконаннями.
В ухвалі суду зазначено, що 13.04.2018 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді арешту.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 07 травня 2010 року Замоскворецьким районним судом м. Москви РФ з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Московського міського суду РФ від 18 серпня 2010 року на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю двох злочинів, передбачених ч. 1 ст. 132 КК РФ, двох злочинів, передбачених ч. 1 ст. 161 КК РФ, двох злочинів, передбачених п. „в ч. 2 ст 132 КК РФ, чотирьох злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК РФ, а також злочинів, передбачених ч. 1 ст. 131 КК РФ, п. „б ч. 2 ст. 132 КК РФ, п. „б ч. 2 ст. 131 КК РФ, шляхом часткового складання покарань до 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12.08.13 року вирок Замоскворецького районного суду м. Москви РФ приведено у відповідність із законодавством України : ОСОБА_7 вважається засудженим за ст.ст. 152 ч. 1, 153 ч. 1, 186 ч. 1, 187 ч. 1, 70 ч.ч. 1-2 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16.06.16р. засудженому ОСОБА_7 невідбуту частину покарання замінено на 6 років 5 місяців 23 дні обмеження волі.
Початок строку відбування покарання: 17.08.09 року - для позбавлення волі, для обмеження волі - 02.07.16 року; кінець строку: 20.09.21 року.
Відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні його заяви суд виходив з того, що засуджений прибув до Бердичівського виправного центру (№ 108) для відбування покарання 05.10.17 року, з заявою про заміну покарання більш м`яким звернувся вже 13.04.18 року, тобто відбувши у виправному центрі лише півроку з чотирьох років до кінця строку. Враховуючи незначний проміжок часу відбування покарання у даному виправному центрі, на думку суду, неможливо надати оцінку поведінки засудженого з підстав, визначених у ст. 82 КК України, а саме надання висновку про те, що засуджений вже у місцях відбування покарання у виді обмеження волі, став на шлях виправлення. Крім того, ОСОБА_7 заохочувався лише двічі, а після заміни покарання з позбавлення волі на обмеження волі засуджений допустив ряд порушень, в тому числі і грубих, характеризувався з негативної сторони. Оскільки при засудженні за 7 злочинів проти статевої свободи і статевої недоторканості, 5 епізодів розбоїв та 2 грабежів, навіть відбувши значну частину строку покарання, засуджений добровільно збитки не відшкодовував і не відшкодовує, хоча і працює та має заробітну плату, суд першої інстанції дійшов висновку про недосягнення мети покарання. Вважав, що заява засудженого є передчасною та задоволенню не підлягає.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Так, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, належним чином мотивувавши свої висновки.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений 07 травня 2010 року Замоскворецьким районним судом м. Москви РФ з урахуванням змін, внесених касаційною ухвалою судової колегії у кримінальних справах Московського міського суду РФ від 18 серпня 2010 року на підставі ч. 3 ст. 69 КК РФ за сукупністю двох злочинів, передбачених ч. 1 ст. 132 КК РФ, двох злочинів, передбачених ч. 1 ст. 161 КК РФ, двох злочинів, передбачених п. „в ч. 2 ст 132 КК РФ, чотирьох злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162 КК РФ, а також злочинів, передбачених ч. 1 ст. 131 КК РФ, п. „б ч. 2 ст. 132 КК РФ, п. „б ч. 2 ст. 131 КК РФ, шляхом часткового складання покарань, до 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12.08.2013 року вирок Замоскворецького районного суду м. Москви РФ приведено у відповідність із законодавством України, ОСОБА_7 вважається засудженим за ст.ст. 152 ч. 1, 153 ч. 1, 186 ч. 1, 187 ч. 1, 70 ч.ч. 1, 2 КК України на 13 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16.06.2016 року невідбуту частину покарання замінено на 6 років 5 місяців 23 дні обмеження волі.
Відповідно довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_7 останній за весь час відбування покарання з 17.08.2009 року має 10 заохочень, в тому числі 2 у 2018 році (31.01.2018 року та 10.04.2018 року), мав 13 стягнень, в тому числі 4 у 2017 році. (а.с. 15). Згідно листа Менської місцевої прокуратури Чернігівської області від 05.03.2018р. (а.п.12) прокуратурою дано вказівку Державної кримінально-виконавчої службі України з вимогою скасувати дисциплінарне стягнення, накладене на ОСОБА_7 05.10.2017р. Але, даних про скасування вказаного стягнення апеляційному суду не надано.
Відповідно характеристики засуджений ОСОБА_7 після заміни покарання на обмеження волі, підставою для чого слугували заохочення до 2016 року, відбував покарання у Домницькому виправному центрі, де характеризувався виключно з негативної сторони, після прибуття до Бердичівського виправного центру характеризується позитивно. Працевлаштований робітником їдальні. До праці ставиться сумлінно. Має позови відповідно до вироку суду майже на 300 000 рублів, але виконавчі листи до установи не надходили, самостійно відшкодуванням збитків не займається (а.с. 13-14).
Згідно положень ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Наведене є обов`язковою передумовою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, поряд із передбаченими у ч.4 ст. 82 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.
Апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 82 КК України.
Також, апеляційний суд відмічає, що для застосування щодо засудженого положень ст. 82 КК України необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про те, що він працевлаштований і сумлінно працює по сьогоднішній день, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали.
Інші доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, тому підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 квітня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: