ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/9775/18
Провадження №1-кс/201/5795/2018
У Х В А Л А
Іменем України

17 вересня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 від 23.08.2018р. про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0001160, внесеному до ЄРДР 07.03.2015р. за ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися зі скаргою до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 303 КПК України на вказану постанову прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій, просять її скасувати.

В обґрунтування скарги вказують, що з огляду на те, що слідчі дії у кримінальному провадженні проведені були не в повному обсязі і неналежним чином, вони звернулися до прокурора з двома клопотаннями від 16.07.2018р. і від 23.07.2018р. про проведення слідчих дій, у задоволенні яких відмовлено оскаржуваною постановою.

Заявники в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання були повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу без участі заявників, з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Разом із тим, від прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 надійшла заява. в якій він просить відмовити у задоволенні скарги, оскільки кримінальне провадження № 0001160, внесене до ЄРДР 07.03.2015р. за ч. 2 ст. 190 КК України, закрите постановою від 23.08.2018р. на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із тим, що існує вирок суду за тим самим обвинуваченням, який набрав законної сили.

Відповідно до ст. 107 КПК України за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Слідчий суддя, вивчивши та проаналізувавши скаргу, додані до неї матеріали, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2018р. і 23.07.2018р. потерпілі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися з клопотаннями до прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 про проведення слідчих дій.

У клопотаннях просили скасувати постанову слідчого, встановити причини відсутності в матеріалах кримінальної справи клопотань потерпілих, перевірити доводи потерпілих щодо наявності у діях слідчого однак кримінального правопорушення, зобов`язати слідчого розглянути клопотання потерпілих, усунути недоліки слідства, встановлені рішеннями суду, встановити наявність помилок слідчого на основі порівняльного аналізу кримінальних проваджень, забезпечити присутність потерпілих на допитах свідків з фіксацією процесуальних дій тощо.

Прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 23.08.2018р. винесено постанову про відмову у задоволенні клопотань від 16.07.2018р. та 23.07.2018р. про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні за № 0001160 від 07.03.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

За змістом оскаржуваної постанови, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 08.08.2018р. задоволена скарга ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 про відмову в задоволенні клопотань від 16.07.2018р. і від 23.07.2018р., на бездіяльність слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

СВ Соборного ВП Дніпропетровського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001160 від 07.03.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, розпочатого за заявою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про заволодіння ОСОБА_6 шляхом обману автомобілем «Деу Ланос», д.н. НОМЕР_1 2005 р.в., який належить заявникові.

16.07.2018р. і 23.07.2018р. потерпілі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися у порядку ст. 220 КПК України з клопотаннями, в яких просять визнати незаконними та скасувати постанови слідчих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про часткове задоволення клопотань та письмові повідомлення, встановити підстави відсутності в матеріалах кримінального провадження клопотань потерпілих, перевірити доводи потерпілих про наявність в діях слідчого ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, виконати вказівки прокуратура та суду, надати можливість потерпілим приймати участь під час допиту свідків з наданням можливості фіксування, вчинити інші процесуальні дії.

За результатами розгляду клопотань процесуальними керівниками винесено постанови про відмову у їх задоволенні, які в подальшому скасовані ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2018р.

Прокурор, дослідивши доводи потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , зазначені у клопотаннях від 16.07.2018р. і повторному клопотанні від 23.07.2018р.. ухвалу слідчого судді від 08.08.2018р., дійшов висновку, що за змістом вони є тотожні, а тому розглядаються як одне клопотання.

Встановлено, що за протиправні дії з автомобілем «Деу Ланос», д.н. НОМЕР_1 , які завдали шкоди потерпілим ОСОБА_4 і ОСОБА_3 вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.02.2015р. визнано винною ОСОБА_9 . Її засуджено за те, що у липні 2012 року, перебуваючи на перехресті вул. Ливарної та вул. Н. Перемоги в м. Дніпропетровську, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, скориставшись довірливими відносинами з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , вона попросила у ОСОБА_3 ключі від належного йому автомобілю «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_1 , і технічний паспорт на автомобіль, при цьому запевнила ОСОБА_3 , що вказаний автомобіль поверне через декілька днів. Введений ОСОБА_9 в оману, будучи впевненим у сумлінності та справжності намірів ОСОБА_9 , ОСОБА_3 віддав останній ключі від автомобілю «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_1 2005 р.н., вартістю 6000 дол.США, що на момент вчинення злочину становить 48000 грн, а також технічний паспорт на вищезазначений автомобіль, про що власноруч була написана розписка про отримання вказаного автомобілю.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.05.2018р. задоволено апеляційну скаргу прокурора, вирок Жовтневого районного суду від 26.02.2015р. в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасовано, призначено їй покарання у вигляді 6-ти років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін, на користь потерпілих ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 присуджено в рахунок відшкодування майнової шкоди 48000 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди кожному по 10000 грн.

Отже, рішення суду (вирок) про відшкодування потерпілим ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , матеріальної шкоди за автомобіль «ДЕУ Ланос» вже існує. Цей вирок потерпілими не оскаржувався.

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001160 допитано в якості свідка ОСОБА_6 , який дав показання про те, що 09.03.2006р. він придбав в автосалоні «Валентина Сервіс Плюс» автомобіль «Деу Ланос», срібного кольору, 2005 року випуску. В МРЕВ автомобіль оформив на себе, отримав д.н. НОМЕР_1 . У 2012 році він продав автомобіль жінці на ім`я ОСОБА_10 і чоловіку на ім`я ОСОБА_11 , склавши генеральну довіреність на матір останнього. Приблизно через місяць ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_10 шахрайським шляхом заволоділа його автомобілем і попросив про те, що якщо ОСОБА_10 з`явиться з автомобілем, то я із нею нічого не підписував. Приблизно через 1,5 роки до нього зателефонував чоловік на ім`я ОСОБА_12 , представився новим власником автомобілю «Деу Ланос», попросив приїхати до м. Павлограда до МРЕВ і зняти з обліку автомобіль «Деу Ланос» для того, щоб ОСОБА_12 зміг переоформити на себе. На місце зустрічі у м. Павлограді ОСОБА_12 приїхав на автомобілі «Мазда» з сином ОСОБА_13 . ОСОБА_12 розповів, що у 2012 році в м. Запоріжжя вони купили цей автомобіль на авторинку у невідомого. Він розумів, що після того, як продав автомобіль, ОСОБА_11 зі ОСОБА_10 могли його перепродати, а ОСОБА_12 вирішив переоформити на себе. Вони поїхали до МРЕВ у м. Павлоград, де він зняв автомобіль «Деу Ланос» з обліку. Потім він підтвердив намір зняти автомобіль з обліку в обласному управлінні ДАІ. Ніяких грошових коштів від зняття з обліку від ОСОБА_12 не отримував. Генеральну довіреність складену між мною і мамою ОСОБА_11 не відміняв.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 показав, що він є власником автомобіля «Деу Ланос», сірого кольору, д.н. НОМЕР_2 , який офіційно зареєстрований на його ім`я. Придбав його наприкінці 2012 року через Інтернет у чоловіка на ім`я ОСОБА_15 , з яким зустрівся в м. Запоріжжя. На зустріч був присутній батько ОСОБА_16 . ОСОБА_15 повідомив, що виступає від імені власника - ОСОБА_17 . В телефонній бесіді ОСОБА_17 повідомив, що він є власником автомобілю, та при необхідності зможе перереєструвати автомобіль у МРЕО. Згідно технічного паспорта автомобіля «Деу Ланос» він був виписаний на ОСОБА_17 . ОСОБА_15 написав розписку, а він передав ОСОБА_15 гроші в розмірі 5600 доларів США. ОСОБА_15 перерахував гроші, а він, в свою чергу, перевірив текст розписки, звіривши паспортні дані ОСОБА_15 . Після ознайомлення із розпискою, він поклав її на панель автомобіля. ОСОБА_15 пішов, а коли вони сіли в автомобіль, то не знайшли розписки. Вони звернулися до органів міліції. Під час перевірки по базам даних виявилося, що автомобіль «чистий», не перебуває у розшуку. Співробітники міліції повідомили, що за технічним паспортом на автомобілі їздити можливо, але краще офіційно переоформити на себе. Після чого вони якийсь час користувалися автомобілем за технічним паспортом. Декілька разів за кермом автомобілю «Деу Ланос» зупиняли його працівники ДАІ, перевіряли документи та по електронним базам України. Все було добре. Приблизно на початку 2014 року його зупинили працівники ДАІ, і перевіривши по базам повідомили, що на автомобіль виставлений сторожовик.

Працівники ДАІ вказали, щоб він звертався до власника, переоформив на себе документи. Вони зустрілися з ОСОБА_17 і поїхати з МРЕО в м. Павлоград. Поліщук повідомив, що вони повинні доплатити 100 доларів США за автомобіль, щоб зняти його з обліку. Батько віддав ОСОБА_17 100 доларів США, після чого той зняв автомобіль з обліку. Наступного дня Поліщук в Управління ДАІ в Дніпропетровській області зняв автомобіль «ДЕУ Ланос» зі сторожовика. Після чого ОСОБА_14 в МРЕО в м. Павлограді зареєстрував автомобіль на себе, отримав нові номерні знаки НОМЕР_2 і технічний паспорт на своє ім`я. Прізвище ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , раніше не були йому відомі, з цього приводу ані ОСОБА_17 , ані ОСОБА_15 нічого не казали. В розмові із ОСОБА_17 , він прийшов до висновку, що ОСОБА_17 розуміє, що усі фінансові питання вони з`ясовували із ОСОБА_15 . Також розумів, що я стаю власником автомобілю «Деу Ланос». Також, коротко розповів ОСОБА_17 за яких обставин отримав технічний паспорт і сплатив гроші за авто ОСОБА_15 у кого і де. У ОСОБА_17 з цього приводу питань не було, і тому розумів, що ОСОБА_17 все знає з приводу придбання ним автомобілю через ОСОБА_15 .

Виходячи із заяви та неодноразових клопотань ОСОБА_3 і ОСОБА_4 видно, що вони не згодні з вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області, яким засуджено ОСОБА_9 і стягнуто на їх користь завдану матеріальну і моральну шкоду, стверджують, що не ОСОБА_9 завдала їм шкоду, не вона заволоділа їх автомобілем «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_1 2005 р.в., а інша особа.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається, в разі якщо існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили.

В провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області відсутні кримінальні провадження за фактами завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину та завідомо неправдиве свідчення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , за обставинами заволодіння їх автомобілем «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_1 2005 р.в., за ознаками ст.ст. 383 -384 КК України.

Засуджена ОСОБА_9 вину визнала і у заяві від 08.04.2014р. просила застосувати до неї ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Таким чином обставини заволодіння ОСОБА_9 автомобілем «Деу Ланос» д.н. НОМЕР_1 2005 р.в., і завдання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в законному порядку ніким не оскаржуються.

На підставі викладеного, прокурорм прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 16.07.2018р. та від 23.07.2018р.

Відповідно до ст. 220 КПК клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Частиною 2 ст. 307 КПК України встановлено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

В даному випадку, реагуючи на звернення заявника, слідчим була винесена оскаржувана постанова.

Окрім того, постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 від 23.08.2018р. кримінальне провадження № 0001160, внесене до ЄРДР 07.03.2015р. за ч. 2 ст. 190 КК України, закрите на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із тим, що існує вирок суду за тим самим обвинуваченням, який набрав законної сили.

Як випливає із змісту ст.284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження. Відтак, подальше розслідування, в т.ч. вчинення будь-яких слідчих чи процесуальних дій, після закриття кримінального провадження є неможливим до того часу коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована у встановленому КПК порядку.

Враховуючи те, що вимоги скарги зводяться до зобов`язання прокурора вчинити процесуальні дії у кримінальному провадженні, яке закрито, а також зважаючи на те, що на даний час постанова про закриття кримінального провадження не оскаржена та не скасована, в тому вчинення будь-яких слідчих та процесуальних дій у такому провадженні суперечитиме вимогам КПК України, приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 110, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на постанову прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 від 23.08.2018р. про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0001160, внесеному до ЄРДР 07.03.2015р. за ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1