Постанова

Іменем України
11 вересня2018 року

м. Київ
справа № 623/1985/16-к
провадження № 51-2237км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, котрий брав участь у кримінальному провадженні, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000882, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання та встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки, покладено на нього обов`язки передбачені статтею 76 КК.
Задоволено цивільний позов прокурора та частково задоволено цивільний позов потерпілого, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту залишено без зміни.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 4 червня 2016 року о 18:30 поблизу будинку АДРЕСА_2 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння під час сварки із ОСОБА_7 , умисно ударив ножем останнього завдавши проникаючого колото-різаного поранення тулуба, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, не врахував, що ОСОБА_6 скоїв умисний тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково, за місцем мешкання характеризується посередньо, а від сусідів на адресу Студенокської сільради Ізюмського району скарги надходили на нього в усній формі. Також, на думку прокурора, каяття ОСОБА_6 у вчиненні злочину не є щирим, а лише свідчить про бажання уникнути реального покарання.
Крім того, на думку прокурора, суд апеляційної інстанції не зважив на лист потерпілого, в якому він підтримав апеляційну скаргу прокурора про необхідність призначити засудженому покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.
При цьому вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначає, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статті 419 КПК не надав належної відповіді на доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурорів, щодо призначення реальної міри покарання та відсутності підстав, які вказують на можливість звільнення особи від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з касаційної скарги прокурора, він не оспорює та не заперечує факту вчинення кримінальних правопорушень, доведеності винуватості ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій за вказаним обвинуваченням.

Доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого колегія суддів вважає небезпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно із статтею 75 КК в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який характеризується позитивно, забезпечує хворих родичів, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також урахував пом`якшуючу покарання обставину (щире каяття) та обтяжуючу покарання обставину (вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння).
Наведені обставини надали суду першої інстанції підстави для висновку, що така форма відбування покарання буде достатньою для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Не погоджуючись із вироком суду, прокурор місцевої прокуратури та прокурор вищого рівня подали апеляційні скарги, в яких ставили вимогу про скасування вироку районного суду та постановлення нового вироку, яким призначити ОСОБА_6 покарання за частиною 1 статті 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років. Обґрунтовували такі вимоги такими підставами, які зазначає прокурор і в касаційній скарзі.
Суд апеляційної інстанції при розгляді таких апеляційних скарг дійшов висновку, що місцевий суд правильно визначено форму відбування покарання та повторно вказав на ті самі підстави, щодо звільнення засудженого від відбування покарання на які посилався у судовому рішенні суд першої інстанції та додатково зазначив, що ОСОБА_6 частково відшкодував потерпілому шкоду на суму 2000 грн.
Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано дійшов висновку про залишення вироку районного суду без зміни, оскільки правильно призначене покарання сприяє дотриманню принципу його індивідуалізації, більш успішному досягненню мети виправлення та перевиховання засудженого і попередження здійснення ним нових злочинів.
Крім того, слушними є доводи прокурора про те, що звільнення особи від відбування покарання не є справедливим та співмірним із вчиненим кримінальним правопорушенням. Адже засуджений вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково, при цьому характеризується посередньо, за місцем помешкання на нього надходять усні зауваження, що, на думку прокурора вказує на суспільну небезпечність особи, а його щире каяття є лише свідченням бажання уникнути реального покарання.
Таким чином, покарання призначене ОСОБА_6 із застосування статті 75 КК не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину і особі засудженого через м`якість.

Крім того, апеляційний суд усупереч статті 419 КПК не перевірив належним чином доводів прокурора, не дав на них умотивованої відповіді, обмежившись посиланням на ті самі підстави, на які послався місцевий суд при звільненні засудженого від відбування покарання.

Отже, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статті 419 КПК, а тому підлягає скасуванню з цих підстав.

На підставі наведеного, відповідно до вимог частини 1 статті 438 КПК, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню.

Під час нового розгляду суду належить урахувати вказівки суду касаційної інстанції, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі й ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке б відповідало положенням статті 370 КПК.

Якщо під час нового розгляду кримінального провадження не будуть встановлені інші обставини, які можуть вплинути на висновки суду щодо виду та розміру покарання ОСОБА_8 , то призначене йому покарання із застосуванням статті 75 КК слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, котрий брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14 березня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3