АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/817/18 Справа № 187/1142/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000503 від 19 вересня 2017 року за апеляційною захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1.16.12.2008 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладанням обов`язків. Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.09.2009 року відмінено іспитовий строк та направлено у виправну колонію;

2.10.09.2010 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.286, ч.4 ст.70, ст.72 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. Звільнений 11.05.2012 року, на підставі постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03.05.2018 року, умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 6 днів;

3.07.04.2015 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладанням обов`язків,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України
за участю учасників судового провадження:
захисника: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_8
прокурора: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині вирішення цивільного позову.

В решті вирок захисник не оскаржує.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, оскільки ця шкода нічим не підтверджена.

Мотивуючи свою позицію захисник зазначає, що посилання у вироку на п. 9 Постанови ПВС України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" не вмотивована, оскільки крадіжка ОСОБА_7 вчинена 19.09.2017 року, а довідка про погіршення стану здоров`я потерпілим надана тільки 14.11.2017 року.

У зв`язку з чим звертає увагу, що відсутній причино наслідковий зв`язок між погіршенням здоров`я потерпілого та крадіжкою та на думку сторони захисту судом першої інстанції взагалі не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу та зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбуття покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік 6 місяців з покладанням обов`язків.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1500 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн..

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 19.09.2017 року о 13 годині 00 хвилин, знаходячись на території неогородженого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи свої злочинні наміри, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, викрав брухт чорного металу у вигляді кабіни з трактору «Т-25А» 1984 року випуску, що належить ОСОБА_8 ..

З викраденим майном ОСОБА_7 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним в подальшому за власним розсудом, чим спричинив потерпілому збитків на суму 553 гривні 00 копійок.

Заслухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу та скасувати вирок в частині стягнення моральної шкоди, доводи потерпілого, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення з наступних підстав.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч.1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд провадиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Оскільки при апеляційному розгляді, захисник та обвинувачений наполягали лише на перегляді рішення суду про стягнення моральної шкоди, висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку стороною захисту не оспорюється, апеляційний суд перевіряє вирок в частині вирішення цивільного позову.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає цілком справедливим рішення щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілого з урахуванням страждань, які зазнав потерпілий у зв`язку з кримінальним правопорушенням.

Суд, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Як убачається з вироку, суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позов, врахував характер вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, ступінь вини обвинуваченого, який не заперечував свою провину, крім того судом взято до уваги, що внаслідок кримінального правопорушення потерпілий отримав емоційні переживання у зв`язку з чим погіршився стан здоров`я потерпілого, який 14 листопада 2017 року звертався до Петриківської ЦРЛ з гіпертонічним кризом.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції навів мотиви свого рішення, які були перевірені апеляційною інстанцією та потерпілий, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді зазначив, що на передодні першого судового засідання в суді першої інстанції у нього погіршився стан здоров`я у зв`язку з чим він звернувся до лікарні з гіпертонічним кризом. Крім того, суд врахував доводи потерпілого, що в результаті скоєного обвинуваченим злочину, потерпілий отримав емоційні переживання, був позбавлений можливості користуватися належним йому трактором, оскільки викрадено було кабіну з трактору, що позбавило потерпілого можливості виконувати роботу, пов`язану з наявністю у нього трактора, тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимоги щодо моральної шкоди в межах розумності та справедливості.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілої. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди. Як встановлено при апеляційному розгляді, обвинуваченим не відшкодовано потерпілому матеріальної шкоди, даний факт потерпілий викладає в своєму запереченні на апеляційну скаргу та підтверджено при апеляційному розгляді.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 гривень є обґрунтованим, мотивованим та справедливим, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не убачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України п.3 розділу Х11 «Прикінцевих та перехідних положень ЗУ « Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів -,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2018 року, відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11