Ухвала
Іменем України
17 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 752/69/18

провадження № 51-8706 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року,

встановив:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2018 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений вказує на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Однак вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав мотивованих відповідей на доводи його апеляційної скарги щодо допустимості та належності доказів здобутих у кримінальному провадженні. При цьому засуджений не конкретизує такі докази, а зміст касаційної скарги не містить посилань засудженого про їх вплив на законність та обґрунтованість судових рішень.
Крім того, засуджений, не звернув уваги, що відповідно до статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Однак засуджений хоча і посилається на невдоволення своїм захисником під час апеляційного розгляду, однак не вказує, яких порушень допустився апеляційний суд при розгляді його апеляційної скарги.
Крім того, засуджений, вказуючи на порушення його конституційних прав, порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом апеляційної інстанції, не зазначає зміст таких порушень, а лише посилається на норми, які їх містять.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 429 цього Кодексу, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3