Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/325/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 197 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
представника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 20.06.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_9 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000017 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України про арешт майна,
ВСТАНОВИЛА:
Прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в якому просив: накласти арешт на майно - посіви сільськогосподарської культури соняшника, які знаходяться на земельній ділянці державної власності сільськогосподарського призначення, загальною площею 33,9998 га, яка знаходяться за межами населеного пункту на території Новомиколаївської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області з кадастровим номером :02:000:9023; заборонити будь-якій фізичній чи юридичній особі відчужувати, розпоряджатися та користуватися посівами на вказаній земельній ділянці у тому числі із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки або без такої.
За результатом розгляду клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, так як посіви соняшнику визнані речовими доказами в кримінальному провадженні; у ОСОБА_8 відсутні правові підстави для використання земельної ділянки та відповідно вирощування на ній сільськогосподарських культур; потенційна можливість для збирання ОСОБА_8 врожаю соняшнику та подальша втрата речового доказу.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 20.07.2018року.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що в ході розгляду клопотання до суду першої інстанції було надано докази суми збитків відповідно до розрахунку ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, що становить 49654,98грн.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 197-1КК України кримінальна відповідальність настає за умови наявності значної шкоди: Самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Значна шкода в 2018році - це сума, яка перевищує 88100грн.

Таким чином, сума завданої шкоди не являється значною, а тому відсутній сам склад кримінального правопорушення передбачений ч. 1 ст. 197-1КК України.

Дані докази було надано суду для долучення до матеріалів справи, але суд не взяв їх до уваги та не обґрунтував в ухвалі причини за яких підстав слідчий суддя не взяв їх до уваги.

Разом з тим, суд посилається на те, що посіви соняшника являються речовим доказом у кримінальному провадженні, але невідомо яким чином посіви соняшника, не зерно, а саме посіви будуть зберігатися органом досудового розслідування до прийняття рішення по справі судом зважаючи на відсутність складу злочину за ч. 1 ст. 197-1КК України.

Заслухавши доповідача, представника заявника, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є у тому числі, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України;

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вказані вимоги кримінального процесуального закону належним чином не виконав.

Висновки слідчого судді про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на посіви соняшника через те, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 Кримінального кодексу України, є передчасними і безпідставними.

Відповідно до матеріалів провадження слідчим суддею було накладено арешт на майно у рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч.1 КК України. Частина 1 ст. 197-1 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Самовільне зайняття земельної ділянки є злочином із матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди.

Для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки факт самовільного зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно-небезпечних наслідків - спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1КК України є право власності на землю (право володіння і користування землею).

З матеріалів клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000017 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, відповідною експертизою не встановлений розмір спричиненої правопорушенням шкоди, що є обов`язковими елементами складу даного кримінального правопорушення.

А у наявному у матеріалах клопотання розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянко складає 49654, 98 гривень, однак вказана сума завданих збитків, не утворює склад злочину передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 197-1 КК України, кримінальна відповідальність наступає за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Згідно примітки до вказаної норми закону: шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян або НМДГ це грошова сума, яка регламентується Податковим кодексом України, а саме пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX, а саме: якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», неоподаткований мінімум для кримінальних правопорушень у 2018 році дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи , а саме 881 гривня.

Отже враховуючи викладене для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 197-1 КК України, розмір збитків заподіяних кримінальним правопорушенням має бути у розмірі 88100 грн. та більше.

Таким чином, на даний час не встановлено усіх ознак складу кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно в даному кримінальному провадженні, в рамках якого посіви на вказаній земельній ділянці було визнано речовими доказами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про безпідставність висновків слідчого судді про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000017 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України про арешт майна.

При розгляді справи в апеляційній інстанції прокурор будь яких доказів і реальних підстав в обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею не надав.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим суддею при розгляді клопотання про накладення арешту на майно було допущено неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення, оскільки прийняте ним рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та перешкоджає здійсненню права власності, не ґрунтується на вимогах кримінального закону, тож за таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 20.06.2018 року, якою задоволено клопотання прокурора Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_9 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000017 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України про арешт майна, скасувати.
У задоволенні клопотання прокурора Новгородківського відділу Олександрійської місцевої прокуратури ОСОБА_9 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000017 від 30.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України про арешт майна відмовити.
Ухвала апеляційного суду є остаточною оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4