АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 623/2874/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1410/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника, адвоката ОСОБА_9 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.01.2018 року, стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ізюма, Харківської області, українець, громадянин України, одружений, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України з призначенням покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Ізюма, Харківської області, українець, громадянин України, неодружений, з повною загальною середньою освітою, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 22 лютого 2005 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 22 травня 2005 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 10 жовтня 2006 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 129, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 21 квітня 2009 року за постановою Першотравневого міського суду Харківської області умовно-достроково на невідбутий термін 10 місяців 1 день;
- 08 грудня 2011 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 20 лютого 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки,
визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 06 жовтня 2017 року, приблизно об 11 годині, ОСОБА_8 , повторно, за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, через паркан проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де шляхом пошкодження запірних пристроїв вхідних дверей проникли до вказаного будинку, звідки таємно викрали велосипед виробництва «ХВЗ» марки «Україна», вартість якого, згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 4714 від 20 жовтня 2017 року становить 733 гривні 00 копійок, чавунну пічну плиту розміром 40x75 см., чавуні дверцята з цегляної печі, металеву емальовану миску діаметром 23,5 см., чавунну сковороду, діаметром 26,5 см., металеву сковороду діаметром 22 см., металеву кришку з-під каструлі, діаметром 21 см., металеву емальовану кришку з-під каструлі, діаметром 26,5 см., металеву емальовану кришку з-під каструлі діаметром 24 см., сокиру з дерев`яним топорищем, телевізійний цифровий ресивер «DVB - Т2» марки «Strong», вартість яких встановити виявилося неможливим, які належали ОСОБА_10 .
У подальшому, усвідомлюючи, що їх помітили сусіди потерпілого - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , не полишивши викрадене майно, почали втікати від ОСОБА_11 , який в свою чергу почав переслідувати їх та вимагати, щоб ті повернули викрадене.
У подальшому, зрозумівши, що з викраденим майном їм не вдасться уникнути переслідування, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покинули викрадене майно, тим самим не довели свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Не погодившись з рішенням районного обвинувачений ОСОБА_8 та захисник, адвокат ОСОБА_9 подали на нього апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з доповненнями просить перекваліфікувати його дії з ч.2 ст. 15 ч.3 ст.186 КК України на ст.15 ч.2 ст. 185 КК України.

В обгрунтування вимог вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Посилається, що вчинив злочин одноособово, без участі ОСОБА_7 , що виключає, як кваліфікуючу ознаку вчинення злочину за попередньою змовою. Зазначає, що злочин він вчинив без попередньої підготовки та зайшов на територію домоволодіння випадково, коли шукав металобрухт. Оскільки двері дома були відчинені і вдома нікого не було, вирішив вчинити крадіжку, тому вважає , що в його діях нема кваліфікуючої ознаки проникнення в житло. Після того , як вийшов з майном з домоволодіння на вимогу свідка ОСОБА_11 зразу залишив викрадене майно та пішов.

Захисник, адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2018 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обгрунтування апеляційних вимог посилається на те, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, які б підтверджували винність обвинувачених в скоєнні злочину, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що оцінююючи в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази та обставини, що були встановлені під час розгляду справи, пред`явлене її підзахисним обвинувачення є недовнеденим. Вказує, що суд не прийняв до уваги пояснення обвинувачених в судовому засіданні, а саме те, що вину у скоєнні злочину вони не визнавали. ОСОБА_7 в своїх поясненнях зазначав, що на територію домоволодіння не проникав, чужого майна не брав, ОСОБА_8 вже зустрів коли він сварився з незнайомим чоловіком та біля них лежав велосипед та дві сумки, тобто грабежу він не вчиняв. Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні вказував, що на територію домоволодіння проникав, викрав у потерпілого велосипед, металеві вироби та телевізійну приставку, але скоїв це таємно, тому вважає , що його дії слід кваліфікувати як замах на крадіжку. Також ОСОБА_8 вказував на скоєння крадіжки без участі ОСОБА_7 .

Вислухавши доповідь судді; пояснення захисника та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги; пояснення прокурора , який заперечував проти їх задоволення ; пояснення потерпілого , який розповів про обставини скоєння злочину та просив обвинувачених суворо не карати ; вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Посилання захисту та обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що участь в скоєнні злочину приймав лише ОСОБА_8 , без участі ОСОБА_7 , спростовуються поясненнями свідків-очевидців ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив, що коли проїжджав на велосипеді повз домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 побачив, що хвіртка у двір знята з петель, а на крильці будинку стоять Кан та ОСОБА_13 . Проїхавши далі ОСОБА_11 зустрів свідка ОСОБА_12 з якою спілкувався , та через деякий час побачив, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 викотили з домоволодіння велосипед з двома сумками на ньому. Свідок поїхав за обвинуваченими , кричав їм , щоб зупинились , переслідував їх. Макухін на вимоги свідка не реагував і продовжував котити велосипед, доки ОСОБА_11 не схопив з сумки , яка була на велосипеді, сокиру. Лише під впливом цієї погрози ОСОБА_13 залишив велосипед та сумки і пішов в сторону ліса. Кан при цьому весь час знаходився поруч, йдучи попереду ОСОБА_13 . Після цього свідок викликав поліцію.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила , що біля домоволодіння потерпілого зустріла свідка ОСОБА_11 , який повідомив їй про наявність двох підозрілих осіб на території домоволодіння потерпілого. Вона зі свідком стояла на вулиці і бачила що калитка в домоволодіння потерпілого відкрита . Через деякий час ОСОБА_13 та ОСОБА_14 почали виганяти велосипед з сумками , Кан зачинив хвіртку, після чого обвинувачені пішли в сторону лісосмуги. Свідок ОСОБА_11 почав переслідувати обвинувачених , а свідок ОСОБА_12 подзвонила потерпілому.

З пояснень свідків вбачається , що обвинувачені ОСОБА_13 та Кан викрадали майно потерпілого разом , діяли спільно , узгоджено між собою з метою заволодіння майном потерпілого , що свідчить про наявність між ними попередньої змови.

Підстав недовіряти поясненням свідків не має, оскільки будь-яких підстав для обмови обвинувачених колегія суддів не вбачає . Більш того, ці пояснення були перевірені в ході слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 від 07.11.17р., які були вивчені судом першої інстанції та наведені у вироку.

Таким чином в суді першої інстанції було обґрунтовано доведено спільну участь ОСОБА_15 та ОСОБА_13 в скоєнні злочину і дії кваліфіковані як вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Оскільки дії обвинувачених , які були розпочаті як крадіжка , були виявлені свідками і, незважаючи на це, продовжені обвинуваченими відкрито з метою остаточного заволодіння майном , утримання викраденого та залишення місця скоєння злочину, орган досудового слідства та суд правильно кваліфікували дії обвинувачених як замах на грабіж тобто відкрите викрадення майна.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_13 на те, що він не проникав в будинок потерпілого оскільки останній залишив його відкритим, повністю спростовуються поясненнями потерпілого ОСОБА_10 , який в апеляційному суді пояснив, що будинок був зачинений на замок , оскілки він пішов на базар. До будинку обвинувачені потрапили зламавши двері.

Ці пояснення потерпілого повністю підтверджені вивченим судом першої інстанції протоколом огляду місця події з фототаблицею від 06.10.17р., відповідно до яких на двері будинку потерпілого були зламані на коробі мались пошкодження.

Таким чином доводи апеляційної скарги про відсутність в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки -проникнення в житло, є безпідставними.

Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи і винність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в замаху на грабіж потерпілого ОСОБА_10 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб та з проникненням в житло .

В мотивувальній частині вироку, суд навів переконливі докази вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , розкрив їх зміст та дав їм належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується і наводити її вдруге вважає недоцільним.

Також суд ретельно проаналізував заперечення захисту та обвинувачених щодо незгоди з обвинуваченням та його недоведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

Таким чином вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення , а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 січня 2018 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді -