АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/810/18 Справа № 208/7622/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0001217 від 19 червня 2015 за апеляційною скаргою прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірська, українця, громадянина України, маючого середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого,та звільненого 25.04.2015р. Дніпропетровська ІК №13 постановою Самарського районного суду Дніпропетровська від 17.04.2015 р. за ст.. 81 КК України, умовно-достроково невідбутий строк 2 місяці 28 днів,

засуджено:
за ч.2 ст.153 КК України до 4 років позбавлення волі;
за ч.2 ст.152 КК України до 5 років позбавлення волі;
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_7 міру покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_7 даним вироком, приєднано частково, у виді одного місяця обмеження волі, не відбуте покарання призначене обвинуваченому вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 11.01.2011 року, з врахуванням ч.1 ст.72 КК України: у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Його засуджено за те, що повторно, приблизно о 09.30 год. 19 червня 2015 року, (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) він прибув на залізничний вокзал м. Дніпродзержинська, де зустрівся із раніше малознайомою ОСОБА_9 , та в ході спілкування у нього виник злочинний умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом шляхом неприродного статевого зв`язку з ОСОБА_9 , а саме орально-генітального контакту з нею, а також на зґвалтування останньої.

З метою реалізації свого прямого задуманого, ОСОБА_10 , діючи умисно, цілеспрямовано, свідомо вводячи ОСОБА_9 в оману, начебто сприяючи її працевлаштуванню, повів її від залізничного вокзалу м. Дніпродзержинська у лісопосадку, розташовану вздовж траси, що пролягає між залізничним вокзалом м. Дніпродзержинська та Дніпродзержинською ВК №34, дістав з кишені складний кишеньковий ніж, та демонструючи його ОСОБА_9 , став погрожувати останній застосуванням відносно неї фізичного насильства у разі відмови від виконання його вимог щодо статевих зносин, чим викликав у неї відчуття реальної небезпеки за своє життя і здоров`я, та задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом, шляхом орально-генітального контакту з ОСОБА_9 всупереч волі потерпілої.

Не зупинившись на вчиненому та продовжуючи свої злочинні дії, з застосуванням відносно неї фізичного насильства за допомогою продемонстрованого ножа він повторно вступив з ОСОБА_9 в статевий контакт природним шляхом супереч волі потерпілої.

Не зупинившись ОСОБА_10 , повторно аналогічним чином задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом, шляхом орально-генітального контакту з ОСОБА_9 всупереч волі потерпілої.

Не погоджуючись з вироком:

- прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати через невідповідність, призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке на його думку, є несправедливим внаслідок м`якості, та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України та призначити останньому покарання:

-за ч. 2 ст. 152 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 153 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити до відбуття ОСОБА_7 покарання 6 років позбавленні волі.

Відповідно ст.. 71 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць.

Вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання судом недостатньо враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання, що він не розкаявсяу скоєному. Спираючись на вимоги ст. 50, 65 КК України, вказує на те що ОСОБА_11 раніше був неодноразово судимий, та не розкаявся.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити, думку обвинуваченого який прохав відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України за обставин, викладених у вироку суду, а також про правильність юридичної кваліфікації, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як видно з вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, тяжкість вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено. Обставинами, що обтяжують покаранняобвинуваченого, судом визнано рецидив злочинів. Також суд прийняв до уваги, що обвинувачений не працює, не одружений, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше судимий.

Тобто районним судом враховано ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор.
На підтвердження правильності такого висновку суду, колегія суддів виходить із позиції Європейського суду з прав людини, практика якого, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування Практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ, застосовується як джерело права, та у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Також у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання, яке за своїм видом та розміром 3 роки 1 місяць, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і буде сприяти попередженню вчиненню ним нових злочинів.
У зв`язку з вищевикладеним, доводи прокурора не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 рокувідносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченому що тримається під вартою, в той же строк, з моменту отримання.

Судді :