УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року

м. Київ
справа № 509/5295/14-к
провадження № 51-6581ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року в межах кримінального провадження № 0002122 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шаргород, Вінницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 152 КК.
Суть питання
За вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 121 КК на строк 7 років, за ч. 4 ст. 152 КК на строк 12 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Не погоджуючись з указаним вироком місцевого суду, засуджений ОСОБА_4 оскаржив його до апеляційного суду.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року апеляційну скаргу засудженого повернуто, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК, оскільки він не усунув недоліки апеляційної скарги, яку було залишено без руху, в установлений строк.
Засуджений ОСОБА_4 повторно подав до апеляційного суду апеляційну скаргу та клопотання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року, клопотання ОСОБА_4 про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду від 29 квітня 2016 року залишено без задоволення та повернуто його апеляційну скаргу.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на допущені, на його думку, судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить скасувати ухвали апеляційного суду від 14 червня 2016 року та 12 грудня 2017 року, а також вирок місцевого суду та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 на відповідність її вимогам кримінального процесуального закону, Верховний Суд дійшов наступного висновку.
Щодо оскарження вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 в апеляційному порядку не переглядався, а тому, відповідно до вимог ст. 424 КПК, він не може бути предметом розгляду касаційного суду.
Таким чином вимога засудженого щодо скасування касаційним судом ухваленого щодо нього вироку місцевого суду не ґрунтується на положеннях процесуального закону.
Щодо оскарження ухвали Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року:
Насамперед, Верховний Суд вважає за необхідне відзначити, що засуджений ОСОБА_4 , в прохальній частині своєї касаційної скарги, просить: «скасувати ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 14.06.2016 року, про повернення, Апеляційної скарги», тоді як, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 була повернута ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року.

Однак зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень вбачається, що засудженим до Верховного Суду оскаржується саме ухвала Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року, якою повернуто його апеляційну скаргу, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК.
Тому, Верховний Суд з цього приводу зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 399 КПК, ухвала про повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку.
Частиною 2 ст. 426 КПК визначено, що касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументи та їх обґрунтуванням.
При цьому, правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.
Порядок обчислення процесуальних строків визначений ст. 115 КПК. В частині 4 вказаної норми процесуального закону закріплено, що при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Оскаржувана ухвала апеляційного суду була постановлена 14 липня 2016 року, та вручена ОСОБА_4 (згідно мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року та інформації, наданої працівником відділу контролю за виконанням судових рішень Державної установи «Ізмаїльська установа виконання покарань») 22 липня 2016 року. Таким чином, останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції, на вищевказану ухвалу від 14 липня 2016 року, для засудженого ОСОБА_4 було 24 жовтня 2016 року.
Однак ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на зазначене судове рішення лише 30 травня 2018 року (згідно з його підписом на касаційній скарзі), тобто більше ніж через 1 рік 7 місяців після закінчення трьохмісячного строку на касаційне оскарження, визначеного ч. 2 ст. 426 КПК.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала Апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2016 року не може бути предметом перевірки касаційного суду за даною касаційною скаргою, оскільки питання про її касаційне оскарження порушено засудженим після закінчення визначеного законом строку.
Щодо оскарження ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року:
Оскаржувана ухвала апеляційного суду була постановлена 12 грудня 2017 року, та вручена ОСОБА_4 (згідно інформації, наданої працівником відділу контролю за виконанням судових рішень Державної установи «Ізмаїльська установа виконання покарань») 12 квітня 2018 року. Таким чином, засуджений звернувся з касаційною скаргою, на зазначене судове рішення, в межах визначеного процесуальним законом строку.
Однак, перевіривши в цій частині касаційну скаргу засудженого на її відповідність ст. 427 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_4 не відповідає вимогам визначених у вказаній статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, в своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 наводить доводи щодо допущення, на його думку, судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому, засуджений не вказує, яких саме порушень допустився апеляційний суд, залишаючи без задоволення його клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження і повертаючи апеляційну скаргу, та не зазначає у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 117, 399, 412, цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені засудженим у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 КПК, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Також Верховний Суд звертає увагу ОСОБА_4 на те, що у разі оскарження кількох ухвал апеляційного суду, необхідно подавати окремі касаційні скарги щодо кожного оскаржуваного судового рішення.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3