Справа № 738/809/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/469/2018
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ПрАТ «СТ Гарантія» ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2018 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кнути, Сосницького району, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, фізичної особи підприємця, одруженого, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

представника цивільного

відповідача ПрАТ «СТ Гарантія» ОСОБА_14 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2018 року ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України вирішено звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 4 054,16 грн.

Стягнуто із ОСОБА_11 на користь Комунального лікувально-профілактичного закладу Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації «Чернігівська обласна лікарня» 5071,32 грн витрат закладу охорони здоров`я на лікування ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Фінансового управління Менської районної державної адміністрації 891,64 грн витрат закладу охорони здоров`я на лікування ОСОБА_7 .

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 230,18 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 39 769, 82 грн моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду, завдану майну в сумі 14835 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду на лікування в сумі 4 603,56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в сумі 10 500 гривень.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що 01 серпня 2014 року близько 17 години 50 хвилин в м. Мена по вул. Леніна біля будинку № 55 в районі автовокзалу водій ОСОБА_11 , керуючи мікроавтобусом марки „ Mercedes - Benz моделі Sprinter 319 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи на автостоянці біля приміщення автовокзалу і маючи намір здійснювати рух по автодорозі «Чернігів-Мена-Сосниця-Грем`яч» в напрямку смт Сосниця, перед виїздом на проїзну частину дороги по вул. Леніна, що в м. Мена з послідуючим виконанням повороту ліворуч в порушення п. 10.2 ПДР України, не переконався в безпеці своїх дій та перед перетинанням смуги руху в напрямку центру м. Мени, не надав перевагу транспортному засобу, а саме мотоциклу марки „Musstang моделі МТ 200-7, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який здійснював рух по вище вказаній автодорозі у напрямку центра м. Мена, внаслідок чого відбулося зіткнення. Дії водія ОСОБА_11 знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому внутрішньої кісточки лівого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням уламка відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я понад 21 день.

Перекваліфіковуючи дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 286 КК України на ч. 1 ст. 286 КК України, суд, виходячи із положень п. 2.1.8 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу N2 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення медичної служби України», який указує, що невиправні ушкодження обличчя можуть бути кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження у випадку визнання їх судом такими, що знівечили обличчя, а також роз`яснень, що містяться у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що визначення наявності знівечення обличчя є компетенцією суду, оцінивши зовнішній вигляд потерпілого ОСОБА_7 у судовому засіданні, виходячи із загальноприйнятих уявлень про вигляд людини, дійшов висновку, що, хоча тілесні ушкодження на обличчі і є непоправними, однак останні не знівечують його, внаслідок чого дійшов висновку, що своїми діяннями ОСОБА_11 порушив правила дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та перекваліфікував дії останнього за ч. 1 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, в решті вирок суду залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, прокурор вважає, що суд безпідставно перекваліфікував його дії на ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки тяжкість отриманих ОСОБА_7 тілесних ушкоджень було встановлено висновком компетентних експертів під час проведення комісійної судово-медичної експертизи, яка встановила у ОСОБА_7 внаслідок травми утворення рубців на м`яких тканинах обличчя, які потребують кваліфікованої пластичної операції для усунення рубцевої деформації обличчя, у зв`язку з цим апелянт вважає їх непоправними ушкодженнями обличчя, що знівечили його.

Також прокурор зазначає, що суд, в порушення вимог ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, у резолютивній частині вироку послався лише на ст. 49 КК України, яка передбачає звільнення від кримінальної відповідальності, а не від покарання, тоді як якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою і вимагає закрити її за відсутністю події злочину або складу злочину суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винуватою, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись положеннями ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України.

Потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 також подали апеляційну скаргу, в якій просять вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у межах санкції та задовольнити поданий цивільний позов у повному обсязі, стягнути з ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на його користь моральну шкоду у сумі 5000 грн, матеріальну шкоду за пошкоджене майно у розмірі 29670 грн та витрати на лікування у розмірі 9207 грн 12 коп. та стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду у розмірі 145000 грн, а також з ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» та ОСОБА_11 на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 14000 грн.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги потерпілий та його законний представник, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, вважають необґрунтованою перекваліфікацію дій останнього на ч. 1 ст. 286 КК України, посилаючись при цьому на доводи, аналогічні викладеним прокурором та вказують, що суд, неналежно оцінивши докази, які вказують на знівечення обличчя потерпілого, обмежився лише оглядом обличчя у судовому засіданні, знехтувавши висновками судово-медичної експертизи щодо медичних критеріїв про не виправність ушкоджень та те, що для усунення рубцевої деформації обличчя необхідна кваліфікована пластична операція.

Також вказують на допущені, на їх переконання, помилки суду у визначенні шкоди, завданої діями обвинуваченого, посилаючись при цьому на висновки експертів щодо ринкової вартості мотоцикла з урахуванням зносу (9794,61 грн) та вартістю відновлювального ремонту 21750 грн та ринкову вартість ноутбука (3214,85 грн), вартість ремонту якого, з урахуванням запчастин, становить 7920,00 грн та вважають, що саме по вартості відновлювального ремонту мала стягуватися завдана шкода, яка у загальному розмірі становить 29670,00 грн, при цьому зазначають, що суд вірно стягнув таку шкоду із страхової компанії, однак невірно визначив суму.

Крім того вказують, що суд допустився помилки і у визначенні понесених ними витрат на лікування, підтверджених чеками, які включають у себе придбання ліків, витрати на паливо для перевезення його з Менської лікарні до Чернігівської обласної, консультації щодо знівечення обличчя у інституті краси та оперативне втручання, загальна сума яких становить 9207,12 грн, тоді як суд стягнув лише 4603,56 грн.

Так само вказують і на невірне, на їх думку, визначення судом суми моральної шкоди, завданої потерпілому, яку обґрунтовують великими переживаннями останнього від подій, які з ним трапились по вині обвинуваченого, внаслідок отриманих в ДТП травм він довгий час лікувався і продовжує лікуватися, отримані травми знівечили його обличчя, що потягло за собою багато комплексів, від обвинуваченого жодної допомоги не отримав, тому оцінюють завдану моральну шкоду у 150000 грн і саме в такій сумі просять задовольнити заявлений ними цивільний позов.

Крім того, зазначає, що згідно договору страхування, укладеного між цивільними відповідачами, страхова сума за заподіяну шкоду здоров`ю становить 100000 грн, тому 5% від даної суми, які має сплатити страхова компанія становить 5000 грн, а різницю до 150000 грн заявленої ними моральної шкоди, що становить 145000 грн, на переконання апелянтів, має сплатити обвинувачений. Також просять стягнути витрати на правову допомогу у сумі 3500 грн.

Представник цивільного відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія» також не погодився із вироком суду та просить скасувати вирок в частині вирішення цивільного позов та відмовити у задоволенні позову потерпілого до їх товариства в повному обсязі.

Такі свої вимоги мотивує тим, що вимоги ОСОБА_7 до ухвалення вироку суду є передчасними, оскільки термін добровільного нарахування та виплати страхової компенсації у страхової компанії не закінчився, до вступу вироку у законну силу вони не можуть проводити ніяких виплат.

Стосовно матеріальної шкоди за заподіяну шкоду майну, вказує, що судом, в порушення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначив розмір матеріальної шкоди, виходячи із вартості відновлювального ремонту, а не з різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що призвело до невірного вирішення цивільного позову у цій частині. А щодо визначення розміру матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням ноутбука, суд мав виходити із висновків судової товарознавчої експертизи № 934 від 08.10.2015, а не даних дефектного акту № 192 від 28.09.2015 року, що також, на переконання апелянта, призвело до неправильного визначення суми.

А стосовно витрат на лікування, зазначає, що необхідність придбання ряду ліків не підтверджені документально закладом охорони здоров`я, внаслідок чого сума стягнутих коштів має бути зменшена.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення.

Мотивує такі свої вимоги тим, що судом не надано оцінку кожному доказу у відповідності до ст. 94 КПК України, а також безпідставно взято до уваги лише один висновок комісійної судової транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи, проведеної під час судового слідства, а також безпідставне критичне ставлення до інших висновків експертиз, проведених за клопотанням сторони захисту, в чому вбачає упередженість суду.

Вказує, що обвинувачення ОСОБА_11 ґрунтувалося лише на слідчому експерименті, проведеному за участю потерпілого та висновках експертиз, які, на його переконання є хибними, показання ряду свідків містили в собі суперечності, які не були усунуті судом шляхом їх потворного допиту, про який заявляла сторона захисту, що нею розцінено як порушення ст. 22 КПК України.

На вказану апеляційну скаргу захисника обвинуваченого потерпілим та його представником подано заперечення, в яких останні просять відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, підтримав апеляційну скаргу потерпілого та просив відмовити у апеляційній скарзі представника цивільного відповідача та захисника обвинуваченого з підстав їх необґрунтованості; потерпілого, його законного представника, які підтримали викладені ними вимоги та вимоги апеляційної скарги прокурора; представника цивільного відповідача, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги та просили задовольнити їх із викладених підстав, у задоволенні ж решти апеляційних скарг просили відмовити; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурором та потерпілим у поданих апеляційних скаргах ставиться питання про необхідність скасування вироку суду через необґрунтовану, на їх переконання, перекваліфікацію судом дій обвинуваченого з ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України.

Захисником же обвинуваченого у поданій апеляційній скарзі ставиться питання про скасування вироку та закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України за відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину.

Так, в суді як першої так і апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_11 свою вину не визнав, наполягаючи на тому, що він не порушував правил дорожнього руху, при виїзді на проїзну частину мотоцикл він не бачив.

Попри невизнання обвинуваченим вини, вина його у вчиненні визнаного судом першої інстанції доведеним діяння за обставин, встановлених судом першої інстанції, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.08.2014 року близько 17 год. 50 хв. у м. Мена, по вул. Леніна, біля буд. 55 за участю автомобіля „ Mercedes - Benz моделі Sprinter 319 CDI, номерний знак НОМЕР_1 та мотоциклу марки „Musstang моделі МТ 200-7, номерний знак НОМЕР_2 , підтверджується протоколом огляду місця події з ілюстрованою таблицею та схемою ДТП (том 1, а.п. 200-207).

Згідно протоколів огляду транспортних засобів від 01.08.2014 року обидва транспортні засоби мали деформацію, мікроавтобус: деформовано лівий бік, розбито два бокових скла (том 1, а.п. 216217); мотоцикл: деформовано паливний бак, передня вилка, розбито передній та задній щитки, задня обліцовка, щиток приладів, передній та задній ліві показники поворотів, передня блок фара, захисна кришка цепки (том 1, а.п. 218-221).

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, встановлені судом, підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який як у суді першої так і апеляційної інстанції показав, що він рухався на мотоциклі «Мустанг» зі швидкістю близько 60 км/год. у напрямку центру м. Мена, рухався у своїй полосі для руху, ближче до правого краю. Не доїжджаючи до автостанції побачив, що зі станції на невеликій швидкості виїжджає мікроавтобус, він одразу ж почав гальмувати, однак зіткнення уникнути не вдалося, відбулося воно на його смузі руху.

Такі показання потерпілого щодо обставин ДТП підтверджуються і показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції. Так, свідок ОСОБА_15 показав, що в той день рухався по обочині в напрямку центру м. Мена, мимо нього проїжджав ОСОБА_7 , з яким він привітався, а через метрів 300 сталася ДТП, оскільки мікроавтобус почав виїжджати з автостанції, мотоцикл рухався зі швидкістю близько 50 км/год, потерпілий одразу ж почав гальмувати, однак зупинитись не зміг і в`їхав у центр автобусу.

Показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які стверджували, що мотоцикл рухався зі швидкістю до 60 км/год, перед ним почав виїзд із автостанції мікроавтобус, мотоцикл не встиг зупинитись і сталося ДТП на смузі руху мотоцикла, при цьому ніяких перешкод в оглядовості для водія мікроавтобусу не було.

Такі їх показання узгоджуються із протоколом огляду місця ДТП (т. 1, а.п. 200-207), відповідно до якого елементом вулиці, дороги є прямий участок з виїздом по праву сторону зі стоянки автовокзалу, покриття асфальтобетонне, стан сухий. Дорожнє покриття для двох напрямків, шириною 8,5 м. Ширина узбіччя 2 м лінія повздовжньої розмітки відсутня. Спосіб регулювання руху на даній дорожній ділянці - головна дорога. Положення транспортних засобів на місці пригоди: автомобіль Мерседес-Бенц знаходиться на правій частині узбіччя; мотоцикл Мустанг на зустрічній смузі руху, мають осколки скла та слід гальмування. Гальмівний шлях мотоцикла становить 18,5 м. Ознаки напряму руху транспортних засобів: Мерседес-Бенц в напрямку смт. Сосниця, мотоцикл Мустанг в напрямку центру м. Мена.

Узгоджуються обставини ДТП і з даними, отриманими в ході слідчих експериментів, проведених за ухвалою суду задля об`єктивності отриманих висновків, з огляду на те, що попередній слідчий експеримент від 16.07.2015 року було проведено з неповнолітнім потерпілим без участі спеціаліста, внаслідок чого було отримано дані щодо розташування транспортних засобів, які суперечать матеріалам, отриманим при оформленні ДТП.

Так, проведеним 10.12.2016 року слідчим експериментом (том 3, а.п. 145-150), вбачається, що потерпілий відтворив обставини ДТП, що сталася 01.08.2014 року та пояснив, що помітив як мікроавтобус під`їжджає з парковки до початку проїзної частини на відстані 40.4 м від початку сліду гальмування. На відстані 11,10 м до початку сліду гальмування він побачив, що мікроавтобус почав виїжджати на проїзну частину дороги. При виїзді з парковки мікроавтобус знаходився на відстані 24 м від початку сліду гальмування. Час, за який мікроавтобус здійснив виїзд з парковки на проїзну частину до місця зіткнення з мотоциклом, складав 8 с. При цьому мікроавтобус не здійснив зупинки, а продовжив рух. Перед початком руху передній бампер мікроавтобуса знаходився на межі правого краю проїзної частини (при русі транспортного засобу в сторону м. Чернігова). Мікроавтобус рухався не до ймовірного місця контакту, а до місця контакту, яке було встановлено згідно з транспортно-трасологічною експертизою, показами потерпілого, схемою ДТП. На момент ДТП швидкість руху мотоциклу складала 60 км/год.

Також проведеним 10.12.2016 року слідчим експериментом (том 3, а.п. 151-155) встановлено, що свідок ОСОБА_18 відтворив обставини ДТП, що сталася 01.08.2014 року. В день ДТП свідок рухався на автомобілі ВАЗ-2108 по вул. Леніна, зі сторони смт Сосниця в напрямку м. Чернігів. Під час руху він зупинився на узбіччі, щоб висадити пасажира, після чого поновив рух в напрямку центра м. Мена, при цьому поступово зміщувався ліворуч. Після зміщення на невелику відстань ліворуч його автомобіль випередив мотоцикліст, який рухався по смузі руху транспортних засобів в сторону центра м. Мена. Продовжуючи рух далі, побачив як відбулося зіткнення вказаного мотоциклу та мікроавтобусу. В момент випередження мотоциклістом автомобіль свідка розташовувався таким чином, що відстань від лівих коліс (переднього та заднього) до лівого краю проїзної частини (при русі транспортного засобу в напрямку центра міста Мени) становила 7,35 м і 7,6 м, відповідно. При цьому відстань від лівого переднього колеса автомобіля свідка ОСОБА_19 до електроопори, від якої починався видимий слід гальмування, становила 40.7 м.

Вищевказані докази в повній мірі узгоджується з висновком комісійної судової транспортно-трасологічної експертизи № 1068/12626 від 31.08.2017 року, проведеної експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. ОСОБА_20 (том 3, а.п. 211-224) та який умістив у собі дані проведених в ході досудового розслідування слідчих експериментів та інших зібраних у кримінальному провадженні доказах.

Вказаним висновком встановлено, що показання водія мотоцикла ОСОБА_7 під час слідчого експерименту від 10.12.2016 року про розташування зіткнення на зустрічній смузі руху, не позбавлені технічної спроможності.

Показання водія ОСОБА_7 , в частині швидкості руху мотоцикла Musstang на момент ДТП, є технічно неспроможними, виходячи з розрахункового значення швидкості руху мотоцикла Musstang згідно сліду гальмування довжиною 18,5 м. не менше 65 км/год.

Показання водія ОСОБА_7 , в частині того, що на відстані 11,1 м. до початку сліду він встиг застосувати гальмування, є технічно неспроможними.

Показання водія мікроавтобуса Меrсеdes ОСОБА_11 під час слідчого експерименту від 26.11.2015 року, про розташування місця зіткнення на зустрічній, відносно напрямку руху мотоцикла, смузі руху, не позбавлені технічної спроможності.

В даній дорожній ситуації водій мотоцикла Musstang МТ 200-7 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 12.3, 12.4 та 12.9 (п/п «б») Правил дорожнього руху України.

В даному випадку водій мотоцикла Musstang МТ 200-7 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мікроавтобусом Меrсеdes шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці дії водія мотоцикла Musstang МТ 200-7 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Оскільки ОСОБА_7 при наявності технічної можливості уникнути зіткнення з мікроавтобусом Меrсеdes, виїхав на зустрічну смугу руху, виконав невиправданий маневр, та допустив зіткнення з мікроавтобусом Меrсеdes.

Дії водія мотоцикла Musstang МТ 200-7 ОСОБА_7 , які не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху України, в частині руху зі швидкістю (65 км/год), що перевищувала встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті (60 км/год), не знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Оскільки водій мотоцикла Musstang МТ 200-7 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мікроавтобусом Меrсеdes.

Також, рухаючись зі швидкістю 79 км/год, водій мотоцикла Musstang МТ 200-7 ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення з мікроавтобусом Mercedes шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній ситуації водій мікроавтобуса «Mercedes Benz Sprinter 319 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.2 Правил дорожнього руху України.

В даному випадку технічна можливість уникнення ДТП для водія мікроавтобуса «Mercedes Benz Sprinter 319 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 визначалася виконанням ним вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.

В даній дорожній ситуації дії водія мікроавтобуса «Mercedes Benz Sprinter 319 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 не відповідали вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП.

Небезпека для руху була створена саме діями водія мікроавтобуса «Mercedes Benz Sprinter 319 CDI», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 .

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги та покладено у основу вироку саме цей висновок експертизи, яким встановлено причинний зв`язок з настанням ДТП та її наслідками та вірно зазначено, що водій мотоциклу, попри наявні в його діях також порушення Правил дорожнього руху, що було враховано місцевим судом, не був зобов`язаний передбачити наперед грубе порушення правил дорожнього руху іншим водієм мікроавтобусу та знаходити можливості уникнення ДТП. З такими висновками суду погоджується і колегія суддів і з цих підстав вважає необґрунтованими посилання захисника обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі на те, що судом не дано оцінку висновкам експертиз, проведених за їх клопотанням та відсутністю в діях ОСОБА_11 взагалі складу злочину. Тим більше, обставини безперешкодної оглядовості водія мікроавтобусу при виїзді з автовокзалу було встановлено в ході судового розгляду показаннями потерпілого, рядом свідків та узгоджуються з висновками ряду експертиз, досліджених судом, а намагання сторони захисту довести протилежне, є позицією, направленою на уникнення відповідальності.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 199, проведеної з 30.10.2014 року по 14.11.2014 року встановлено, що у ОСОБА_7 мають місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійних ран верхньої губи, щоки, підочної ділянки, вушної раковини, завушної ділянки справа, забою м`яких тканин обличчя, рваної рани задньої поверхні лівого передпліччя в верхній третині, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасних розлад здоров`я. Закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків та закритого перелому внутрішньої кісточки лівого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням, що відноситься до категорії Середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін більше 3 тижнів. Вище вказані тілесні ушкодження, могли утворитись при взаємодії з тупим предметом з послідуючим падінням на такий, в тому числі в час та при обставинах, указаних в постанові слідчого. В крові ОСОБА_7 , взятій 01.08.2014 року етанол не виявлено. (том 1, а.п. 259-261).

А висновком комісійної судово-медичної експертизи № 72, проведеній за матеріалами справи з 19.03.2015 року по 08.05.2015 року судово-медичною експертною комісією Чернігівського обласного бюро судово-медичної експертизи встановлено, що у потерпілого ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої малогомілкової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритого перелому внутрішньої кісточки лівого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забито-рваних ран верхньої губи, щоки, підочної ділянки, вушної раковини, завушної ділянки справа, саден та забиття м`яких тканин обличчя, суб`конюнктивального крововиливу правого ока, рваної рани задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, множинних ран шиї котрі виникли від дії тупих твердих предметів і могли утворитися 01.08.2014 року за обставин викладених в описовій частині даної постанови. Закритий перелом лівої малогомілкової кістки в н/3 зі зміщенням уламків, закритий перелом внутрішньої кісточки лівого гомілково-ступневого суглобу зі зміщенням відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку забито-рвані рани верхньої губи, щоки, підочної ділянки, вушної раковини, завушної ділянки справа, садна та забиття м`яких тканин обличчя, суб`конюнктивальний крововилив правого ока, рвана рана задньої поверхні лівого ліктьового суглобу, множинні рани шиї кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Цим же висновком зазначено, що ушкодження обличчя вважаються невиправними, якщо вони не можуть бути згладжені без спеціальних хірургічних корегуючих операцій. В даному випадку ОСОБА_7 із наявними у нього при огляді рубцями м`яких тканин обличчя потребує кваліфікованої пластичної операції (консультативне заключення щелепно-лицьового хірурга Дитячої клінічної лікарні №7 м. Києва від року) для усунення рубцевої деформації обличчя. Отже вищезазначені ушкодження обличчя є невиправними. Невиправні ушкодження обличчя можуть бути кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження у випадку визнання їх судом такими, що знівечили обличчя. (том 1, а.п. 263-266).

Перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляційної скарги потерпілого, його представника та прокурора стосовно невірної, на їх переконання, кваліфікації тяжкості тілесних ушкоджень та, як наслідок, перекваліфікації дій обвинуваченого та іншу частину статті, за якою він обвинувачується, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у потерпілого ОСОБА_7 непоправного знівечення обличчя, бо його обличчя дійсно не має неприємного, огидливого вигляду та не викликає будь-яких неприємних емоцій чи асоціацій, хоча, як правильно зазначено у вироку, у нього мають місце непоправні тілесні ушкодження, які, поряд із іншими заподіяними йому тілесними ушкодження, вкладаються у середню тяжкість, встановлену судово-медичною експертизою.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, вина ОСОБА_11 у вчиненні визнаного судом доведеним кримінального правопорушення в повній мірі підтверджується показаннями свідків, потерпілого, показаннями самого обвинуваченого, з яких, попри невизнання ним вини, вбачається виклад обставин ДТП, які узгоджуються між собою та з висновками експертиз, протоколами огляду, протоколами проведення слідчого експерименту, а тому обґрунтовано визнані судом першої інстанції за достовірні, попри те, що ряд експертиз судом не взяті до уваги, однак і неналежними доказами вони визнані не були.

Тому, виходячи із досліджених матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 286 КК України, в межах санкції якої йому призначено покарання, так само суд дійшов вірного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відомості про особу винуватого, який вчинив злочин вперше, позитивно характеризується за місцем проживання та призначив обґрунтоване покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого стосовно невинуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, а також доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого і його представника стосовно безпідставності перекваліфікації дій обвинуваченого, є необґрунтованими і не підлягають в цій частині задоволенню.

Також, не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування судом положень ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки в мотивувальній частині вироку суд зазначив про необхідність звільнення ОСОБА_11 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, зазначивши про це у мотивувальній частині вироку суду (том 4, а.п. 189). А не зазначення судом даної норми закону у резолютивній частині вироку не може стати безумовною підставою для скасування чи зміни обґрунтованого в цій частині вироку суду.

Разом з тим, підлягають частковому задоволенню апеляційні скарги захисника, потерпілого та представника цивільного відповідача в частині вирішення цивільного позовові потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_11 та ПАТ «Страхове товариство «Гарантія», оскільки на думку колегії суддів суд першої інстанції при вирішенні вказаного позову допустив неповноту судового розгляду те невідповідність висновків суду в цій частині фактичним обставинам.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

В даному випадку, судом вирішено цивільний позов потерпілого, який задоволено частково, однак у вироку суд першої інстанції не аргументував належним чином на підставі яких доказів було визначено суму матеріальної шкоди, завдану майну потерпілого та витрат на лікування та не врахував, що в матеріалах кримінального провадження наявні висновки експерта, в яких визначені ринкова вартість та вартість відновлювального ремонту мотоцикла та ноутбука, належних потерпілому, які були пошкоджені внаслідок ДТП, суми яких суттєво відрізняються одна від одної. При вирішенні питання розміру суми, яка підлягає стягненню, поза увагою суду залишилися положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на предмет визначеності щодо пошкодження майна чи його знищення, оскільки суми відновлювального ремонту значно перевищують ринкову вартість майна на момент ДТП, що ставить під сумнів економічну обґрунтованість такого відновлювального ремонту і як наслідок, розрахунок сум, які підлягають стягненню.

Виходячи із викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом, в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку відсутня аргументація, а також норми права за якими відхилені доводи цивільного відповідача, належним чином не обґрунтовано висновок щодо стягнення шкоди саме з ПрАТ «СТ «Гарантія» з урахуванням положень КПК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено, що обов`язок відшкодування заподіяної шкоди страховиком випливає не з обвинувачення, яке пред`явлено , а із договірних зобов`язань про відшкодування шкоди, які визначаються цим законом.

На підставі викладеного, вирок суду щодо ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову до ОСОБА_11 та ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» підлягає скасуванню, а справа направленню у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вказаний вирок слід залишити без зміни.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_7 та його законного представника ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ПрАТ «СТ Гарантія» ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2018 року щодо ОСОБА_11 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_11 та ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням та провадження в цій частині направити до суду першої інстанції для розгляду позову в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4