Провадження № 1-кс/761/8015/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2018 року м. Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника гр. ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 220 170 000 000 003 63,
у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.12.2017 (справа № 761/46866/17) накладений арешт на майно, яке було вилучено під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 .

Однак, на думку ініціатора клопотання, арешт, накладений на майно гр. ОСОБА_3 , є незаконним та необґрунтованим.

Крім того, на думку заявника, ухвала слідчого судді не містить доказів, які б свідчили про причетність ОСОБА_3 , як володільця арештованого майна, до кримінальних правопорушень за фактом вчинення яких здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 170 000 000 003 63, оскільки про підозру повідомлено іншій особі, а саме ОСОБА_5 .
У зв`язку з цим, заявник, посилаючись на ст. 174 КПК, просив скасувати арешт, накладений на майно, яке належить ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 наполягав на задоволенні клопотання з підстав, які ним наведені при зверненні до суду.

Слідчий СБ України будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду, до суду не прибув, про поважність причини неявки не повідомив.
Слідчий суддя, заслухавши заявника, дійшов висновку про таке.

У силу ст. 131, 132 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Факт того, що слідчий суддя, ухвалюючи 26.12.2017 рішення про задоволення клопотання слідчого, застосував ініційований стороною обвинувачення захід забезпечення (справа № 761/46866/17, провадження № 1-кс/761/29591/2017), свідчить про встановлення ним усіх складових, які дозволили прийняти позитивне для слідчого рішення.

У той же час, представник власника майна, звертаючись з клопотанням про скасування арешту, не спростував висновків слідчого судді, не довів відсутність обставин, з наявністю яких стаття 132 КПК пов`язує можливість накладення арешту.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, підлягає стягненню з юридичної особи як отримана неправомірна вигода.

Завданням арешту майна, зокрема, є запобігання можливості його приховування, зникнення, використання, передачі, відчуження.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва, вирішуючи 26.12.2017 питання, чи має майно, щодо якого ініціювалося накладення арешту, ознак речового доказу, врахував, що воно містить ознаки, передбачені ст. 98 КПК, оскільки до речових доказів кримінально-процесуальний закон відносить, серед іншого, цінності, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Виходячи з вказаної процесуальної норми, на заявника покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

У той же час, як у клопотанні про скасування арешту майна, так і в судовому засіданні заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, не надано доказів того, що ОСОБА_3 є володільцем майна, а так само, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, як того вимагає положення ч. 2 ст. 174 КПК України.

Таким чином, ініціатором клопотання не наведено жодних доводів стосовно того, який фактор є підставою для скасування арешту.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 132, 174, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні
№ 220 170 000 000 003 63,накладеного ухвалою слідчого судді від 26.12.2017 у справі № 761/46866/17, що вилучене за адресою АДРЕСА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1