Справа № 487/4541/18
Провадження № 1-кс/487/2162/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002686 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
15.07.2018 року слідчий Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучене під час особистого обшуку ОСОБА_5 майна: паспорт громадянина України ОСОБА_5 , мобільний телефон «Samsung» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , навушники чорного кольору, ключі у кількості 3-х одиниць, грошові кошти у сумі 9 гривень 20 копійок, запальничку чорного кольору.

Підставою для внесення клопотання стало те, що зазначене майно є тимчасово вилученим майном, могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та для можливості використання як доказів відомостей, що містяться в них. При поверненні вказаних документів і речей власнику він може їх знищити, тим самим не дати органу досудового розслідування довести їх вину.

Слідчий, прокурор та власник майна до судового засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002686 за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України, яке було розпочато за заявами ОСОБА_6 щодо відкритого викрадення мобільного телефону марки «НОМИ ЕВО» його малолітнього сина ОСОБА_7 та заявою ОСОБА_8 щодо відкритого викрадення мобільного телефону марки «МЕЙЗУ М5» у її малолітнього сина ОСОБА_9

13.07.2018 року за підозрою у вчиненні вказаного кримінального правопорушення затримано ОСОБА_5 , під час особистого обшуку якого вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_5 , мобільний телефон «Samsung» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , навушники чорного кольору, ключі у кількості 3-х одиниць, грошові кошти у сумі 9 гривень 20 копійок, запальничку чорного кольору.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Проте з матеріалів наданих в обґрунтування клопотання не встановлено наявності достатніх підстав вважати, що вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

За такого, слідчий суддя прийшов до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про необхідно відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 98, 167, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0002686 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1