Постанова
Іменем України
31 травня 2018 року
м. Київ
справа № 233/6178/15-к
провадження № 51-3017км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001298, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінакана області Ширак республіки Вірменія, жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останнього разу за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 09 грудня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; на підставі ч. 4 ст. 70 КК остаточно за сукупністю злочинів за цим та попереднім вироком від 09 грудня 2015 року на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 9 980,93 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він, маючи умисел на вчинення розбою з метою заволодіння чужим майном та проникнення до приміщення, 13 серпня 2015 року близько 17:55 прийшов до магазину мережі «Єрмоліно» на вул. Краснодарській, 3-н у м. Костянтинівці Донецької області, та, маскуючи обличчя, шляхом вільного доступу, зайшов усередину й націлив на продавця ОСОБА_9 пневматичний газобалонний пістолет

KM-45DHN калібру 4,5 мм, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, вимагав у останньої передати грошові кошти та золотий ланцюжок з хрестиком, наказав стати на коліна, зв`язав руки лейкопластиром та заклеїв рота, що ОСОБА_9 сприйняла як реальну загрозу для життя та здоров`я. Цими діями ОСОБА_7 подавив волю потерпілої до опору, після чого розшукав у приміщенні магазину належні ОСОБА_8 гроші в сумі 9 980,93 грн, частина з яких була в коробці на вітрині-холодильнику, а іншу частину з кишені викинула ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_7 взяв із сумочки останньої ще 450 грн та золотий хрестик, вартістю 440,46 грн.
Апеляційний суд залишив вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Факту вчинення злочину засуджений не заперечує, однак зазначає про безпідставність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК, оскільки до магазину не проникав, а вільно зайшов, та не створював реальної загрози життю і здоров`ю потерпілої, тілесних ушкоджень не заподіював та демонстрував їй пістолет, який не є вогнепальною зброєю. Суд першої інстанції не розглянув питання перекваліфікації його дій на ст. 186 КК, обґрунтував вирок суперечливими показаннями потерпілої та не звернув уваги на порушення процесуальних прав обвинуваченого, зокрема на те, що під час досудового розслідування у ОСОБА_7 не було захисника та перекладача, а призначений в подальшому захисник неефективно надавав правову допомогу.
У запереченні на касаційну скаргу прокурор, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, вважав оскаржені судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений у касаційній скарзі, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з положеннями ст. 94 КПК.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями в суді потерпілої ОСОБА_9 про те, як ОСОБА_7 , маскуючи обличчя, зайшов у магазин, закрив двері і, погрожуючи пістолетом, зв`язав їй руки та заклеїв рот, після чого обшукав магазин та забрав виручку, її гроші та хрестик; показаннями потерпілого ОСОБА_8 про суму викраденої виручки; показаннями свідка ОСОБА_10 про те, як постійний відвідувач на ім`я ОСОБА_11 залишив у кафе «Березка» пакет, котрий в подальшому був вилучений працівниками поліції, які знайшли всередині пістолет та одяг.
Крім того, свій висновок місцевий суд обґрунтував іншими об`єктивними доказами, зокрема: даними протоколу огляду місця події від 13 серпня 2015 року про обстановку на місці події, де були виявлені та вилучені поліетиленовий пакет чорного кольору та фрагмент лейкопластиру; даними звіту касового апарата про суму наявних у ньому готівкових коштів станом на 13 серпня 2015 року; даними протоколу огляду місця події від 06 вересня 2015 року, згідно з яким у барі «Березка» вилучено пакет з одягом та іншими речами фрагментами мотузки, ножем, пістолетом, а також пляшкою «Pepsi», з якої знято відбитки пальців, котрі згідно з висновком експерта від 23 вересня 2015 року № 133 належать ОСОБА_7 ; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 06 вересня 2015 року, під час якого потерпіла впізнала ОСОБА_7 як особу, яка вчинила напад; даними протоколу слідчого експерименту від 06 вересня 2015 року, під час якого ОСОБА_7 показав та розказав про обставини вчиненого ним злочину; даними висновку експерта від 13 вересня 2015 року № 1706 про властивості вилученого пістолета; даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 жовтня 2015 року, під час проведення яких свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 впізнали ОСОБА_7 як особу, яка залишила пакет з речами у кафе «Березка».
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в сукупності достатніми, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину і правильно кваліфікував дії останнього за ч. 3 ст. 187 КК як розбій, вчинений з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та поєднаний з проникненням в інше приміщення. При цьому суд обґрунтовано відкинув доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_7 умислу на проникнення до магазину з огляду на те, що останній, хоча і ввійшов до магазину в робочий час (наприкінці робочого дня), однак заздалегідь підготувався до вчинення злочину (взяв із собою пневматичний пістолет, лейкопластир), перед входом у магазин змінив зовнішність (вдягнув бандану та накладні вуса), закрив віконний ролет та двері, підперті шлакоблоком, та вже в приміщенні магазину націлив на потерпілу пістолет, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, яку остання сприйняла як реальну.
Далі ОСОБА_7 провів обшук магазину, під час якого з відокремленої секції магазину, де знаходилась коробка з грошовими коштами (касою) та сумка потерпілої, з яких викрав гроші.
Ця секція є територією з обмеженим для сторонніх осіб доступом, на якій має право знаходитися лише продавець.
З вищезазначеними висновками погодився апеляційний суд, навівши в ухвалі докладні мотиви свого рішення, з чим погоджується також і колегія суддів касаційного суду, та не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 187 КК.
Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 листопада 2012 року в справі № 5-15кс12, та відповідають позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 18 квітня 2018 року в справі

№ 13-14кс18, зокрема про те, що відповідна кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище

(п. 30 постанови).
Безпідставними є доводи засудженого про порушення його права на захист та щодо неефективності правової допомоги, яку йому надавав захисник ОСОБА_13 .
Згідно з матеріалами кримінального провадження цей захисник був призначений ОСОБА_7 Регіональним центром з надання безоплатної правової допомоги у Донецькій області 06 вересня 2015 року на підставі постанови старшого слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 06 вересня 2015 року. Захисник надавав засудженому допомогу протягом досудового розслідування, зокрема був присутній під час слідчого експерименту із ОСОБА_7 06 вересня 2015 року, та здійснював активний захист останнього під час судового провадження в суді першої інстанції (висловлював думку щодо порядку дослідження доказів у кримінальному провадженні, брав участь у допиті потерпілих та свідка, виступав у судових дебатах тощо) і в апеляційному суді. Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 не заявляв клопотань щодо заміни чи відмови від захисника ОСОБА_13 .
Необґрунтованими є і посилання засудженого на відсутність перекладача в кримінальному провадженні. Відповідних заяв від ОСОБА_7 про нерозуміння мови, якою здійснюється кримінальне провадження, та необхідність залучення перекладача від останнього протягом досудового розслідування та судового розгляду не надходило. Більше того, матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу (з 1999 року) проживає на території с. Іванопілля Костянтинівського району Донецької області, на що вказують дані з копії вироку Костянтинівського районного суду Донецької області від 13 червня 2000 року та посвідки на постійне місце проживання, виданої засудженому у 2008 році. В матеріалах також наявні копії вироків за попередніми судимостями ОСОБА_7 , складені українською мовою, розписки засудженого про отримання ним пам`яток про права та обов`язки, копій інших процесуальних документів, які ОСОБА_7 підписував без будь-яких застережень щодо нерозуміння їх змісту. Вказане свідчить про достатній рівень володіння ОСОБА_7 мовою, якою здійснюється кримінальне провадження, для її сприйняття та розуміння.
До того ж в судовому засіданні суду касаційної інстанції ОСОБА_7 подав письмове клопотання з доводами щодо незаконності вироку місцевого суду (які є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого), викладене українською мовою, що також вказує на достатній рівень володіння засудженим мовою, якою здійснюється кримінальне провадження.
Не підтвердилися під час перевірки кримінального провадження і доводи касаційної скарги засудженого щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження. В матеріалах зазначеного провадження наявні 2 CD-диски, на одному з яких містяться аудіозаписи судових засідань суду першої інстанції 11 грудня 2015 року, 11 лютого 2016 року та 24 лютого 2016 року, а на іншому аудіозапис судового засідання апеляційного суду від 07 червня 2016 року.
Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону, вичерпний перелік яких міститься в ч. 2 ст. 412 КПК та які були б безумовною підставою для скасування судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не допустили.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 07 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3