АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3157/16-к Номер провадження 11-кп/786/575/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.125 КК України З.Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_12 ,
представника потерпілої ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження,внесене до ЄРДР за № 0000660, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 12 січня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Полтава, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого майстром в ГПУ «Полтавагазвидобування», проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засуджено:
-за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженку м. Полтава, громадянку України, з середньою-спеціальною освітою, заміжню, працюючу лаборантом в ГПУ «Полтавагазвидобування», проживаючу по АДРЕСА_1 , раніше не судиму, засуджено:
-за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

За вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що 14 травня 2016 року близько 16 годині, перебуваючи на земельній ділянці між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин та конфлікту за поділ землі, діючи умисно, наніс удари правою рукою в область голови ОСОБА_12 , таким чином заподіявши останній тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_14 визнана винуватою в тому, що 14 травня 2016 року близько 16 годині, перебуваючи на земельній ділянці між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин та конфлікту за поділ землі, діючи умисно, нанесла удари дерев`яною палицею по тулубу ОСОБА_12 , тим самим заподіявши останній тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта №951 від 29 червня 2016 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, визнавши її невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України.

Вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вона не наносила тілесних ушкоджень потерпілій, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Вважає, що стороною обвинувачення не доведено її вину, а дані, на які посилається суд першої інстанції як на докази її винуватості, є непрямими доказами, з яких неможливо зробити висновок щодо спричинення нею потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у вигляді забою грудної клітини.

Щодо тілесного ушкодження у потерпілої у вигляді синця тулуба справа, пояснює, що такий вид тілесного ушкодження міг утворитися при падінні ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , або до чи після вказаної події.

Крім того, звертає увагу, що згідно з випискою № 3510 на ОСОБА_12 , коли вона поступила на стаціонарне лікування в 1 МКЛ, в неї не було тілесного ушкодження у вигляді синця тулубу справа, оскільки дане тілесне ушкодження не визначено в історії хвороби потерпілої.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та визнати його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України.

Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

На обґрунтування вимог вказує, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 повідомила суду про те, що ОСОБА_9 не наносив їй удари в область голови, а при додатковому допиті, потерпіла вказала, що не пам`ятає чи наносив він удари в область голови.

Зазначає, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 не бачили як він наносив удари по голові потерпілої ОСОБА_12 .

Вважає, що сторона обвинувачення не довела його вини, а дані, на які посилається суд першої інстанції як на докази його винуватості, є непрямими доказами, з яких неможливо зробити висновок щодо спричинення ним потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника в їх інтересах ОСОБА_11 на підтримку поданих апеляційних скарг, заперечення прокурора, потерпілої ОСОБА_12 та представника в її інтересах ОСОБА_13 проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Суд обґрунтовано визнав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 та ч.1 ст.125 КК України відповідно.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні цих кримінальних правопорушень за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам справи і підтверджується доказами, зібраними і перевіреними в передбаченому законом порядку.

Твердження обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисника в їх інтересах адвоката ОСОБА_11 про те, що вина обвинувачених не ґрунтується на доказах, позбавлені підстав і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі показаннями потерпілої ОСОБА_12 , даними нею в ході судового розгляду, допитаних в ході судового розгляду свідків, даними висновків судово-медичних експертиз.

Так, потерпіла ОСОБА_12 в ході судового розгляду в суді першої інстанції підтвердила, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 14.05.2016 року нанесли їй тілесні ушкодження в ході сварки щодо встановлених меж земельної ділянки. При цьому ОСОБА_9 наніс їй удар кулаком руки в голову, а ОСОБА_10 нанесла удари дерев`яною палицею по тулубу.

Такі пояснення потерпілої щодо обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_10 дерев`яною палицею підтверджені в ході судового розгляду показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

За даними висновку судово-медичної експертизи №714 від 17.06.2016 року на основі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_12 , медичної документації, у потерпілої ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, яке утворилося від дії тупого(их) предмету(ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; забій грудної клітини та синець шкіри тулуба справа, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могла бути і дерев`яна палиця чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, що спростовує ствердження ОСОБА_10 про спричинення таких тілесних ушкоджень потерпілій внаслідок падіння, та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

За даними протоколу проведеного слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 остання розповіла та показала механізм та локалізацію спричинених їй обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Відповідно до даних висновку додаткової судово-медичної експертизи №951 від 29.06.2016р., показання потерпілої ОСОБА_12 дані нею в ході проведення слідчого експерименту не протирічать об`єктивним даним судово-медичної експертизи ОСОБА_12 .

Слід зазначити, що показання потерпілої ОСОБА_12 є стабільними як протягом досудового слідства, так і протягом всього судового розгляду, узгоджуються між собою, з показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та підтверджені висновками експертиз, проведених в рамках даного провадження, в тому числі і щодо нанесеного ОСОБА_9 удару кулаком в голову, а тому відсутні підстави вважати їх неправдивими. Враховуючи наведене, оцінивши вищенаведені докази, які об`єктивно узгоджуються між собою та відображають реальну картину події, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та, відповідно, не взяв до уваги показання самих обвинувачених та свідка ОСОБА_16 .
Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_10 в принесеній апеляційній скарзі щодо відсутності в історії хвороби потерпілої під час її стаціонарного лікування в 1 МКЛ тілесного ушкодження у вигляді синця тулубу справа, що на думку обвинуваченої свідчить про його відсутність взагалі. Так, перелік та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої, було встановлено судово-медичним експертом при проведенні експертизи як шляхом особистого огляду підекспертної, так і на підставі представленої експерту медичної документації на ім`я ОСОБА_12 , а тому сумніви в об`єктивності висновку судово-медичної експертизи виключаються. З урахуванням наведеного, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Водночас, обвинувачена ОСОБА_10 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила кримінальне провадження № 0000660 за ч. 1 ст. 125 КК України відносно неї закрити, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.

Так, згідно з ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 49 КК України визначено, що у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Так, ОСОБА_14 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, 14 травня 2016 року. Станом на 14 травня 2018 року, вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 12 січня 2018 року законної сили не набрав, та на час апеляційного розгляду 12 вересня 2018 року, минуло 2 роки з моменту вчинення злочину.

Даних, які б свідчили про переривання або зупинку перебігу строку давності, не встановлено.

Отже ОСОБА_14 підлягає звільненню від призначеного судом першої інстанції покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.

Крім того, від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшло клопотання про застосування відносно нього п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Стаття 86 КК України передбачає, що Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Пункт «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили та які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні умисного злочину, який є злочином невеликої тяжкості, до покарання у виді штрафу.

Окрім цього встановлено, що ОСОБА_9 має неповнолітню доньку ОСОБА_19 , 2008 року народження, батьківських прав щодо якої не позбавлений.

За таких обставин та відсутності підстав, визначених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», які б унеможливлювали застосування амністії, клопотання ОСОБА_9 про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 12 січня 2018 року без змін.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнити від покарання, призначеного судом першої інстанції, у зв`язку із закінченням строків давності, відповідно до положень ст. 49 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного судом першої інстанції покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4