Справа № 461/1428/16-к
Провадження № 1-кп/461/26/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2018 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, внесене 25.09.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003452 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, українця, працюючого старшим обслуговуючого персоналу і охорони Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Черниця, Бродівського р-ну, Львівської області, громадянина України, українця, працюючого інспектора патрульної служби взводу №1 роти патрульної служби ЛВ на станції Львів Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, неодруженого, дітей на утриманні не має, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: Львівська область, Бродівський район, с. Черниця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Львова, громадянки України, українки, не одруженої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, з середньою освітою, працюючої касиром в супермаркеті «Близенько» ПП «Мережа Сервіс Львів», зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимої
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, а саме у тому, що 25.09.2015 року, близько 03 год. 00 хв., точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , являючись працівником правоохоронного органу, зокрема відповідно до наказу начальника ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області № 51 о/с від 09.07.2015 року, працюючи на посаді інспектора патрульної служби взводу № 1 роти патрульної служби ЛВ на станції Львів Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, в позаробочий час, знаходячись у громадському місці - на площі Різні, що у м. Львові, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в групі із ОСОБА_5 , який також являвся працівником правоохоронного органу та ОСОБА_11 , ігноруючи загальноприйняті у суспільстві правила поведінки, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося в умисному, безпричинному, з особливою зухвалістю, заподіянні тілесних ушкоджень, раніше йому незнайомим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яке вчинено за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 25.09.2015 року, близько 03 год. 00 хв., знаходячись у громадському місці на площі Різні у м. Львові, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в групі з ОСОБА_6 , використовуючи надуманий привід надати йому закурити, розпочав розмову із ОСОБА_13 , який проходив повз нього. Будучи невдоволеним відповіддю ОСОБА_13 про відсутність сигарет, маючи умисел на скоєння хуліганських дій, ОСОБА_5 розпочав словесний конфлікт з останнім, який супроводжувався нецензурною лексикою.

Разом з цим, ОСОБА_13 , який знаходився неподалік та побачив конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , будучи колегою останнього, підійшов до вказаних осіб та намагався припинити суперечку. Однак, ОСОБА_5 проігнорував прохання припинити протиправні дії та продовжив словесний конфлікт. В цей час до нього приєднався присутній ОСОБА_6 .

Під час словесного конфлікту, ОСОБА_5 , безпричинно, з метою грубого порушення громадського порядку, наніс кулаком правої руки один удар ОСОБА_13 в ділянку обличчя, внаслідок чого останній впав на тротуар.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_5 , діючи в групі з ОСОБА_6 нанесли ОСОБА_13 удари руками в ділянку обличчя, від чого останній також впав на тротуар, після чого продовжили наносити численні удари ногами лежачим на тротуарі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , спричинивши їм тілесні ушкодження та фізичну біль.

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 1664, № 1666 від 25.09.2016 року у ОСОБА_13 тілесних ушкоджень не виявлено, а у ОСОБА_12 виявлено крововиливи та садна на голові та на слизовій оболонці верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У той же час, присутня на площі Різні ОСОБА_16 , будучи наляканою протиправною поведінкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , маючи намір її припинити, повідомила по мобільному телефону про необхідність прибути до площі Різні своїх знайомих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 . Вказані особи негайно прибули до цього громадського місця та намагалися припинити вчинення хуліганських дій стосовного ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , зокрема ОСОБА_14 намагався відвести останніх в сторону від побиття, а ОСОБА_15 , підійшовши до присутніх на місці події ОСОБА_11 та ОСОБА_17 просила їх вплинути на ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , щоб ті припинили хуліганські дії.

Присутня ОСОБА_11 , знаходячись на площі Різні у м. Львові та перебуваючи у нетверезому стані, усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , приєднавшись до групи вказаних осіб, на прохання ОСОБА_15 не відреагувала, а навпаки, прагнучи самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, умисно, безпричинно з особливою зухвалістю та з хуліганських мотивів, нецензурно лаючись, схопила рукою її за волосся та почала шарпати, намагаючись заподіяти удар коліном в обличчя, чим нанесла останній фізичну біль та тілесні ушкодження.

Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_11 , утримуючи рукою ОСОБА_15 за волосся, штовхнула останню, від чого та впала на тротуар та вдарилась об бордюр правою ділянкою тулуба, відчувши сильну фізичну біль.

Будучи наляканою протиправними діями ОСОБА_11 , розуміючи, що остання не має наміру припиняти їх, ОСОБА_15 , підвівшись з тротуару намагалась відбігти в сторону, однак ОСОБА_11 , наздогнавши її, схопила знову рукою за волосся та почала шарпати, чим знову спричинила сильний фізичний біль.

У результаті протиправних хуліганських дій ОСОБА_11 , ОСОБА_15 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забійних саден лобної ділянки, забою м`яких тканин підорбітальної ділянки зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1662 від 25.09.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З метою припинення протиправних хуліганських дій ОСОБА_11 стосовно ОСОБА_15 , в дану подію втрутився ОСОБА_14 та намагався відвести ОСОБА_15 в сторону від побиття, однак присутній на місці події ОСОБА_5 , продовжуючи раніше розпочаті протиправні дії у групі осіб, умисно, безпричинно з особливою зухвалістю та з хуліганських мотивів, штовхнув останнього та наніс рукою удар в ділянку шиї. В результаті протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій руці, на грудях зліва, садна на лівій руці, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1665 від 25.09.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України.
У судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_5 , суду пояснив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України не визнає. Зазначив, що ввечері у вересні 2015 року біля ринку «Добробут» відпочивав разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також іншими особами. Неподалеку побачив конфлікт між незнайомими йому особами, після чого разом з ОСОБА_6 почали розбороняти їх, просили їх заспокоїтися. Потерпілі були присутні на місці події. Причину конфлікту повідомити не може. Стверджує, що тілесних ушкоджень нікому не заподіював та йому не заподіяно, громадський порядок не порушував.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України не визнає. Зазначив, що вночі 25.09.2015 року біля ринку «Добробут» виник конфлікт між невідомими йому особами, який він разом з ОСОБА_5 почав його словесно розбороняти. Причину конфлікту повідомити не може. Стверджує, що тілесних ушкоджень нікому не заподіював та йому не заподіяно, громадський порядок не порушував.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину визнала частково, а саме в частині нанесення потерпілій ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, а саме те, що вона її штовхнула. Стверджує, що у вересні 2015 року біля ринку «Добробут» відпочивала разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Зазначила, що під час конфлікту присутня не була. Прийшовши на місце події між обвинуваченою та ОСОБА_15 розпочався словесний конфлікт, після чого ОСОБА_7 штовхнула потерпілу, яка впала. Інших ушкоджень потерпілій не завдавала. Також зазначила, що громадський порядок не порушувала.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 суду пояснила, що знайома з потерпілим ОСОБА_13 , а з обвинуваченими не знайома. Зазначила, що 25.09.2015 року відпочивала з друзями у центрі м.Львова, а саме у ресторані «Криївка» та у цей же день о 04:00 год. ОСОБА_14 зателефонував його знайомий та повідомив, що біля ринку «Добробут» сталася сутичка, а саме за участю обвинувачених, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_15 разом із потерпілим ОСОБА_14 прибули на місце події. Після цього, побачивши, що між обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 відбувається сутичка звернулася з проханням до ОСОБА_7 , яка знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, щоб та їх розборонила, однак обвинувачена почала висловлювати ОСОБА_15 претензії та почала шарпати її за одяг та волосся, висловлюватися нецензурною лайкою та штовхнула потерпілу, від чого остання впала на тротуар та вдарилась об бордюр правою ділянкою тулуба, внаслідок чого отримала забій ребер. Окрім того, зазначила, що від нігтів обвинуваченої ОСОБА_18 вона отримала подряпини на лобі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 суду пояснив, що 25.09.2015 року вийшов з потерпілим ОСОБА_13 та ще однією дівчиною проводили ОСОБА_19 на маршрутку. В цей час, проходивши біля ринку «Добробут» та пл. Різні його зупинив хлопець, не з числа обвинувачених, який запитав, чи є в нього закурити. Після цього, до ОСОБА_12 підійшов його знайомий ОСОБА_13 та інші чоловіки. Почалася словесна перепалка, після чого ОСОБА_5 наніс йому один удар в обличчя, від якого він впав. Про те, що на місці події були жінки не зауважив. Припускає, що під час виниклого конфлікту звучала нецензурна лайка, однак стверджує, що криків та іншого шуму не було. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 суду пояснив, що 25.09.2017 року відпочивав з друзями у закладі «Криївка». Вийшов з потерпілим ОСОБА_12 проводжати дівчину до маршрутки біля ринку «Добробут». Слідуючи за своїм маршрутом звернув увагу, що ОСОБА_12 зник з його поля зору. Повернувшись назад побачив, що останній стоїть зі сторонніми чоловіками, які між собою сварилися та кричали. Підійшовши до них, почав забирати свого товариша. Після того, як разом з ОСОБА_12 та дівчиною продовжили рух, в цей час ззаду один з обвинувачених наніс йому удар, від якого ОСОБА_13 впав, та продовжили його бити в спину. Хто саме наносив йому удари на даний час не пам`ятає. В той же час дівчина, яка була з ним подзвонила своєму другу ОСОБА_14 , який згодом підійшов до місця події разом з потерпілою ОСОБА_15 . Після цього він викликав поліцію та побачив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 б`ються між собою. Зазначив, що згодом бійку дівчат вони зупинили. Викликали ОСОБА_15 швидку допомогу. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 суду пояснив, що потерпілі його друзі, а з обвинуваченими незнайомі. Восени гуляв у центрі м.Львова. До нього подзвонила потерпіла ОСОБА_15 та повідомила, що біля ринку «Добробут» стався конфлікт. Під час конфлікту присутній не був та участь у ньому не приймав, оскільки підійшов тоді, коли останній вже закінчився. Жодних тілесних ушкоджень обвинувачені йому не наносили. Тілесні ушкодження у нього наявні були внаслідок зайняття спортом. На тілі інших потерпілих тілесних ушкоджень не бачив.
Дослідивши докази, надані стороною обвинувачення, суд встановив, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України при наступних обставинах.
25.09.2015 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля ринку «Добробут» на пл. Різні у м.Львові, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, умисно наніс удар в обличчя, після чого потерпілий впав, спричинивши, згідно з висновком судово-медичної експертизи №1664 від 25.09.2015 року крововиливи та садну на голові та на слизовій оболонці верхньої губи, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Окрім того, 25.09.2015 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля ринку «Добробут» на пл. Різні у м.Львові, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , що виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, умисно штовхнула потерпілу, від чого остання впала на тротуар та вдарилась об бордюр правою ділянкою тулуба, спричинивши, згідно з висновком судово-медичної експертизи №1662 від 25.09.2015 року забійну садну лобної ділянки, забій м`яких тканин підорбітальної ділянки зліва, а також садну та синець на голові, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, судом встановлено, що конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_12 , а також обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_20 виник на ґрунті раптових неприязних стосунків, під час якого обвинувачені нанесли потерпілим тілесні ушкодження.
З огляду на зазначене дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України за ознаками умисне легке тілесне ушкодження.
Вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується наступними доказами:
- показами допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_15 , яка суду пояснила, що 25.09.2015 року між обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 відбувалася сутичка. А також те, що обвинувачена ОСОБА_7 почала висловлювати ОСОБА_15 претензії та шарпати її за одяг та волосся та штовхнула потерпілу, від чого остання впала на тротуар, вдарилась об бордюр правою ділянкою тулуба, внаслідок чого отримала забій ребер. Окрім того, від нігтів обвинуваченої ОСОБА_18 отримала подряпини на лобі;
- показами допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_12 , який суду пояснив, що 25.09.2015 року обвинувачений ОСОБА_5 наніс йому один удар в обличчя, після чого він впав;
- заявою потерпілого ОСОБА_12 від 25.09.2015 року про вчинення кримінального правопорушення, а саме відносно нанесення йому тілесних ушкоджень;
- даними висновку експерта №1664 від 25.09.2015 року, згідно якого у ОСОБА_12 виявлено крововиливи та садна на голові та на слизовій оболонці верхньої губи. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих та тупих предметів з обмеженою поверхнею, могли виникнути протягом доби та відносяться до легкого тілесного ушкодження;
- даними висновку експерта №1662 від 25.09.2015 року, згідно якого у ОСОБА_15 згідно медичних документів, наданих з травмпункту №3 м.Львова 25.09.2015 року лікарями встановлено діагноз: забійні садна лобної ділянки, забій м`яких тканин підорбітальної ділянки зліва. Під час огляду у потерпілої виявлено садну та синець на голові. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих та тупих предметів з обмеженою поверхнею, могли виникнути протягом доби 25.09.2015 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження;
- даними висновку медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння від 25.09.2015 року, згідно якого обвинувачена ОСОБА_7 25.09.2015 року перебувала у стані алкогольного сп`яніння;
- даними висновку медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивних речовин та стану сп`яніння від 25.09.2015 року, згідно якого обвинувачений ОСОБА_5 25.09.2015 року перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.09.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_15 заявила, що серед пред`явлених їй осіб, вона впізнала особу під №3 ( ОСОБА_7 ), як на таку, яка нанесла їй тілесні ушкодження 25.09.2015 року біля ринку «Добробут» у м.Львові;
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.09.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 заявив, що серед пред`явлених йому осіб чоловічої статі, він впізнав особу під №3 ( ОСОБА_5 ), як на такого, який наніс йому тілесні ушкодження 25.09.2015 року біля ринку «Добробут» у м.Львові.
Суд, керуючись ст.94 КПК України, оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, з урахуванням точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, та взаємозв`язку, з урахуванням того, що у справі забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин в їх сукупності та дійшов висновку про недоведеність вини обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, виходячи з наступного.
Суд приймає до уваги покази потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , які у судовому засіданні показали, що обвинувачена ОСОБА_7 наносила тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_15 , а обвинувачений ОСОБА_5 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

Підстав оговорювати обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , судом не встановлено, не наведені докази про існування таких підстав і стороною захисту.
Суд також приймає до уваги покази обвинуваченої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні суду пояснила, що вона дійсно шарпала за одяг потерпілу ОСОБА_15 та штовхнула останню, від чого та впала на землю.

Приймає до уваги суд також наступні докази: протоколи пред`явлення особи для впізнання від 25.09.2015 року, згідно яких ОСОБА_15 впізнала особу ОСОБА_7 як таку, що наносила їй тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_12 впізнав особу ОСОБА_5 як такого, що наніс йому тілесні ушкодження.
Суд приймає до уваги висновки експертів №1662 та №1664 від 25.09.2015 року, оскільки у таких зазначено, що у ОСОБА_15 та ОСОБА_12 виявлено легкі тілесні ушкодження, які могли утворитися 25.09.2015 року.
Вищевказані докази суд вважає належними та допустимими та такими, що доводять винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Окрім того, оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_5 в частині заперечення своєї вини у вчиненні вищевказаного злочину, суд не приймає їх до уваги та визнає їх неправдивими, оскільки невизнання своєї вини обвинуваченим, суд розцінює як метод захисту, який обрав останній. Вони спростовуються вищевказаними доказами. Суд розцінює їх як спосіб захисту та намагання обвинуваченого ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Таким чином суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю належними, достовірними та достатніми доказами у їх сукупності.
У свою чергу, суд не приймає до уваги протокол пред`явлення особи для впізнання від 25.09.2015 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 заявив, що серед пред`явлених йому осіб чоловічої статі, він впізнав особу під №3 ( ОСОБА_6 ), як на такого, який був присутній 25.09.2015 року разом з особами, які наносили йому тілесні ушкодження біля ринку «Добробут» у м.Львові, оскільки такий не підтверджує, що обвинувачений ОСОБА_6 наносив потерпілим тілесні ушкодження.
Суд також не приймає до уваги висновок експерта №72 від 11.01.2016 року, оскільки такий не підтверджує того, що у ОСОБА_6 25.09.2015 року виявлено тілесні ушкодження. Натомість у такому зазначено, що у вказаного обвинуваченого при обстеженні травматологом в поліклініці у вересні 2015 року діагностовано забій лівого колінного суглобу, тобто не зазначено точної дати виявлення вказаних тілесних ушкоджень та такий не містить відомостей, які мають значення у даному кримінальному провадженні.
Суд також не приймає до уваги покази потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , оскільки такі не містять відомостей, які мають значення у даному кримінальному провадженні.
Дані висновку експерта №1665 від 25.09.2015 року, згідно якого у ОСОБА_14 виявлено синці на лівій руці, на грудях зліва, садна на лівій руці, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути протягом доби та відносяться до легкого тілесного ушкодження, суд не приймає до уваги, оскільки потерпілий ОСОБА_14 у судовому засіданні суду пояснив, що вказані тілесні ушкодження утворилися у нього внаслідок зайняття спортом.
Суд не бере до уваги у якості доказів інші відомості, які отримані під час досудового розслідування, оскільки вважає їх такими, що вони не встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що прокурор в судовому засіданні не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що обвинувачені скоїли грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України, не довів та не спростував доводи обвинувачених та потерпілих, що обвинувачені за попередньою змовою групою осіб порушували громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю.
Виходячи з наведеної сукупності доказів, враховуючи положення ст.62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, суд обґрунтовано дійшов висновку, що в діях обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, внаслідок чого діяння обвинувачених необхідно перекваліфікувати на ч.1 ст.125 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне легке тілесне ушкодження.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 р.) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченим ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого. Зокрема те, що ОСОБА_5 вину свою не визнав, раніше не судимий, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, на момент вчинення злочину працював старшим обслуговуючого персоналу і охорони Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, має вищу освіту, а тому суд дійшов висновку, що достатнім обвинуваченому буде покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_5 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності, оскільки з дня вчинення ним злочину минуло два роки, тобто сплили строки давності.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 року у вигляді особистого зобов`язання необхідно скасувати.

У відповідності до ст.12 КК України злочин, скоєний обвинуваченою ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_7 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченої. Зокрема те, що ОСОБА_7 вину свою визнала частково, раніше не судима, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, має середню освіту, не одружена, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює касиром в супермаркеті «Близенько» ПП «Мережа Сервіс Львів», а тому суд дійшов висновку, що достатнім обвинуваченій буде покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, оскільки її виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Однак, згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Згідно ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент вчинення злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, ОСОБА_7 мала і має на утриманні двох дітей: ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження копіями свідоцтва про народження.
Вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинила 25.09.2015 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_7 амністії, передбачених ст.9 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_7 поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 року у вигляді особистого зобов`язання необхідно скасувати.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».
Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barbera Messegu ahd Iabardo v Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.
Відповідно до роз`яснень п.23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до вимог ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.284 КПК України підставою для закриття провадження є не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність постановлення виправдувального вироку відносно ОСОБА_6 з мотивів встановлення у судовому засіданні підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 року у вигляді особистого зобов`язання необхідно скасувати.

Цивільні позови у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про амністію у 2016 році», ЗУ «Про застосування амністії в Україні», ст.ст.284, 370-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді двохсот годин громадських робіт.

На підставі п.1 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного покарання за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 року у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

ОСОБА_7 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді ста сорока годин громадських робіт.

Відповідно до п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнити засуджену ОСОБА_7 від призначеного покарання.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 року у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, та виправдати його у зв`язку з наявністю підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.02.2016 року у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1