н/п 1-кп/490/404/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м.Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування кримінального провадження №0000211, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с. Шевченкове Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який проходив службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України. Сторони кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , ВСТАНОВИВ: 25.03.2014 року громадянин ОСОБА_3 (до 17.09.2014 року прізвище Кашульський) ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 ) від 25.03.2014р. № 68 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 аеромобільно-десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону зазначеної військової частини.

28.08.2014 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

23.03.2017 о 14 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 (теперішня назва НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 ) чим повідомив про себе, як про військовослужбовця, та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків. Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишені військової частини тривалістю понад один місяць за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно самовільно залишив військову частину, так як його дружина потребувала допомоги щодо догляду за хворою дитиною. Весь час він перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, він добровільно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 . У вчиненому щиро кається. На даний час звільнений із Збройних Сил.
Однак, вказані обвинуваченим тяжкі сімейні обставини, хоча й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, та не усувають кримінальну відповідальність за злочин, оскільки не позбавляли обвинуваченого фактичної можливості виконувати свої службові обов`язки. При цьому обвинувачений мав право у встановленому законом порядку звернутись із заявою про надання відпустки у зв`язку із сімейними обставинами чи про звільнення, однак цим правом не скористався.
За таких обставин, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), тривалістю понад один місяць і кваліфікує його дії за ч.3 ст.407 КК України (в редакції закону до 05.03.2015 року).

При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ: ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України (в редакції закону до 05.03.2015 року) і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1