УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м.Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному №0011244 від 23.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011244 від 23.09.2017, про арешт майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що 17.07.2017 по АДРЕСА_2 , невстановлені особи шляхом використання завідомо підроблених документів шляхом обману заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 .
Так, 17.07.2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який засвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 . Відчужувана квартира на час укладання вказаного договору належала продавцю ( ОСОБА_5 ) на підставі договору дарування за реєстраційним № 3082 від 12.08.2008, посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 , яка була зареєстрована на праві власності 10.09.2008 КП Київське міське БТІ за реєстровим № 2119.
Проте, досудовим розслідуванням встановлено, що згідно відповіді приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_8 , останній 12.08.2008 не посвідчував договір дарування квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Одночасно з цим встановлено, що згідно відповіді КП Київське міське БТІ станом на 06.11.2017 згідно з даними реєстрових книг вказаної установи квартира АДРЕСА_1 на праві власності була зареєстрована за ОСОБА_9 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_10 , на підставі договору купівлі-продажу від 17.01.2018 між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .
Враховуючи, що має місце факт можливого підроблення документів, то даний об`єкт нерухомого майна у вказаному кримінальному провадженні є предметом кримінального правопорушення, на який зазіхають треті особи. Відповідно до цього винесено постанову про визнання квартири АДРЕСА_1 речовим доказом у кримінальному провадженні.
Постановою прокурора від 17 травня 2018 року, зазначене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення.
Прокурор подане клопотання підтримав.
Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження слідчий суддя прийшов до такого висновку.
В провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0011244, внесені 23.09.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2, ч. 6 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Як вбачається з долучених до матеріалів клопотання документів, зокрема постанови від 17.05.2018 року вищевказані речі визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні оскільки зберегли на собі його сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному №0011244 від 23.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 та заборонити використовувати та розпоряджатись будь-яким особам вказаним майном.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1