АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 597/655/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/34/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст126 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника обвинувачених ОСОБА_9

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Заліщицької місцевої прокуратури на вирок Заліщицького районного суду від 02 листопада 2017 року,-

В с т а н о в и л а :

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торське Заліщицького району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із базовою вищою освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, одруженого, на утриманні має неповнолітнього сина, раніше не судженого,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Хинючі Володимерецького району Рівненської області, жителька АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із повною вищою освітою, працюючої вчителем загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів с.Іване-Золоте, одруженої, на утриманні має неповнолітнього сина, раніше не судженої,

визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.126 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Згідно вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувались в тому, що 30 березня 2017 року біля 17 години 30 хвилин під час перебування в себе на городі, що в с.Іване-Золоте Заліщицького району у них виник словесний конфлікт з ОСОБА_10 , яка в той же час також перебувала в себе на городі, що межує з господарством сім`ї ОСОБА_12 . В ході даного конфлікту ОСОБА_7 умисно кинув у ОСОБА_10 грудкою землі, влучивши у спину, чим завдав останній фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_8 умисно нанесла ОСОБА_10 один удар тупим кінцем сапи в праве стегно, спричинивши останній фізичного болю без спричинення тілесних ушкоджень. В подальшому, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_10 за одяг та умисно вдарив обличчям до землі, чим завдав їй фізичного болю і не спричинив цим тілесних ушкоджень. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 перевернув ОСОБА_10 на спину та сів на неї зверху, зловив її за плечі і умисно вдарив головою об землю, завдавши цим потерпілій фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що ні органом досудового розслідування, ні потерпілою не було надано суду доказів, які б підтверджували пред`явлене обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Винуватими за ч.1 ст.126 КК України та призначити їм покарання у виді 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. в дохід держави. Мотивує свої вимоги тим, що судом було допущено неповноту дослідження доказів та невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції не проаналізував досліджені докази у справі і не дав їм належної оцінки, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисника, які просять вирок суду залишити без змін, а апеляцію прокурора без задоволення, думку прокурора, який просить задовольнити його апеляційну скаргу, з мотивів, викладених у ній, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України,яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд відповідно до вимог кримінального процесуального закону у судовому засіданні перевірив усі зібрані на досудовому слідстві докази, на підставі яких ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та дав їм належну оцінку, на підставі чого обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність в їх діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Також при винесенні вироку судом першої інстанції правильно було враховано положення ст.17 КПК України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Так, постановляючи по справі виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, суд правомірно зазначив, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 умисно завдавали удари, побої або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, не надано.

Такі висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, який інкримінується обвинуваченим ґрунтуються на повно досліджених доказах, які наявні в матеріалах провадження та ствердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , показам яких суд дав належну оцінку та у вироку достатньо мотивував. При цьому, судом першої інстанції була дана також оцінка і показам свідків зі сторони обвинувачення ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які не були очевидцями події, а про побиття потерпілої їм було відомо зі слів самої потерпілої. Щодо показів свідка ОСОБА_21 , то суд їх оцінив критично, виходячи з того, що між ним та ОСОБА_13 існує судовий спір з приводу усунення перешкод у здійсненні права власності, що підтверджується наявним у справі рішенням суду.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що покази свідка ОСОБА_17 є суперечливими та не відповідають дійсності, зокрема в частині що стосується години, коли її зустрів обвинувачений ОСОБА_7 з автобуса, оскільки такі покази не відповідають розкладу руху автобусів, наданого стороною обвинувачення.

Колегія суддів вважає такі твердження апелянта голослівними, які не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку, при цьому не заявляє клопотання про дослідження доказів.

На необхідність дотримання принципу безпосередності дослідження доказів при постановленні вироку судом апеляційної інстанції наголошує Верховний Суд України в своїй постанові від 21 січня 2016 року, в якій зазначає, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 ст 94 КПК України і сформувати повну та об`єктивну оцінку фактичних обставин конкретного кримінального провадження.

Крім того, необґрунтовано апелянт посилається і на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку судом в повному обсязі досліджені зібрані докази, які у відповідності до вимог ст 94 КПК України оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення.

Відповідно до ч.3 ст.409 КПК України суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Порушень вимог закону, які можуть бути підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок місцевого суду відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Заліщицької місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2