Справа № 588/215/17
№ провадження 1-кп/588/10/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2018 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тростянці кримінальне провадження відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Тростянець Сумської області, з професійно-технічною освітою, є військовослужбовцем, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 КК України,
за участі учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 19.01.2017 близько 20 годині 20 хвилин, маючи неприязні відносини з ОСОБА_9 , які виникли між ними через конфлікт, прийшов до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у якому мешкає разом з родиною ОСОБА_9 , з метою поговорити та врегулювати конфлікт. Знаходячись поряд з вказаним господарством, ОСОБА_7 , умисно, свідомо, порушуючи гарантоване ст.30 Конституції України право ОСОБА_9 на недоторканість його житла, знаючи, що йому заборонено вхід на територію вищевказаного домоволодіння без дозволу володільця, скориставшись тим, що ОСОБА_9 перебував у той момент у будинку вищевказаного господарства, ОСОБА_7 пройшов через хвіртку паркану, пошкодивши на ній замок, таким чином незаконно проник до подвір`я вказаного господарства. Після цього відкрив вхідні двері у будинок та зайшов всередину. У приміщенні будинку на той час знаходився ОСОБА_9 та його родина. Між ОСОБА_7 та господарем домоволодіння виникла сварка з вищевказаного приводу, у ході якої останній викликав працівників для фіксації протиправних дій ОСОБА_7 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням за частиною 1 статті 162 КК України винним себе не визнав повністю, просив його виправдати, і суду показав, що приблизно 17-18 січня 2017 року подзвонив менший син ОСОБА_10 і повідомив, що бачив ОСОБА_9 , який висловлював йому погрози на адресу їх родини, але на ці слова потерпілого обвинувачений особливо не звернув уваги. Потім дізнався, що у ОСОБА_9 живе інший його син ОСОБА_11 , з яким потерпілий напередодні домовились напиляти у лісі дров, на що ОСОБА_11 погодився, він навчений пиляти дрова. Коли їх удвох викрили під час незаконної порубки в лісі, ОСОБА_9 всю вину переклав на ОСОБА_11 , лише його оштрафували, а ОСОБА_9 , незважаючи на те, що це було його ідея, його пилка і його автомобіль, ніяк не покарали. Дізнавшись, що син ОСОБА_11 перебуває у ОСОБА_9 , обвинувачений вирішив піти до нього поговорити. Це було 19 січня - ОСОБА_12 , він був вдень у с.Климентове, з директором лісгоспу випили по чарочці 50-70 гр. Вподальшому повернувшись з с.Климентове, пішов до домогосподарства потерпілого по вул.Зарічній, ще було видно близько 16 год., постукав, але ніхто не відчинив. Подумав, що його побачили і тому не відчиняють, тому вирішив прийти пізніше. В цей же день пізніше увечері прийшов знову до ОСОБА_9 , декілька разів постукав, ніхто не відчиняв, почекав, палив цигарку, потім «психанув» і ударив один раз по воротах ногою скраю на рівні свого плеча і хотів піти. Перевіряв хвіртку, вона була зачинена. Замок у хвіртці не пошкоджував. Потім почув рухи, «защелку», взявся за ручку і хвіртка відчинилась, побачив, що у дворі стоїть потерпілий, якого він спитав про те, чого не відчиняє, чого боїться. В руках у ОСОБА_9 була чи сокира, чи «колок», точно не знає, оскільки було темно, він запросив у хату поговорити, на що обвинувачений погодився, оскільки і мав намір поговорити. Зайшовши у хату, одразу почув поштовх у спину, впав на підлогу, потерпілий «навалився» зі спини, почав кричати дружині, щоб вона викликала поліцію, він опір не став чинити, вирішив чекати поліцію, щоб не погіршувати ситуацію. У будинку були ще теща потерпілого та діти. Потім його привезли до відділення поліції, додому повернувся біля 01 год. ранку, розповів дружині. Син ОСОБА_11 прийшов додому через три дні. ОСОБА_7 вказав, що сокирою не замахувався на членів родини ОСОБА_9 . До цієї події у ОСОБА_9 був останній раз за рік чи півтора року. ОСОБА_7 посилався на те, що родина ОСОБА_9 його умисно обмовляє, оскільки хочуть від нього гроші, конкретних пропозицій від них не було, але були натяки. Обвинувачений вказав, що цивільний позов потерпілого не визнає, заперечив проти його задоволення.
Отже, обвинувачений під час допиту не заперечив наявність конфлікту та неприязних відносин із ОСОБА_9 напередодні події, що мала місце 19.01.2017 року, визнав факт пошкодження у вечері 19.01.2017 року воріт у домоволодінні, де мешкає родина ОСОБА_9 , у виді однієї вм`ятини, що утворилась на рівні його плеча від удару ногою, інші обставини пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 заперечив.
Суд, дослідивши надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності дійшов висновку, що версія обвинуваченого в частині того, що він увечері 19.01.2017 зайшов на подвір`я та у будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , саме на запрошення ОСОБА_9 поговорити, спростовуються показаннями допитаних у ході судового розгляду кримінального провадження потерпілого, свідків сторони обвинувачення, протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 суду показав, щоОСОБА_7 він знає 30 років, з обвинуваченим вони є троюрідними братами та кумами, оскільки дружина ОСОБА_13 хрестила у нього дитину. У будинку по АДРЕСА_2 він з родиною проживає восьмий рік, вказаний будинок вони придбали у 2010 році, хоча нотаріально право власності на цей будинок ще не оформлено, він має лише генеральну довіреність на продаж цього будинку. 19.01.2017 було свято ОСОБА_14 . Потерпілий «порався» по господарству, а потім почав розпалювати плиту, щоб натопити у хаті. Після 20 години він почув два удари у хвіртку, спочатку подумав, що не зачинив двері на город. Хвіртку на вулицю він зачиняє завжди на замок, щоб ніхто не вибіг на вулицю з дітей, де їздять машини. Діти були на кухні. Потім відчинилися двері у хату і він почув крик дитини. Він вийшов із котельні і у коридорі побачив у п`яному вигляді ОСОБА_15 із сокирою в руках, який кричав, що їх порубає. Донька ОСОБА_16 відразу втратила свідомість. Ні він особисто, ні члени його родини не дозволяли ОСОБА_7 заходити у будинок. Потерпілий ледве його звалив і не відпускав, дружина з тещою відняли у нього сокиру, а ОСОБА_9 на ньому зверху сидів 40 хвилин у приміщенні кочегарки поки не приїхали працівники поліції. Сокира, що була у ОСОБА_7 , в руках належить потерпілому, оскільки він її сам залишив на порозі, коли рубав дрова. Горгопа її взяв, коли йшов до хати, її було видно, оскільки світло у двір було ввімкнене. Хвіртка була зачинена, він особисто її перед цим зачиняв, але при ударі замок було вивернуто у сторону вулиці. На відстані приблизно 60 см від землі у творилася вм`ятина на хвіртці. З лівої сторони з вулиці вибита створка профлиста, погнутий каркас. Приїхали працівники поліції у складі із слідчим ОСОБА_17 , які взагалі не побачили кримінального проступку, сокира лежала на підлозі, однак її ніхто з працівників поліції не забрав, хоча потерпілий на цьому наголошував, просив зафіксувати відбитки пальців. У присутності працівників поліції він кидався битися, вони у нього запитували чим він завдав таких пошкоджень на хвіртці та воротах, на що ОСОБА_13 відповів, що головою. Коли приїхала швидка доньку ОСОБА_18 та тещу забрали до лікарні. Горгопа своїх дій ніяк не пояснював, а лише погрожував навіть у присутності працівників поліції, і фельдшер це теж чула. ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_13 приходив тоді мабуть поговорити з сином, якого він з дружиною вигнали з дому. Напередодні цієї події ОСОБА_9 одного дня приїхав з роботи, син обвинуваченого ОСОБА_19 сидів у них і плакав, говорив, що його вигнали з дому, батько вирвав з паспорта сторінку прописки, та він написав на батька заяву. І вони з дружиною залишили ОСОБА_11 жити у них, про це знав його брат ОСОБА_20 . Жив він у них близько півтора тижня. Приблизно 9-10 січня 2017 ОСОБА_21 поїхав до своєї дівчини у ОСОБА_22 . Перед цим він ходив додому, де вкрав якісь гроші, каблучку, дозвіл на зброю і сказав, але ОСОБА_23 йому відповів, щоб він забирав свої речі і йшов від нього, або нехай поверне їм викрадене. Чи повернув він викрадені речі батькам, він не знає. Ніхто ніколи з його родини не дозволяли ОСОБА_13 заходити до будинку без їх дозволу. Останні 4 роки до цієї події ОСОБА_13 до них додому не приходив. Потерпілий вважає, що ОСОБА_13 приходив до нього через свого сина, оскільки перед цим на прохання ОСОБА_24 29.12.2016 вони поїхали у ліс рубати дрова для квартири, яку він знайшов собі, і їх у лісі затримали працівники поліції. При цьому протокол склали відносно ОСОБА_25 , незважаючи на те, що його батько ОСОБА_26 працював і працює у лісгоспі. Вони з дружиною після цього ходили до ОСОБА_13 уладнати ситуацію, але їх вигнали з дому.

Також потерпілий підтримав цивільний позов, пояснив, що він просить стягнути вартість воріт і хвіртки, які він витратив на встановлення, що складає 6012 грн. На лікування доньки він витратив 2300 грн., оскільки вона місяць лікувалася в м.Одесі, дитині поставили діагноз «нервовий зрив», вона не спала ночами. Перед цим вони вилікували дитину, але події, що сталися 19.01.2017 знову викликали дане захворювання. Вказаними неправомірними діями потерпілому також було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 10000 грн. Таким чином, ОСОБА_9 просив стягнути з ОСОБА_7 8312 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Крім показань потерпілого обставини проникнення ОСОБА_7 до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у якому мешкає разом з родиною ОСОБА_9 , за обставин установлених судом підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 .

У судовому засіданні у присутності педагога ОСОБА_30 малолітня ОСОБА_27 під час допиту як свідка пояснила, що скільки себе пам`ятає, вона весь час проживає разом з родиною по АДРЕСА_2 . Знає обвинуваченого, якого звуть дядько ОСОБА_31 , бачила його у себе вдома. Останній раз вона бачила дядька ОСОБА_32 , коли він замахнувся на неї сокирою. Точної дати вона не пам`ятає, але після Нового року взимку того дня були вдома мама, тато, брати ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та сестри ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , а вона з бабусею розмовляла на кухні. Того вечора мама була у залі та дивилася телевізор разом з іншими дітьми. Близько 21 години вони почули великий стук, наче хтось сильно вдарив кулаком у ворота. Вона вибігла у коридор і у хату зайшов дядько ОСОБА_31 із сокирою в руках та замахувався на неї, при цьому говорив, що усіх їх порубає. Держак у сокири був білий, вона впізнала сокиру батька, бо він нею рубав дрова у дворі. Де того дня батько залишив сокиру, вона не знає. Її батько вихватив у нього ту сокиру. Вона злякалася і закричала. На крик вибігли мама і бабуся. Після цього вона не пам`ятає нічого. Хвіртку у двір батько завжди закриває на замок ключем. Хвіртка та ворота після того випадку погнуті, поломку вона побачила вранці наступного дня. Вона не пам`ятає, щоб того вечора до них приїздили працівники поліції чи медичної допомоги. Наскільки часто ОСОБА_13 до них заходив, вона не пам`ятає. Не чула, щоб хтось із дорослих дозволяв йому заходити. Після цього випадку вона лікувалася у санаторії в Одесі, їздили на консультацію до лікаря в м.Суми. ОСОБА_27 вказала, що до цього випадку у школі вона навчалася добре, а після цього стала відставати від програми.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні показала, що вона є співмешканкою потерпілого, знає обвинуваченого, його дружина хрестила у них дитину. У будинку за адресою: АДРЕСА_2 вони постійно проживають із серпня 2010 року, проводять ремонти, сплачують комунальні послуги. Гроші за будинок вони віддали власнику, але документально ще не оформили, вони володіють всіма документами на будинок, їм їх віддав власник будинку. В будинку їх родина не зареєстрована. Для переоформлення будинку чекають коли з Росії приїде господар. На ОСОБА_38 господар будинку залишив генеральну довіреність на цей будинок. У цьому будинку зареєстрований лише його власник ОСОБА_39 . 19.01.2017 увечері свідок з дітьми сиділа у залі і дивилася телевізор. Того дня її матір ОСОБА_29 виписали з лікарні додому і вона попросилася до них на пару днів. Мати свідка з дітьми ходила святити воду до криниці, а коли прийшла, то говорила, що бачила їхнього п`яного кума ОСОБА_40 . Згодом ОСОБА_28 почула три сильні удари по воротах, спочатку подумала, що прийшов випивший сусід, який іноді до них заходить. Точно вона не знає, чи запиралася того вечора хвіртка на замок, хоча хвіртка завжди замкнена на замок, оскільки поряд траса, де їздять машини і з двору можуть вискочити діти. ОСОБА_41 сидів коло плити, яка була відгороджена шторкою від коридора. Мати свідка ( ОСОБА_29 ) з донькою ОСОБА_42 в цей час були на кухні. Перед цим чоловік «порався» по господарству і зайшов до хати. Чи рубав він того дня дрова, вона не пам`ятає. Після того, як чоловік рубає дрова, сокиру може залишити у дворі, чи у бєсєдці. Згодом вона почула якийсь крик, і коли віддала доньці Ані дитину, яка заснула у неї на руках, вибігла до коридору, побачила, як чоловік звалив ОСОБА_32 і кричав, щоб виривала у нього з рук сокиру. Це була їхня сокира. Донька ОСОБА_16 лежала на підлозі. ОСОБА_41 сидів зверху на ОСОБА_13 , а вона підійшла до нього, наступила ногою на руку і вихватила сокиру. ОСОБА_7 був у стані сильного алкогольного сп`яніння і погрожував їх порубати. Це відбувалося у приміщенні коридору, ОСОБА_13 лежав ногами до плити. Коли викликали поліцію, чекали їх 40 хвилин, а коли вони приїхали сокиру на експертизу не вилучали чомусь. Коли викликали швидку допомогу, доньку разом з матір`ю ОСОБА_29 забрали до лікарні. Після цього на воротах вгорі і на хвіртці у нижній частині були пошкодження, наче дірка, вибитий профлисток. Замок був вибитий та надломаний, але вони його поміняли. До цього ніяких пошкоджень на замку, воротах та хвіртці не було, бо вони нещодавно їх поставили. Двоє старших дітей дуже перелякалися цих подій. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_13 нічого не пояснював, а лише сказав: «Вибачте, я п`яний». Поки їхала поліція вони його тримали, бо він був сильним чоловіком і одному ОСОБА_43 його було не вдержати. Донька ОСОБА_16 була дуже перелякана, дуже бліда, її всю колотило, вона не могла сказати і слова і їй накололи уколів. Коли наступного дня чи через день вона пішла до шкоди, дзвонила вчителька і говорила, що у неї носом сильно йшла кров, у неї був сильний нервовий зрив. Донька боїться проходити повз будинку ОСОБА_13 , коли йде до шкоди чи повертається зі школи. Після цього дитина проходила лікування в санаторії в ОСОБА_44 . Також чоловік возив доньку у місцеву лікарню та в м.Суми. Горгопі ніколи не дозволяли заходити у двір. Перші два роки вони з родиною ОСОБА_13 добре кумували, а потім вже не так. Останнього разу не приходили вони до них на «Вечерю» перед Різдвом і на день народження дитини. Дозволу ОСОБА_13 на те, щоб він перебував у них у будинку вони не надавали ніколи, лише тільки тоді, коли вони їх запрошували у гості і то, у гості вони запрошували лише дружину ОСОБА_13 , оскільки вона хрестила у них дитину.

З приводу перебування у них у будинку сина обвинуваченого, ОСОБА_28 пояснила, що у грудні 2016 року, син обвинуваченого ОСОБА_21 був у них вдома. Він подзвонив їй і сказав, що йому треба з нею терміново поговорити, і вона його запросила додому з дозволу чоловіка. Він прийшов до них, попросив кави, поїсти, бо 3 дні як голодний і попросився до у них трохи пожити, бо його вигнали з дому, а він живе на вокзалі, його «ганяє» поліція. Термін його проживання вони не обговорювали, але їй було його шкода і вони дозволили. Він говорив, як тільки знайде собі квартиру, то відразу піде від них. Він проживав у них десь із 25-26 грудня, але скільки точно часу не пам`ятає. На Новий рік та на Різдво він їздив у Краснопільський район до своєї дівчини. Вдень він ходив на роботу до свого брата ОСОБА_45 , увечері приходив додому. Оскільки у них місця у будинку не багато, він спав у них на кухні на двох кріслах. Горгопам вони не повідомляли про це, оскільки ОСОБА_11 просив не повідомляти, він з батьком посварився. Його менший брат знав, що ОСОБА_11 проживає у них. Перед тим як йти з роботи додому, він завжди дзвонив і запитував, чим ми займаємося, чи вони вдома, що добре вона готує на вечерю та інше. Десь за 5-6 днів до події він уже не став у них проживати. З членів його родини до них ніхто не навідувався.

Свідок ОСОБА_29 суду показала, що потерпілий є її зятем. 19.01.2017 вона після лікарні поїхала до доньки, яка тривалий час проживає по АДРЕСА_2 разом з чоловіком ОСОБА_9 та дітьми. Близько 19 години вона посвятила воду і прийшла додому до доньки разом з онуками ОСОБА_42 та ОСОБА_46 . Вона прийняла ліки і на кухні з ОСОБА_42 стояла розмовляла. Потім приблизно о 20 годині почули якийсь шум на вулиці, наче хтось стукає у ворота. Спочатку вона подумала, що то ОСОБА_41 на вулиці дрова рубає, хоча він сидів у хаті біля плити. Вхідні двері у будинок були закриті, але на замок не зачинені. У цей час у хату залетів ОСОБА_13 з криком та сокирою з білим довгим держаком на витягнутій руці, наче замахувався. Він щось кричав на зятя і доньку, але вона з його слів нічого не зрозуміла, почула, що погрожував вбити, але чому, вона не знає. Її зять ОСОБА_41 у той час сидів біля плити, яка була у кухні відгороджена шторкою, і шторка була трохи привідкрита, щоб у хату йшло тепло. ОСОБА_41 став віднімати сокиру, донька ОСОБА_28 вийшла на крик. На відстані 3-5 метрів від ОСОБА_13 була онучка ОСОБА_16 , яка почала кричати, потім осунулася на підлогу і втратила свідомість. Ці всі події відбувалися у коридорі. Викликали поліцію, яка приїхала хвилин через 40, а то й більше. Також для ОСОБА_47 викликали швидку допомогу, яка приїхала після поліції. ОСОБА_29 після цього також стало погано. Працівники поліції тримали ОСОБА_7 , але останній намагався у їх присутності знову вчинити бійку, погрожував ОСОБА_43 , після чого вони закрили його у поліцейській машині. Хто саме був з працівників поліції вона не знає, але їх було чотири чоловіки. На воротах і на хвіртці зверху були великі вм`ятини з вулиці всередину двору, також на хвіртці побитий замок. Пошкодження до цього часу не відновлені. Коли вона приїхала з лікарні та після того, як з онуками святили воду цих пошкоджень не було, а з`явилися вони вже після того як приходив ОСОБА_7 з сокирою. ОСОБА_48 забрали до лікарні у зв`язку з тим, що вона втратила свідомість, коли побачила ОСОБА_13 з сокирою. Фельдшер їй та онуці поміряла тиск і забрали до лікарні. Біля двору на стовпі горіла лампочка, та коли працівники поліції оглядали ворота, де була дуже велика вм`ятина, довелося присвічувати ліхтарем. Де була сокира коли приїхали працівники поліції, вона не бачила. До доньки та онуків вона ходить досить часто, рази три на тиждень. Із родиною доньки та ОСОБА_13 у них були добрі відносини, вони є кумами, хоча жодного разу їх родину у гостях своєї доньки не бачила, а що потім між ними сталося, вона не знає. Дітей ОСОБА_7 та про те, чи проживав у родині доньки у січні 2017 року син ОСОБА_7 , вона не знає.

Указані показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , та ОСОБА_29 , які є очевидцями події, в цілому є логічними, послідовним, узгоджуються між собою та з показаннями потерпілого, а тому на переконання суду є належними доказами, які в сукупності підтверджують факт незаконного проникнення ОСОБА_7 без дозволу володільців житла увечері 19.01.2017 року до домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за обставин установлених судом, а також підтверджують види та характер заподіяних обвинуваченим пошкоджень майну потерпілого в результаті такого незаконного проникнення.

Характер пошкоджень, які утворились на воротах, хвіртці та замку у хвіртці після незаконного проникнення 19.01.2017 року ОСОБА_7 до домоволодіння, в якому мешкає родина ОСОБА_9 , крім показань обвинуваченого, який визнав вину у заподіянні однієї вм`ятини на воротах ударом ногою, показань потерпілого, свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_27 та ОСОБА_29 , також підтвердили допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 та ОСОБА_17 , які не були очевидцями події, а прибули одразу після неї на виклик.

Так, свідок ОСОБА_52 показала, що станом на 19.01.2017 час вона працювала фельдшером на швидкій допомозі, приїхала на виклик до дитини ОСОБА_53 за адресою: АДРЕСА_2 у темний період доби десь після 20 години. Коли вона заходила у двір, на верхній частині хвіртки з боку вулиці у сторону двору була якась вм`ятина, наче чимось придавили. Вона знає, що у цьому будинку проживають ОСОБА_54 з ОСОБА_55 та дітьми, оскільки її часто викликають до меншої дитини ОСОБА_47 . Коли вони приїхали там були працівники поліції, батьки дитини та бабуся. ОСОБА_7 вона у домогосподарстві ОСОБА_23 не бачила. Було видно, що ОСОБА_16 була чимось налякана та плакала. Коли вона її запитала що сталося, у дитини виступили слізки і вона розповіла, що її налякали, вона боїться і не хоче про це згадувати. Потім свідок почала її оглядати. Дитина не називала імені чоловіка, який її налякав. Вона послухала дитину, поміряла їй тиск, оглянула та забрали на лікарню разом з бабусею до чергового лікаря на консультацію у зв`язку з її психологічним станом. Вона знає, що дитину у лікарні після огляду педіатра не залишили, а відпустили додому. У процесі огляду дитини їй розповіли що у них сталося, що їх сусід ОСОБА_31 налякав дитину. На справність замка на хвіртці вона уваги не звертала, сокиру вона не бачила.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_56 показав суду, що 19.01.2017 він був на виїзді за зверненням ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає ОСОБА_9 з його дружиною ОСОБА_57 . Приїхали вони на виклик слідчо-оперативною групою у складі чотирьох чоловік увечері у темну пору доби, біля будинку на подвір`ї наче горіло світло, але точно не пам`ятає. Точно не пам`ятає, але на заборі чи воротах була чимала вм`ятина зі сторони вулиці у сторону двору. Замок хвіртки він не оглядав, а оглядав його слідчий. На скільки йому відомо ОСОБА_7 пошкодив забор та замок. На момент коли приїхала слідчо-оперативна група хвіртка була у відчиненому стані. Вдома на той час був ОСОБА_9 , його дружина, діти і ще якась жінка. У цей момент на території домоволодіння ОСОБА_23 був і ОСОБА_7 , сокири у нього він не бачив. На момент їхнього приїзду конфлікту не було, він нічого не бачив. ОСОБА_9 показував їм поломаний забор, який вони оглядали. Відразу після них приїхала і швидка медична допомога до дитини, у якому стані була дитина, він не знає, оскільки займався своєю справою, дитину не оглядав.

Свідок ОСОБА_58 суду показав, що станом на 19.01.2017 він працював на посаді оперуповноваженого Тростянецького відділення поліції і того дня був у складі слідчо-оперативної групи. Увечері після 18 години їм надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що йому пошкоджено забор. Вони групою у складі чотирьох осіб виїхали на місце події по вул.Зарічна, 91 в м.Тростянець, де їх зустріла дружина ОСОБА_23 , яка пояснила, що до них у будинок увірвався ОСОБА_13 з сокирою та ОСОБА_41 його скрутив. ОСОБА_59 був із металопрофілю синього кольору. На воротах і хвіртці були пошкодження, схожі на вм`ятини чи подряпини. У будинку були ОСОБА_23 , його дружина, діти, які бігали плакали, і мабуть теща. Справа від вхідних дверей у будинку майже в котельні лежав ОСОБА_13 на спині, а на ньому сидів ОСОБА_23 і тримав його за руки. Вони їх розмирили, ОСОБА_13 запросили у відділок, проти чого він не заперечував і вони його відвезли. Тілесних ушкоджень він ні в кого не бачив. Біля лежачого Горгопи ні відстані 1,5-2 метрів він бачив сокиру, але уваги на неї не звертав. У ОСОБА_13 були якісь спроби завдати тілесних ушкоджень потерпілому, але вони йому не дали цього зробити.

Допитаний в судовому засіданні як свідок слідчої дії старший слідчий Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумської області ОСОБА_17 , перебуваючи у складі слідчо-оперативної групи отримав повідомлення від чергового про те, що група реагування виїхала до ОСОБА_9 на вул.Зарічну у м.Тростянець за повідомленням про пошкодження хвіртки, а тому йому треба виїхати за указаною адресою і провести огляд місця події за повідомленням про пошкодження майна. Вже на той момент до відділення поліції привезли обвинуваченого ОСОБА_7 . Приїхавши на місце останнім з працівників поліції, побачив, що дійсно є пошкодження металопрофіля воріт та хвіртки, замок був зірваний. У присутності ОСОБА_9 оглянув і описав пошкодження, провів необхідні заміри, склав протокол, характер пошкоджень вказував на те, що удари наносились ззовні, з боку вулиці, було також пошкодження замка, точно не пам`ятає що саме, щось було з ригелем замка. Запитавши в інспектора ГРПП ОСОБА_60 про те чи всіх опитали та чи відбирали заяву у потерпілого, з`ясував, що заява не відібрана. Запропонував ОСОБА_9 написати заяву, який вказав, що він схвильований і сам не напише, тому ОСОБА_17 склав протокол прийняття заяви про вчинене правопорушення, в якому відобразив те про що, ОСОБА_9 його проінформував, зокрема про пошкодження хвіртки, воріт, про розмір шкоди тощо. Ці матеріали були передані ГРПП, лише пізніше дізнався про те, що мало місце проникнення до будинку. На місці події йому ніхто на сокиру не вказував, він прибув останнім серед працівників поліції до домогосподарства потерпілого, де на той час були працівники поліції та родина ОСОБА_9 , медичні працівники, яких викликали для доньки потерпілого, сина обвинуваченого - ОСОБА_25 не було. Пам`ятає, що була розмова про те, що ОСОБА_7 «ломився» до ОСОБА_9 , у результаті чого пошкодив хвіртку. ОСОБА_17 зазначив, що він не приймав рішення по цьому матеріалу, він був спочатку списаний, потім висновок про списання був скасований прокурором і було розпочато кримінальне провадження за фактом проникнення ОСОБА_7 в будинок, що була сокира, якійсь погрози.

Отже, показання указаних свідків ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_51 та ОСОБА_17 узгоджуються між собою та доповнюють один одне, не місять протиріч, тому визнаються судом належними доказами, що підтверджують характер пошкоджень майна потерпілого, що утворились у результаті незаконного проникнення ОСОБА_7 до житла родини ОСОБА_9 .

За клопотанням сторони захисту під час судового розгляду були допитані як свідки ОСОБА_63 , ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , та ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_63 показала, що є дружиною обвинуваченого, а Зайчикови є її кумами. Про те, що сталося між її чоловіком та потерпілим 19.01.2017, вона дізналася наступного дня вранці, коли чоловік повернувся з поліції. Раніше конфліктів між обвинуваченим та потерпілим не було, однак того дня чоловік хотів піти поговорити з ОСОБА_64 з приводу сина, щоб їх син повернувся проживати додому, оскільки він не жив вдома майже три тижні. Деякий час вони навіть не знали де їх син проживав. 19.01.2017 десь після 17 години її чоловік ОСОБА_31 пішов поговорити із ОСОБА_23 , надворі було темно. Із собою він нічого не брав, але був випивши. Того вечора чоловік додому не повернувся, а лише вранці наступного дня, при тому пояснив, що був у поліції, яку викликав ОСОБА_23 . Син ОСОБА_11 пішов від них приблизно 26-27 грудня 2016, після того, як чоловіку подзвонили на мобільний телефон і повідомили, що сина із ОСОБА_23 зловили у лісі в с.Климентове при порубці дерев. І коли син ОСОБА_11 повернувся додому, між ним та батьком стався конфлікт, після чого син пішов з дому. Вони намагалися зв`язатися із сином по телефону, але він на зв`язок не виходив. Також намагалися дізнатися у інших двох синів, але ніхто нічого не знав. Про те, що ОСОБА_11 проживає у ОСОБА_23 , їй стало відомо 19.01.2017 від чоловіка, якому хтось про це повідомив, хто саме вона не знає. Без дозволу ОСОБА_23 її чоловік до них приходив, але зайти у двір не міг, потрібно було стукати у хвіртку, щоб хтось із господарів відчинив хвіртку, лише тоді можна було пройти у двір. Хвіртка у них була завжди зачинена. Того вечора чоловік вирішив піти до ОСОБА_65 повернути дитину додому, але вона була проти, у чоловіка був святковий настрій і він вирішив піти забрати дитину.

Свідок ОСОБА_20 показав суду, що він є сином обвинуваченого. ОСОБА_23 знає з 2012 року, який є троюрідним братом його батька. Також його мати хрестила у нього дитину. Його брат ОСОБА_11 спілкувався із ОСОБА_23 , іноді сварилися та потім мирилися. Пам`ятає, що між братом ОСОБА_11 та їхнім батьком була сварка. Йому стало відомо про те, що брат живе у ОСОБА_23 після Нового року зі слів самого брата, коли ОСОБА_11 посварився з батьком. Проживав він у нього, наскільки йому відомо, десь тиждень. Як він йому розповідав, він у нього лише ночував, а вдень ходив десь у місто по своїх справах. Про конфлікт між братом та батьком йому відомо зі слів матері. 19.01.2017 у нього брата вдома не було. Того дня свідок їздив у м.Охтирка по товар, йому подзвонив батько і попросив його забрати із «Лісовичка», бо він був там і допомагав лісникам щось робити. І коли ОСОБА_66 повертався з м.Охтирка приблизно о 16-16:30 годині забрав батька, висадив його у м.Тростянець і більше його не бачив того дня. Батько тоді був випивши, але не п`яний, емоції у нього були позитивні. Про те, чи збирався того вечора батько кудись йти шукати ОСОБА_11 , він не знає. Де був брат ОСОБА_11 19.01.2017 він також не може сказати. Перед 18.01.2017 ОСОБА_11 батьки розшукували, дзвонили йому, але він не брав трубки.

Свідок ОСОБА_7 під час допиту пояснив, що він є сином обвинуваченого і проживає у м.Суми. ОСОБА_38 знає, особистих відносин з ним немає. До цих подій між батьками та родиною ОСОБА_23 були добрі відносини, ходили в гості, спілкувалися між собою. Про події 19.01.2017 він не знає нічого. Після 19.01.2017 йому дзвонив брат і говорив, що батько ходив до ОСОБА_65 з`ясовувати стосунки. Коли останній раз перед 19.01.2017 батько був у ОСОБА_23 , свідок не знає, і коли батько ходив до нього, йому не відомо.

Аналізуючи зміст показань указаних свідків слід дійти висновку, що дружина обвинуваченого та його сини ОСОБА_20 та ОСОБА_7 не були очевидцями обставин проникнення 19.01.2017 року обвинуваченого до домоволодіння, де проживає родина ОСОБА_9 , не були у вказаному господарстві в цей день ні безпосередньо до події, ні безпосередньо після неї, про ці події їм відомо зі слів обвинуваченого, а тому показання указаних свідків не підтверджують показань обвинуваченого і не спростовують показання потерпілого та показання свідків- очевидців події ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 щодо обставин незаконного проникнення та характеру заподіяної шкоди.

Показання свідків ОСОБА_67 та ОСОБА_7 суд визнає неналежними, оскільки вони не підтверджують жодних обставин пред`явленого обвинувачення, показання ОСОБА_68 підтверджують лише те, що обвинувачений увечері 19.01.2017 року пішов до домоволодіння ОСОБА_9 в пошуках сина ОСОБА_11 , що не заперечує і обвинувачений, і потерпілий, і вказує на наявність у нього мети проникнення до домоволодіння ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що обвинувачений є його батьком, з потерпілим були у товариських відносинах, на даний час з ним не спілкується. ОСОБА_7 під час допиту стверджував, що 19.01.2017 родина ОСОБА_23 була вдома і він також був у них у будинку і сидів на кухні. У дворі стояла машина ОСОБА_69 , на порозі світло не горіло. Хвіртка була зачинена на замок, господарі завжди її зачиняють. У період часу між 17 годиною та 20 годиною він почув, що хтось стукає у хвіртку. Вийшов ОСОБА_23 , відкрив вхідні двері до будинку і він почув батька голос. Батько голосно кричав, питав: «Де Вовка?», ОСОБА_23 сказав батькові, що сина немає. Свідок не вийшов, оскільки боявся батька, а поліз на горище, пройшовши повз вхідних дверей будинку та закрив вхід до горища дошками. Що у той момент було за дверима між батьком та ОСОБА_23 він не дивився. Потім вийшла дружина ОСОБА_23 , теща, і вони втрьох затягли батька у будинок та викликали наряд поліції. На горищі він просидів години півтори. Чи були якісь крики внизу, він не пам`ятає. Приїхав наряд поліції, а він весь час був на горищі, а коли наряд поліції поїхав звідти, він виліз і потихеньку пішов від них через городи, постояв покурив та пішов у сторону міста. Ночував він тоді на залізничному вокзалі. Напередодні цих подій у нього з батьком у грудні 2016 року стався конфлікт з приводу того, що він не зробив одну роботу, яку наказав батько. Він цього не зробив і пішов з дому в центр до м.Тростянець, де зустрів ОСОБА_23 і запитав у нього де можна зняти квартиру. ОСОБА_9 запропонував йому пожити у нього. Того вечора ОСОБА_11 пішов додому, зібрав свої речі і пішов проживати до ОСОБА_23 , а всім сказав, що пішов жити на квартиру. Він йому допомагав вдома, сидів з дітьми. З членам родини не спілкувався ні з ким, лише з старшим братом ОСОБА_70 , але йому нічого не говорив, а лише сказав що живе на квартирі. У родині ОСОБА_23 він проживав близько трьох тижнів до 19 січня 2017 року. 19.01.2017 вдень пошкоджень на паркані та хвіртці не було, з`явилися вони увечері. Було одне пошкодження наче вм`ятина вгорі на воротах з лівої сторони, був вигнутий кут профілю, наче хтось вдарив кулаком. Звідки взялася ця вм`ятина, він не знає, але вважає, що кулаком її не можна було зробити. Чи була пошкоджена огорожа, він не знає, хвіртка була без пошкоджень. Хвіртка на вулиці відкривається у середину, а двері у будинок на себе. Ці пошкодження він побачив вже після того, як поїхала поліція. До цих подій пошкоджень на воротах не було. ОСОБА_7 визнав, що перебуває на обліку у психіатра, у нього були травми голови, військову службу він не проходив.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_7 суд дійшов висновку, що в частині тверджень про його перебування у будинку ОСОБА_9 у момент приходу батька до нього увечері 19.01.2017 та перебування в момент події на горищі будинку, а також в частині його тверджень, що його батька ОСОБА_7 в будинок силою поза його волею втягнули потерпілий, його дружина ОСОБА_28 та теща ОСОБА_29 , суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки такі пояснення не є логічними, не узгоджуються навіть з поясненнями самого обвинуваченого, а також показаннями потерпілого та свідків очевидців ОСОБА_27 , ОСОБА_29 та ОСОБА_28 , які не підтвердили присутність у будинку ОСОБА_25 та перебування його у момент події на горищі будинку. Відхиляючи показання ОСОБА_7 суд також враховує його неприязні відносини на цей час з потерпілим, а також те, що він є близькою особою до обвинуваченого. Показання ОСОБА_7 узгоджуються з показаннями інших допитаних свідків та потерпілого лише в частині того, що хвіртка у домогосподарство ОСОБА_9 завжди зачинена на замок і що до 19 січня 2017 року пошкоджень огорожі домоволодіння, в якому проживає родина ОСОБА_9 не було.

Крім показань потерпілого, свідків, показання яких судом визнано належними, вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин установлених судом також доводиться іншими доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема, протоколами слідчих дій та іншими письмовими доказами.

Кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 КК України, відповідно до статті 477 КПК України є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілого.

Кримінальне провадження № 0000008 було розпочато 31.01.2017 прокурором на підставі заяви ОСОБА_9 від 24.01.2017 року, поданої до керівника Охтирської місцевої прокуратури, рапорта начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_71 від 30.01.2017 року про передчасність і незаконність рішення інспектора СРПП Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумській області ОСОБА_60 про списання матеріалу за зверненням ОСОБА_9 щодо проникнення ОСОБА_7 до його господарства, оскільки в діях ОСОБА_7 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 КК України. Постановою начальника Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_71 від 31.01.2017 року місцем проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000008 від 31.01.2017 року визначено слідчий відділ Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумській області (а.с.10-16 том 2).

Протоколом огляду місця події від 19.01.2017 та фототаблицею до нього, у домогосподарстві по АДРЕСА_2 підтверджуються види та характер пошкоджень, виявлених на огорожі указаного домоволодіння, зокрема, на лівій створці у лівому верхньому куті воріт виявлено вм`ятини на стику листів відходять від рами воріт всередину, в напрямку подвір`я у верхній частині до 20 см. Площа вм`ятини близько 50х70 см, пошкодження лакофарбового покриття листів металу в місці вказаної вм`ятини не виявлено. На хвіртці є врізний замок, ригель якого в положенні «відкрито». Висувний ригель рукоятки «втоплений» в механізм, при натисканні на рукоятку не виходить з механізму, що зі слів заявника є порушенням обстановки (а.с.62-64 том 1).

Протоколом огляду місця події від 16.02.2017 року та фототаблицями до нього, проведеного у домогосподарстві ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , також крім пошкодження воріт, зафіксовано, що хвіртка у нижній частині у місці кріплення металевого каркасу у передній частині у лівому кутку має також ушкодження у вигляді вм`ятини металевого листа профнастилу (а.с.66-68 том 1).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 16.02.2017 за участю потерпілого ОСОБА_9 підтверджується, що потерпілий на місці події за участі понятих продемонстрував приміщення коридору житлового будинку, куди проник ОСОБА_7 , входи до кухні та кочегарки, вказав, на приміщення кочегарки, де тримав ОСОБА_7 до приїзду поліції (а.с.70-73 том 1).

Факт належності домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , до житла ОСОБА_9 та його родини підтверджується довіреністю ОСОБА_72 , якою він уповноважив потерпілого продати указаний будинок з господарськими будівлями і спорудами, яка була чинною на 19.01.2017 року, довідкою виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 17.02.2017 року, якою підтверджується фактичне проживання ОСОБА_9 та членів його родини без реєстрації у вказаному будинку (а.с.49,52 том 1).

Даючи оцінку доводам сторони захисту про те, що оскільки будинок по АДРЕСА_2 не належить на праві власності ОСОБА_9 , а тому не є його житлом, суд не бере до уваги, виходячи з таких мотивів.

Слід зазначити, що недоторканість житла та іншого володіння особи, яке включає в себе й недоторканість приватного та сімейного життя, передбачає більш широкі права особи і у кримінальному процесуальному аспекті більш широке поняття житла та іншого володіння особи, ніж це визначено в цивільному і житловому праві.

Так, згідно з частиною другою статті 233 КПК під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться в постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. До іншого володіння особи належать транспортні засоби, земельні ділянки, гаражі, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого чи іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

При цьому кримінальним і кримінальним процесуальним законом не встановлено обов`язковості такої ознаки житла особи чи її іншого володіння, як належність їх особі на праві власності (що включає право володіння, користування і розпорядження майном) чи на праві володіння як одного з елементів юридично забезпеченого права власності і як вид права на чужі речі (статті 317, 395 ЦК).

Виходячи з принципу недоторканості житла та іншого володіння особи та з огляду на визначення поняття іншого володіння особи, наданого в частині другій статті 233 КПК, під ним розуміються предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливими або ускладнюють проникнення до них. При цьому зазначення про законне чи незаконне володіння як житлом, так і «іншим володінням» особи вказує на будь-які підстави набуття особою фактичного права володіння цим майном (права мати річ), яке може бути як пов`язаним, так і не пов`язаним з юридичною фіксацією цього факту (отриманням права на річ).

Такої позиції дотримується і Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року).

Таким чином, встановлення законності чи незаконності фактичного володіння особи житлом чи іншим володінням знаходиться поза межами диспозиції статті 162 КК.

Для визначення предмету цього злочину має значення лише встановлення, чи відноситься він до переліку матеріальних об`єктів, зазначених у статті 233 КПК, та чи підпадає цей об`єкт під ознаки фактичного володіння ним особи як житлом чи «іншим володінням», тобто чи проживала ця особа у будинку, утримувала земельну ділянку та фактично користувалася ними, незважаючи на спірність реалізації цих повноважень. Наявність спору щодо зазначених об`єктів не виключає фактичного володіння та користування ними.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.03.2016 у справі № 5-299кс15.

Як установлено судом на підставі показань потерпілого, допитаних свідків, досліджених письмових доказів, і цього не оспорює обвинувачений, потерпілий із співмешканкою ОСОБА_28 та дітьми користуються житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 вже понад 8 років, тобто тривалий час, встановили огорожу, постійно проживають в ньому, утримують його.

Проникнення на його територію в пізній час без дозволу володільця і без законних підстав, в тому числі з подоланням перешкоди огорожі, що складається з хвіртки, воріт та забору, є порушенням недоторканості житла особи, яке тягне настання відповідальності за частиною першою статті 162 КК.

Показання ОСОБА_7 в частині заперечення пошкодження замка хвіртки суд оцінює критично, оскільки його позиція є суперечливою і не узгоджується з показаннями потерпілого, допитаний свідків та протоколом огляду місці події від 19.01.2017 року. ОСОБА_7 під час допиту неодноразово зазначав, що коли стукав до потерпілого, то хвіртка була зачинена.

Таким чином, оцінивши указані вище докази сторони обвинувачення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин установлених судом у межах пред`явленого обвинувачення.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за частиною 1 статті 162 КК України як незаконне проникнення до житла особи.

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 24.01.2017 був притягнутий до адміністративної відповідальності за пошкодження 19.01.2017 листа металопрофілю на воротах та замка на хвіртці за адресою: АДРЕСА_2 , що було кваліфіковано судом за статтею 173 КУпАП (дрібне хуліганство) (а.с.53 том 1).

Захисник ОСОБА_7 ОСОБА_8 вважав, що обвинуваченого вже притягнуто до відповідальності за дії, викладені у пред`явленому обвинуваченні, а тому він не може на думку захисника притягатись до кримінальної відповідальності.

Проте, суд вважає такі доводи захисника необґрунтованими і відхиляє з таких підстав.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Частина 1 статті 61 Конституції забороняє притягати фізичну особу щонайменше двічі до юридичної відповідальності одного виду (цивільно-правової, кримінальної, адміністративної, дисциплінарної тощо) за одне й те саме правопорушення (цивільно правовий делікт, злочин, адміністративне або дисциплінарне правопорушення). В основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності за правопорушення (наприклад, за вчинення злочину особу може бути притягнуто до кримінальної і дисциплінарної відповідальності, при скоєнні крадіжки чи умисного знищення або пошкодження майна громадян винна особа може бути притягнута до кримінальної та цивільно-правової відповідальності).

Відповідальність за статтею 173 КУпАП настає за дрібне хуліганство, тобто нецензурну лайку в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян.

До «інших подібних дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян», зараховують: нанесення непристойних малюнків на тротуари, стіни, паркани, двері чи вчинення написів нецензурного змісту; безпідставне порушення спокою громадян телефонними дзвінками; справляння природних потреб у не відведених для цього місцях; поява у громадському місці в оголеному вигляді; знищення або пошкодження з хуліганських мотивів якого-небудь майна у незначних розмірах.

Об`єктом дрібного хуліганства є відносини громадського порядку, суспільної моралі та людської гідності.

Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 24.01.2017 ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного хуліганства у громадському місці, що проявилось вчиненні дій, що порушують громадський порядок і спокій громадян - пошкодження воріт та замка на хвіртці по АДРЕСА_2 . Натомість у цьому провадженні ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 КК України, що свідчить про те, що обвинувачений притягається до відповідальності іншого виду за правопорушення, яке за своїм об`єктом (право особи на недоторканість житла), та об`єктивною стороною відрізняється від правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Таким чином, притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 24.01.2017 року за статтею 173 КУпАП не виключає підстав для притягнення ОСОБА_7 до іншого виду відповідальності (кримінальної) за частиною 1 статті 162 КК України за вчинення кримінального правопорушення за обставин установлених судом у цьому кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_9 під час судового розгляду посилався на те, що ОСОБА_7 проник до його будинку з сокирою та погрозами на адресу його родини, а тому він не погоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 .

Відповідно до частин 1 та 3 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Враховуючи указані вимоги процесуального закону суд не може взяти до уваги посилання потерпілого ОСОБА_9 на те, що обвинувачений проникав до будинку з сокирою та погрожував йому та його родині, оскільки такі обставини відсутні в обвинувальному акті. Крім того, відповідно до статті 338 КПК прокурором не змінювалось обвинувачення в частині його обсягу та правової кваліфікації, а тому суд не може вийти за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, тим більше, якщо це погіршить його становище.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує тяжкість та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину свою не визнав, є особою віком 49 років, раніше не судимий (а.с.58 том 1), згідно довідки характеристики за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.59 том 1), проживає з дружиною та синами, є військовослужбовцем, з 22.11.2017 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України у АДРЕСА_3 (а.с.89 том 1), на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.54-56 том 1).

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не установлено.

З огляду на викладене, ураховуючи думку потерпілого, який просив суд суворо покарати потерпілого, ураховуючи характер вчиненого діяння, яким заподіяно шкоду потерпілому та його родині, яка не відшкодована обвинуваченим, з огляду на позицію останнього який вину свою не визнав, не усвідомив протиправності свого діяння, не усунув його негативних наслідків, а тому суд вважає, що відсутні підстави для призначення ОСОБА_7 найбільш м`якого покарання, передбаченого санкцією частини 1 статті 162 КК України - у виді штрафу, і обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити покарання за частиною 1 статті 162 КК України у виді обмеження волі на мінімальний строк.

Потерпілим заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, в якому він просить стягнути з обвинуваченого на його користь 8312 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що у результаті незаконного проникнення 19.01.2017 року ОСОБА_7 до належного ОСОБА_9 будинку були пошкоджені ворота, хвіртка та замок на хвіртці, що спричинило потерпілому шкоду у розмірі 6012 грн. Крім того, потерпілий посилався на те, що своїми неправомірними діями ОСОБА_7 налякав дружину потерпілого ОСОБА_28 та його дітей, чим спричинив йому моральну шкоду, яку ОСОБА_9 оцінив у розмірі 10000 грн. Після дій ОСОБА_7 потерпілий вимушений був звернутись за медичною допомогою для його малолітньої дитини. Під час лікування дитини потерпілої ОСОБА_27 , 2007 року народження, було витрачено 2300 грн. на придбання ліків.

ОСОБА_7 та його захисник заперечили проти задоволення цивільного позову, з огляду на невизнання обвинуваченим вини. Захисник посилався також на те, що потерпілим не доведено, що потерпілий є власником будинку, а тому не має право заявляти позов, оскільки не має довіреності від власника на представництво його інтересів. Також захисник вважав, що потерпілим не доведено наявність причинного зв`язку між діями ОСОБА_7 та моральною шкодою, у тому числі погіршенням стану здоров`я його дитини.
В силу статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як установлено судом на підставі протоколу огляду місця події від 19.01.2017 року від 16.02.2017 року при проникненні до домоволодіння ОСОБА_9 . ОСОБА_7 пошкодив ворота, у лівій створці у лівому куті яких утворилась вм`ятина - на стикі лист профнастилу відходить від рами воріт всередину (в напрямі подвір`я) до 20 см, площа вм`ятини близько 50х70 см.Хвіртка у нижній частині у місці кріплення металевого каркасу у передній частині у лівому кутку має також ушкодження у вигляді вм`ятини металевого листа профнастилу, пошкоджено висувний ригель врізного замка, який при натисканні на рукоятку не виходить з механізму (а.с.62 зворотній бік том 1). Зображення описаних пошкоджень відображено на ілюстративній таблиці до указаних протоколів (а.с.64 том 1).
Отже, характер пошкоджень воріт, хвіртки свідчить про те, що указане майно не є зруйнованим, може в подальшому експлуатуватись за призначенням, тобто не є в розумінні статті 1192 ЦК України втраченим майном, а тому збитки потерпілому підлягають відшкодуванню в розмірі реальної вартості робіт, необхідних для відновлення пошкодженого майна.
Потерпілий ОСОБА_9 розмір майнової шкоди внаслідок пошкодження воріт, хвіртки та замка хвіртки оцінив у сумі 6012 грн., надавши на підтвердження цих вимог видаткову накладну вартості придбаних ним у свій час нових воріт з калиткою - 3900 грн., профнастилу 1,17м*1,10м (2,106 кв.м.) синій у кількості 6 штук - 1380 грн. (6*230 грн.), ручки дверної FUARO - 590 грн., воротних навісів *28 2 штуки 142 грн. (2 х 71 грн.)(а.с.27 том 1). Потерпілий вказав, що документів підтверджуючих вартість врізного замка він немає.
Отже, потерпілий вважає, що шкода у виді двох вм`ятин на воротах та заборі та пошкодженого замка має бути усунена обвинуваченим шляхом відшкодування повної вартості воріт, хвіртки та дверної ручки.
З огляду на положення статей 22 та 1192 ЦК України, оскільки ворота та хвіртка не є втраченим майном і можуть бути шляхом ремонтних робіт приведені у первісний стан, вимоги потерпілого про відшкодування їх повної вартості є необґрунтованими.
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21.08.2018 року № 1003, призначеної судом для визначення розміру майнової шкоди завданої потерпілому та вартості відновлювального ремонту станом на час розгляду судом провадження, необхідного для усунення пошкодження воріт, хвіртки та замка у хвіртці, експерт дійшов висновку, що з урахуванням вартості робіт та матеріалів вартість відновлювального ремонту станом на 21.08.2018 року складає 944 грн. (а.с.74-88 том 2).
Указаний висновок експертизи суд визнає повним і об`єктивним, учасниками кримінального провадження він не спростований, а тому суд визнає його належним та допустимим доказом розміру майнової шкоди, яка підлягає відшкодування обвинуваченим на користь потерпілого.
Доводи сторони захисту про те, що оскільки потерпілий не є власником домоволодіння, а тому не має права на відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням воріт, хвіртки та замка, суд відхиляє, оскільки потерпілим надано видаткову накладну, згідно з якою саме він придбав у фізичної особи - підприємця ОСОБА_73 ворота, калитку, профнастил та інші матеріали, які були пошкоджені обвинуваченим, а тому саме ОСОБА_9 є особою, якій завдано збитків у результаті порушення його цивільного права, а тому саме він відповідно до статті 22 ЦК України має право на її відшкодування.
Крім того, потерпілий в рахунок відшкодування матеріальної шкоди просив стягнути з обвинуваченого 2300 грн. витрат, які, як стверджував ОСОБА_9 , він витратив на придбання ліків для дитини. При цьому на підтвердження цих витрат потерпілий надав суду копію направлення до невропатолога, видане КЗ «Тростянецька центральна лікарня» 28.02.2017 року ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29 том 1), товарні чеки № 33 від 19.01.2017 та від 10.03.2017 року № 3 на загальну суму 554,20 грн. (а.с.30,31) та виписку з протоколу засідання лікарської контрольної комісій при дитячій консультації КЗ «Тростянецька центральна лікарня» про те, що ОСОБА_27 за станом здоров`я потребує курсу відновлювального лікування умовах амбулаторного лікування та психоневрологічного відділення СОДКЛ (а.с.32).
Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України на потерпілого як на цивільного позивача покладено тягар доказування розміру завданої майнової шкоди. Оскільки матеріали кримінального провадження будь-яких доказів про те, що розмір витрат на лікування дитини потерпілого склав 2300 грн. не надав, а тому ця вимога підлягає задоволенню судом лише в сумі 554,20 грн., яка підтверджена наявними в матеріалах кримінального провадження товарними чеками, в іншій частині через відсутність доказів такі вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я ОСОБА_27 та діями обвинуваченого суд відхиляє, оскільки показаннями потерпілого, ОСОБА_28 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 та ОСОБА_61 та документами КЗ «Тростянецька центральна лікарня» у сукупності підтверджуються указані обставини.
З огляду на викладене, вимоги потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню на суму 1498 грн. 20 коп. (944 грн. + 554,20 грн.), у задоволенні іншої частини вимог щодо майнової шкоди позов необґрунтований і не підлягає задоволенню.
Вирішуючи вимоги цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
На переконання суду внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_7 потерпілому та його доньці ОСОБА_27 , який є її законним представником завдано моральної шкоди у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, що, у тому числі, супроводжувалось пошкодженням майна, яке до цього часу залишається не відновленим у повному обсязі, погіршенням стану здоров`я малолітньої дитини потерпілого, яка злякалась і втратила свідомість в момент проникнення ОСОБА_7 до будинку, проходила курс відновлювального лікування в умовах психоневрологічного відділення.
Ураховуючи викладене, вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Речові докази відсутні. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта для проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 7150 грн. на підставі статті 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_74 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 162 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Цивільний позов ОСОБА_75 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_75 1498 (одна тисяча чотириста дев`яносто вісім) грн. 20 коп. матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 7150 (сім тисяч сто п`ятдесят) грн. 00 коп. на користь держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченим.

Суддя ОСОБА_1