Номер провадження: 11-кп/785/771/18
Номер справи місцевого суду: 520/8896/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника потерпілого адвоката ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2018 року відносно:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Таїрове Овідіопольського району Одеської області, громадянина України, працюючого в ТОВ «ЛКУ Енерголюкс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Одесі, громадянина України, працюючого по найму, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком суду 1-ї інстанції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та їм призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки кожному.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звільнені від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
До набрання вироком законної сили, до засуджених застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими у тому, що 09 квітня 2017 року, близько 19 год. 30 хв., вони, знаходячись в салоні автомобіля «Audi 100», д/н НОМЕР_1 , припаркованого на території житлового комплексу будинку №140/1 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, разом з іншою особою вживали алкогольні напої.
В цей час, повз вказаних осіб у напрямку до торгівельного центру Таврія В «Вузівський» проходив потерпілий ОСОБА_8 , звертаючись до якого, обвинувачений ОСОБА_11 голосно кричав, але потерпілий не реагував.
Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи спільно у громадському місці, ігноруючи встановлені у суспільстві норми моралі та поведінки, через використання нікчемного приводу та без будь-якої необхідності, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів неповаги до суспільства, спокою, честі та гідності інших осіб, безпричинно почали образливо чіплятися до ОСОБА_8 , хапали його за руки та одяг, голосно нецензурно висловлювались на його адресу, погрожуючи спричинити шкоду здоров`ю потерпілого, а також намагались наносити ОСОБА_8 удари руками та ногами.
Потерпілий ОСОБА_8 здійснив фізичний опір обвинуваченим та прийняв належні та допустимі заходи для припинення їх неправомірних дій, але ОСОБА_10 та ОСОБА_11 продовжили свої хуліганські дії, висловлювалися на адресу потерпілого ОСОБА_8 нецензурною лайкою, наносили йому удари руками та ногами в область обличчя та ніг, при цьому ОСОБА_10 намагався повалити ОСОБА_8 на землю, а ОСОБА_11 умисно наніс один удар потерпілому невстановленим предметом по голові.
Після цього, ОСОБА_8 дістав зі своєї сумки травматичний пістолет «ПМР 9мм ХК ИГ 5187» з резиновими кулями калібру 9 мм, зробив усні попередження обвинуваченим та з метою самозахисту, здійснив один постріл у праву ногу ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесні ушкодження, а обвинувачені припинили свої хуліганські дії.
В результаті зазначених хуліганських дій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 спричинили потерпілому ОСОБА_8 наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму (забійна рана голови, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи та струс головного мозку), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; забійну рану на тильній поверхні великого пальця лівої кісті; садно на внутрішній поверхні правої гомілки у нижній третині; синець на тильній поверхні правої кисті, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги наведені в апеляційних скаргах, та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 , не заперечуючи фактичні обставини справи, встановлені судом та кваліфікацію дій обвинувачених, зазначив, що призначене судом першої інстанції покарання, є явно несправедливим через м`якість, з таких підстав:
- суд першої інстанції помилково зазначив у мотивувальній частині вироку, що обвинувачені визнали свою вину та щиро каються, хоча, фактично, ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вину не визнали, не розкаялися, а продовжували поводити себе зухвало;
- суд першої інстанції також не врахував, що протягом року з моменту вчинення злочину до ухвалення вироку, обвинувачені не намагалися відшкодувати потерпілому завдану шкоду;
- звільнивши обвинувачених від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції не дотримався визначених законом вимог, щодо дискреційних повноважень суду при призначені покарання.
Посилаючись на приписи ст.ст. 409, 414 КПК України, представник потерпілого просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим покарання у виді трьох років позбавлення волі, кожному та повністю задовольнити цивільний позов потерпілого, стягнувши на його користь з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Обвинувачений ОСОБА_11 подав письмові заперечення на зазначену апеляційну скаргу представника потерпілого, в якій вважав її необґрунтованою та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Винуватість обвинувачених у вчиненні злочину, що їм інкримінується, доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, перелік та аналіз яких наведений у мотивувальній частині вироку (а.п. 112-121) і у апеляційному порядку ніким не заперечується, тому колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, вчинення обвинуваченими умисного злочину проти громадського порядку та моральності, який згідно з положеннями ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Суд зазначив також, що враховує суспільну небезпеку, наслідки вчинення злочину, особи обвинувачених, зокрема:
- ОСОБА_10 працює, вину у скоєнні злочину визнав, позитивно характеризується, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, судимості не має, що відповідно до приписів ст. 66 КК України, є обставинами, що пом`якшують покарання, а обставиною, що обтяжує покарання, з числа передбачених ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння;
- ОСОБА_11 , вину у скоєнні злочину визнав повністю, позитивно характеризується, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, судимості не має, що відповідно до положень ст. 66 КК України, є обставинами, що пом`якшують покарання, а обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку, що обвинувачені не представляють такої суспільної небезпеки для суспільства, яка потребує їх ізоляцію, тому їх виправлення та перевиховування можливе із застосуванням ст.ст. 75 та 76 КК України.
Отже, доводи апеляційної скарги представника потерпілого, щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених, колегія суддів вважає необґрунтованими через їх невідповідність фактичним обставинам справи.
Довід апеляційної скарги про безпідставність визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених визнання вини та щире каяття, апеляційний суд вважає необґрунтованим, адже суд першої інстанції зазначив у вироку, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повністю визнали свою вину та щиро каються, а посилання представника потерпілого у апеляційній скарзі, суперечить змісту мотивувальної частини вироку.
Більш того, під час апеляційного розгляду провадження обвинувачені щиро каялися, та вжили заходи, щодо відшкодування завданої шкоди потерпілому, а саме ОСОБА_10 перерахував потерпілому 10 тис. грн., а ОСОБА_11 - 4 тис. грн., пояснивши, що і надалі готові добровільно відшкодовувати визначену судом 1-ої інстанції суду моральної шкоди.
Представник потерпілого у апеляційній скарзі не наводить мотивів на спростування висновків суду першої інстанції у вироку, стосовно вирішення цивільного позову, тому колегія суддів вважає, що суд зважено підійшов до встановлення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілого, тому суд апеляційної інстанції вважає, що й у цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим і справедливим, тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 128, 370, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 22.03.2018 року яким ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4