КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника власника майна ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Комплекс Агромарс», що знаходяться на рахунку Державної казначейської служби України в м. Києві.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що грошові кошти, які перераховані ТОВ «Комплекс «Агромарс» на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України не є речовим доказом з огляду на положення ст. 98 КПК України, виходячи з фабули повідомлення про підозру та даних внесених в ЄРДР, з яких вбачається, що відносно ТОВ «Комплекс «Агромарс» будь-яких кримінальних проваджень не здійснюється, а тому клопотання задоволенню не підлягає. Окрім цього будь-яких доказів, що грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт є грошима, одержаними внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям зазначеним вст. 98 КПК України, не надано.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити, накласти арешт на грошові кошти ТОВ «Комплекс Агромарс» (СДРПОУ 30160757) у розмірі 85 000 000 грн., що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 Державної казначейської служби України, м. Київ (код банку 820172) та були перераховані ТОВ «Комплекс Агромарс» () 11 червня 2018 року з розрахункового рахунку № НОМЕР_2 (код банку 339500) в якості застави за ОСОБА_7 , згідно з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року, у справі №757/28012/18-к.

Прокурор зазначає, що у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ст. 236, ч. 4 ст. 28 ч, 2 ст. 240 КПК України, засновнику ТОВ «Комплекс Агромарс» ОСОБА_7 та цього ж дня її затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено альтернативний - у виді застави розміром 90 млн. грн.
У подальшому ТОВ «Комплекс Агромарс» на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України перераховано грошові кошти в сумі 90 млн. грн. в якості застави за ОСОБА_7 .
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 червня 2018 року сума застави для ОСОБА_7 зменшена до 5 млн. грн., які вважаються сплаченими на відповідний рахунок Казначейства.
Таким чином, на даний час виникли процесуальні підстави для звернення ТОВ «Комплекс Агромарс» з вимогою повернення грошових коштів в сумі 85 млн. грн., внесених у якості застави за ОСОБА_7 .
Прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування встановлено, що підозрювані особи, у тому числі ОСОБА_7 , допускаючи порушення вимог екологічної безпеки, діяли в інтересах ТОВ «Комплекс Агромарс», на рахунках якого внаслідок цього накопичилась значна сума коштів, яка повинна була витрачена на забезпечення вимог екологічної безпеки.
Зазначене свідчить про те, що вищевказані кошти, які належать ТОВ «Комплекс Агромарс» та були перераховані на рахунок Державної казначейської служби України, здобуті неправомірним шляхом та є речовим доказом у кримінальному провадженні, виходячи зі змісту ст. 98 КПК України.
Крім того, судом не враховані вимоги статті 1172 Цивільного кодексу України, відповідно до якої юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, якою в даному разі і є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна щодо необхідності залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження №0001095за фактами створення злочинної організації з метою вчинення тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а також керівництво такою організацією, порушення правил екологічної безпеки під час експлуатації підприємства, що спричинило тяжкі наслідки, вчинене злочинною організацією, незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, вчинене злочинною організацією, зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ст. 236, ч. 1 ст. 239, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 2.40, ч. 2 ст. 364 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ «Комплекс Агромарс» від 28.08.2007 (Протокол №1) та рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Комплекс Агромарс» від 20.06.2007 (Протокол №60), шляхом перетворення Закритого акціонерного товариства «Комплекс Агромарс» (), створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс».
15 червня 2018 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Комплекс Агромарс», що знаходяться на рахунку Державної казначейської служби України в м. Києві.
В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив що грошові кошти, які належать ТОВ «Комплекс Агромарс» є речовим доказом, оскільки є грошима, одержаними внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.

Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в рамках кримінального провадження №0001095 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, та прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на вищевказане майно, з огляду на те, що грошові кошти, які перераховані ТОВ «Комплекс «Агромарс» на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України не є речовим доказом з огляду на положення ст. 98 КПК України, виходячи з фабули повідомлення про підозру та даних внесених в ЄРДР, з яких вбачається, що відносно ТОВ «Комплекс «Агромарс» будь-яких кримінальних проваджень не здійснюється.

Також слідчий суддя в ухвалі вказав, що органами досудового розслідування не надано будь-яких доказів, що грошові кошти, на які прокурор просить накласти арешт є грошима, одержаними внаслідок вчинення кримінального правопорушення та відповідають критеріям зазначеним вст. 98 КПК України.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів та запобігання можливості приховування чи відчуження цього майна шляхом зняття їх з рахунків у вигляді готівки чи здійснення переказів цих коштів.
Однак, колегія суддів приходить до висновку, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався у клопотанні прокурор.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києві від 26 червня 2018 року заяву представника ТОВ «Комплекс Агромарс» про повернення застави, задоволено та повернуто заставодавцю - ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС» (код СДРПОУ 30160757) заставу, внесену 11 червня 2018 року за ОСОБА_7 , Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПЛЕКС АГРОМАРС» на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 червня 2018 року у справі № 757/28012/18-к, у сумі 85 000 000, 00 грн. (вісімдесят п`ять мільйонів гривень 00 коп.).

Доводи прокурора про відповідність майна, на яке він просить накласти арешт, критеріям передбаченим ст. 98 КПК України та наявність в матеріалах справи постанови про визнання речовими доказами від 18 червня 2018 року не є безумовною підставою для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.
З наявної в матеріалах судового провадження постанови про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні №0001095 грошових коштів у сумі 90 000 00 грн., які внесені ТОВ «КОМПЛЕКС АГРОМАРС» з розрахункового рахунку № НОМЕР_2 на розрахунковий рахунок Державної казначейської служби України в якості застави, не вбачається що ці кошти є такими, що набуті кримінально протиправним шляхом та отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.
Разом з тим, за положенням ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи зазначене, а також те, що за матеріалами, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом та отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та існування правової підстави для арешту грошових коштів з метою забезпечення збереження речових доказів взагалі спростовується та свідчить про формальність постанови заступника начальника відділу ГСУ НГП України ОСОБА_9 від 18 червня 2018 року про визнання їх речовими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Таким чином, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Комплекс Агромарс», що знаходяться на рахунку Державної казначейської служби України в м. Києві залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/86/2018
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1