Справа №472/836/17 08.05.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000623 за апеляційними скаргами начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , та потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017р., стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокатеринівка, Веселинівського району, Миколаївської області, громадянина України, працюючого електрозварником у ТОВ «Варяг», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.
- якою закрито кримінальне провадження відносного ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Варяг»;
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_9
потерпілий ОСОБА_6
представник потерпілого ОСОБА_10

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати з підстав істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі потерпілий просить ухвалу суду скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду ОСОБА_7 , звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 1 ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Варяг», якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушатиме громадського порядку.
Кримінальне провадження за №0000623 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності.
Повідомлено трудовий колектив ТОВ «Варяг» про передачу йому на поруки ОСОБА_7 , та направлено копію ухвали.
Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі порушення ним умов передачі на поруки, відповідно до ч.2 ст. 47 КК України, буде розглянуто питання про притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
Роз`яснено трудовому колективу ТОВ «Варяг», що відповідно до ч. 1 ст. 289 КПК України, якщо протягом року з дня передачі ОСОБА_7 , на поруки колективу, останній не виправдає довіру колективу, ухилятиметься від заходів виховного характеру та порушуватиме громадський порядок, загальні збори колективу можуть прийняти рішення про відмову від поручительства за взяту ними на поруки особу. Відповідне рішення направляється до суду, який прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишено без розгляду.
Роз`яснено потерпілому ОСОБА_6 його право звернутися з вищевказаним цивільним позовом до ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства після набрання даним судовим рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів під час здійснення кримінального провадження у сумі 5117 /п`ять тисяч сто сімнадцять/ гривень 20 /двадцять/ копійок.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що відповідно до ч.1 т. 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінально відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Підставою для такого звільнення є щире каяття.
Зазначає, що суд при прийнятті рішення не взяв до уваги думку потерпілого та прокурора, щодо неможливості задоволення клопотання, адже обвинувачений щиро не покаявся. Зауважує, що у суду лише є право звільнити особу від відповідальності у разі надходження такого клопотання, проте таке звільнення не є обов`язковим.
На обгрунування своїх доводів, прокурор зазначає, що обвинувачений визнав себе винним лише з метою ухилитися від покарання, оскільки після вчинення злочину він залишив потерпілого на місці пригоди не надавши йому допомоги, з часу скоєння злочину і до розгляду обвинувального акту в суді обвинувачений у потерпілого навіть не попросив пробачення, не приймав будь-якої участі в його лікуванні впродовж серпня 2016 року листопада 2017 року.
Звертає увагу, що пропозиція часткового відшкодування шкоди, про що суд зазначає в ухвалі, була здійснена після обвинуваченим надходження клопотання про його звільнення від відповідальності, та оголошеної судом за клопотанням прокурора перерви, з метою можливого вирішення питання про відшкодування шкоди, а не з ініціативи обвинуваченого.
Зазначає, що суд, не зважаючи на те, що обвинувачений не відшкодував спричинену шкоду, залишив позов потерпілого без розгляду та роз`яснив йому лише право на вирішення питання відшкодування в іншому процесі, що пов`язано з затратами часу та коштів, а тому, на думку прокурора, не сприяє реалізації одного із завдань кримінального провадження.
Крім того, вказує, що суд, виходячи із загальних положень звільнення особи від кримінально відповідальності, дійшов хибного висновку про можливість покладення відповідальності на особу за заподіяння судових витрат, а також щодо вирішення питання про долю речових доказів.
В апеляційній скарзі потерпілий вказує, що суд задовольняючи клопотання трудового колективу про взяття обвинуваченого на поруки, зазначає, що обвинувачений «щиро покаявся, характеризується позитивно, намагався частково відшкодувати спричинену шкоду, але від незалежних від нього причин, потерпілий відмовився від часткового відшкодування», проте з вказаними висновками суду потерпілий не погоджується.
Так, зазначає, що обвинувачений жодного разу не намагався відшкодувати йому завдану матеріальну та моральну шкоду у будь-якому розмірі, з відповідною пропозицією у судовому засіданні до потерпілого звернувся лише захисник обвинуваченого, на думку потерпілого, задля годиться, виходячи із запропонованою суми 2000грн.
Зауважує, що обвинувачений ОСОБА_7 не намагався зустрітися із потерпілим чи вибачитися перед ним, жодним чином не сприяв здійсненню досудового розслідування та не є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності .
На думку потерпілого, те, що обвинувачений хоч в якісь мірі намагався відшкодувати спричинену матеріальну шкоду не може об`єктивно свідчить про його щире каяття.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно ухвали суду, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 26.07.2016 року біля 17:00 год., керуючи своїм автомобілем «ВАЗ 21099» д/н НОМЕР_1 , почав рухатися зі стоянки, яка знаходиться біля магазину «Орхідея», що розташований за адресою: вул. Центральна, с. Староолексіївка, Веселинівського району, Миколаївської області. В цей час по вулиці Центральній по проїзній частині дороги в сторону магазину «Орхідея» рухався громадянин ОСОБА_6 , керуючи своїм мопедом «Yamaha» без державної реєстрації.
ОСОБА_7 , не надавши переваги у русі іншому транспортному засобу, а саме мопеду «Yamaha», під керуванням ОСОБА_6 , який рухався позаду нього в його напрямку, почав виїжджати на проїзну частини дороги чим створив аварійну ситуацію для водія мопеда, який в свою чергу застосував екстрене гальмування, яке призвело до перекидання мопеду на ліву сторону, в наслідок чого, ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні м. Миколаєва.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №584 від 17.10.2016 року у ОСОБА_6 мали місце: відкритий перелом лодижок лівої гомілки. Перелом виник внаслідок дії тупого предмета до госпіталізації в лікарню куди поступив 26.07.2016 р. в 21 год. 30 хв. Згідно наказу МОЗ України від 17.01.1995 року, пункту 2.2.1.А.В відкритий перелом лодижок лівої гомілки відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознаками відсутності небезпеки для життя та довготривалого розладу здоров`я. Не виключається вірогідність утворення відкритого перелому лодижок лівої гомілки в наслідок ДТП.
Згідно з висновком експертизи технічного стану №09-1-526 від 22.08.2016 на момент ДТП ходова частина, рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 перебували в працездатному стані та не мали невідповідальностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б виникнути до ДТП та вплинули на його рух.
Згідно з висновком авто-технічної експертизи №17-304 від 18.08.2017 у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ 21099 д/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, виїжджаючи на проїзну частину дороги, повинен був у своїх діях керуватися вимогами, викладеними в п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України.
Належним і своєчасним виконанням пунктів 10.1, 10.2 ПДР України водій автомобіля ВАЗ 21099 мав би технічну можливість запобігти ДТП.
Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та п.10.2 Правил дорожнього руху України виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху який він перетинає.
ОСОБА_7 , порушуючи п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, під час виїзду на проїзну частину дороги по вулиці Центральній в с. Староолексіївка Веселинівського району, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався по ній, а саме мопеду «Yamaha», який рухався по вулиці Центральній позаду в напрямку його руху під керуванням ОСОБА_6 , зі злочинною недбалістю поставившись до можливих наслідків порушення ним ПДР України, які міг і повинен був передбачити, чим допустив перекидання мопеду під керуванням ОСОБА_6 та внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Під час судового розгляду до суду надійшло клопотання від колективу ТОВ «Варяг» ОСОБА_11 про передачу ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу в якому він працює, та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.
Вислухавши думку прокурора, потерпілого, представника потерпілого, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_7 може бути звільнений від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Варяг», за умови, що він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадський порядок.
Ухвалою суду, ОСОБА_7 , звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 1 ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу ТОВ «Варяг», якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушатиме громадського порядку.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, потерпілого та його представника на підтримку вимог своїх апеляційних скарг, заперечення обвинуваченого та його захисника, які вважали ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався в повному обсязі.
Так, частиною 1 ст.47 КК України встановлено, що особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності регулюються розділом IX Кримінального кодексу України, а також постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності».

Відповідно до роз`яснень пункту 5 зазначеної постанови ВСУ звільнення від кримінальної відповідальності за ст.47 КК України можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Підставою для такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку.

Як вбачається з ухвали, суд першої інстанції, застосувавши щодо обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.47 КК України, послався на те, що останній вчинив злочин невеликої тяжкості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро покаявся у вчиненому та колектив ТОВ «Варяг» звернувся з клопотанням про передачу останнього їм на поруки.

Однак, ці висновки суду не в повній мірі відповідають дійсним обставинам справи.

Із вимог закону вбачається, що щире каяття (розкаяння) передбачає визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному правопорушенні невеликої тяжкості, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 286 КК України визнає повністю, щиро кається в скоєному, намагався частково відшкодувати спричинену матеріальну шкоду, але потерпілий відмовився від отримання запропонованої ним суми коштів, вказавши, що необхідно відшкодувати матеріальні збитки в повному обсязі.

Разом з цим, як вбачається з обвинувального акту, пом`якшуючих покарання обставин під час досудового розслідування не встановлено, тобто ОСОБА_7 не визнавав свою винуватість в інкримінованому йому злочині, не намагався відшкодувати потерпілому матеріальні збитки та моральну шкоду, про визнання вини заявив лише в судовому засіданні суду першої інстанції.

Вказане, на думку апеляційного суду, свідчить про те, що обвинувачений лише формально в суді заявив про розкаяння у вчиненому. Про відсутність щирого каяття також свідчать фактичні обставини кримінального правопорушення, як вбачається із матеріалів кримінального провадження та пояснень потерпілого, після вчинення злочину ОСОБА_7 залишив потерпілого на місці пригоди, не надавши йому допомоги та не викликав швидку допомогу. З часу скоєння злочину і до розгляду кримінального провадження в суді не попросив у потерпілого пробачення, не приймав заходів для залагодження спричинених ним матеріальних збитків.

Пропозиція часткового відшкодування шкоди, про що суд зазначає в ухвалі, була здійснена обвинуваченим після надходження до суду клопотання колективу ТОВ «Варяг» про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та після оголошеної судом перерви для можливого вирішення питання про відшкодування шкоди, а не з ініціативи ОСОБА_7 . Тому висновок суду про те, що ОСОБА_7 щиро покаявся в скоєному та може бути звільненим від кримінальної відповідальності з передачею його на поруки трудовому колективу, є необгрунтованим.

Таким чином суд, звільнивши обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України, застосував закон, який не підлягав застосуванню, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам. За такого, судове рішення ухвалене без дотримання вимог кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню, а апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_6 підлягають задоволенню.
Разом з тим, скасовуючи ухвалу, апеляційний суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.407 КПК України, призначає новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, в процесі якого необхідно повно і об`єктивно розглянути справу та прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 415, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційні скарги начальника Веселинівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 , та потерпілого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 30 жовтня 2017 року, якою ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу ТОВ «Варяг», а кримінальне провадження за ч.1 ст.286 КК України закрито, - скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: