АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/726/18 Справа № 201/8914/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000088 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Томаківка, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2008 року народження, пенсіонера, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого:
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;
учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_8

представник потерпілої - ОСОБА_9

потерпіла - ОСОБА_10

обвинувачений - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 (три) роки з покладенням обов`язків передбачених п. п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Позовні вимоги ОСОБА_12 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 69 258,96 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 3462,95 гривень, а всього 72721,91 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 66537,05 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_12 відмовлено.

Прийнято рішення стосовно речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те що він 13 січня 2017 року близько 15 години 00 хвилин керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Деу-Нексія» реєстраційний знак НОМЕР_1 рухався в Соборному районі м. Дніпро по вул. Набережній Перемоги з боку вул. Космічної в напрямку вул. Січеславської Набережної в м. Дніпро.

На шляху руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожніх обставин та їх змінам, наближаючись до регульованого пішохідного переходу розташованого в районі е/о № 131, де транспортні засоби у суміжних смугах при ввімкнені зеленого сигналу світлофора, який дозволяє рух, продовжували стояти, продовжив рух не зменшуючи швидкість і не дав дорогу пішоходу ОСОБА_12 , яка закінчувала перехід рухаючись зліва направо по ходу його руху і для якої може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_12 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла з порушенням свідомості до 1-го ступеню та порушенням зовнішнього дихання трахеостомія: закритої черепно-мозкової травми, забію головного мозку 3-го ступеню з наявністю крові в задньому розі лівого бічного шлуночку з розвитком в посттравматичному періоді субдуральних гігром в обох лобних долях, підапоневротичної гематоми у правій скроневій області, садна в виличній області праворуч; закритої тупої травми грудної клітини з переломами 4-го, 5-го, 6-го та 7-го ребер ліворуч, забію обох легень; закритої травми хребтової травми з переломами остистих відростків 2-го, 3-го, 4-го та 5-го грудних хребців; закритого вколоченого перелому лівої плечової кістки в області хірургічної шийки та відриву великого бугра зі зміщенням уламків; відкритих багатоуламкових переломів в середній та нижній третині правої великогомілкової та малогомілкової кісток зі зміщенням уламків з рваною раною в нижній третині правої гомілки в місці перелому; рваної рани правого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 819 е від 22.03.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Деу-Нексія» реєстраційний знак НОМЕР_1 порушив вимоги п.18.2 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «На регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека», невиконання якого згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1-361 від 26.05.2017 року знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вказаними діями ОСОБА_7 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим просить кримінальне провадження відносно обвинуваченого закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував неправдиві покази свідка ОСОБА_13 який змінював їх під час його допиту.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам які вказують на відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції не взято до уваги, та не відображено у вироку суду обставина наявності вини ОСОБА_12 , що на неї було складено протокол про скоєння адміністративного правопорушення саме з цієї події ДТП.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки є відеозапису, які підтверджують показання ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 , на яких чітко зафіксовані всі обставини та дії гр. ОСОБА_12 саме які призвели до ДТП. Але і на ці докази суд не звернув належної уваги, саме цим доказом спростовується висновок судово-автотехнічної експертизи №6/10.1-361 від 26.05.2017року відносно п.18.2 ПДР України.

До початку апеляційного розгляду від представника потерпілої ОСОБА_16 , надійшло заперечення на апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого в який він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що твердження адвоката ОСОБА_11 про те, що свідки, начебто вказали на протиправність дій самої потерпілої, що призвело до настання самої події дорожньо-транспортної пригоди, таке твердження не відповідає правовій дійсності та суперечать матеріалам справи.

Заслухавши суддю доповідача, захисника та обвинуваченого які просили апеляційну скаргу захисника задовольнити в повному обсязі, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисника та представника цивільного відповідача залишити без змін, думки представника потерпілої, які просили вирок суду залишити без змін, заперечували проти апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника та представника цивільного відповідача колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги кримінально процесуального законодавства України, під час судового розгляду, були виконані судом першої інстанції у повному обсязі.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судових рішень, у справі не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в тій частині, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується всією сукупністю досліджених судом доказів, які повно і правильно відповідно до вимог ст. 374 КПК України, приведені у вироку, не викликають сумнівів у своїй достовірності, а скоєне ОСОБА_7 кримінальне правопорушення правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

А тому, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 щодо незаконності та необґрунтованості вироку стосовно ОСОБА_7 є безпідставними.

Як на докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, суд обґрунтовано послався на покази потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , та ряд письмових доказів по кримінальному провадженню, в тому числі отриманих під час проведення досудового розслідування та в суді першої інстанції, як отримані у відповідності до вимог КПК України.

Всі перелічені докази є належними, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, отриманні в порядку встановленому КПК України, достовірні та не спростовані жодним іншим доказом та не містять суперечностей.

Судом першої інстанції належним чином перевірялись пояснення свідків, потерпілої та надано належну оцінку показам обвинуваченого, який не визнав своєї вини, та суд розцінив це як нерозуміння обвинуваченим в повному обсязі суті кримінального правопорушення в якому останній обвинувачується.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону та з урахуванням сукупності всіх доказів, прийшов до обґрунтованого висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Доводи захисника про те що суд не надав належної оцінки відеозапису, який підтверджує показання ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_14 , та ОСОБА_15 є необґрунтованими.

Доказів, які б викликали сумнів в об`єктивності показань допитаних в суді обвинуваченого, потерпілої та свідків відсутні. Докази, зібрані по кримінальному провадженню, є достовірними, допустимими та достатніми. Ніяких даних про те, що вони здобуті незаконним шляхом або сфальсифіковані, колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів представника цивільного відповідача «Моторно (Транспортного) Страхового Бюро України» ОСОБА_18 , про необхідність зміни вироку суду та відмови в частині задоволення цивільного позову до «Моторно (Транспортного) Страхового Бюро України», колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Суд першої інстанції повністю дотримався зазначених вимог Закону.

Суд першої інстанції розглядаючи позов потерпілої ОСОБА_12 , прийшов до висновку про необхідність задоволення вказаного позову частково, та навів у вироку відповідні доводи прийнятого рішення.

Судом було прийнято до уваги, що в своєму позові (т. 1 а.к.п. 17-20) потерпіла просила стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_12 витрати на лікування, а саме, необхідність застосування лікарських препаратів на суму 69 258,96 гривень (т.1 а.с. 24-69), які підлягають стягненню з Моторно (транспортного) страхового бюро України, як страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_7 на підставі ст. 23, 24, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, у своєму позові позивач просила стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_12 втрачений заробіток внаслідок втрати працездатності, який вона отримувала якби працювала за період з 13.01.2017 року по 10.07.2017 року а саме 96000 гривень, однак, дослідивши надані позивачем докази, суд першої інстанції вважав за необхідне в задоволенні позову в цій частині відмовити, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю третьої особи.
Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим, яка згідно ст. 26 цього ж Закону відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Таким чином для розрахунку розміру втраченого заробітку суду має бути відомо дві величини: середньомісячний заробіток (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та ступінь втрати потерпілим професійної працездатності.
Згідно Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 05.06.2012 № 420 , який підлягає застосуванню в даному випадку за аналогією закону, ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду соціального страхування від нещасних випадків і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги. При цьому при ІІ групі інвалідності ступінь втрати професійної працездатності встановлюється не вище 85%.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні позивачем надано довідку МСЕК про визнання потерпілої інвалідом ІІ групи, однак не надано доказів ступеню втрати нею працездатності, що не дозволяє на сьогоднішній день визначити розмір втраченого заробітку, а тому суд першої інстанції в цій частині відмовив в задоволенні позову потерпілої.
Неповноти, істотних порушень в ході судового слідства вимог кримінального процесуального законодавства, які б були підставою для скасування чи зміни вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено. При кваліфікації дій та призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом враховано всі обставини кримінального провадження, тому за викладених обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника в інтересах обвинуваченого та представника цивільного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та представника цивільного відповідача «Моторно (Транспортного) Страхового Бюро України» ОСОБА_18 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Верховний Суд протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3