Дата документу Справа № 335/6669/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/6669/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/245/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 11 квітня 2000 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.140, ч.2 ст.141, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 22 травня 2001 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.141, ст.43 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16 червня 2006 року по відбуттю строку покарання;

- 29 травня 2007 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20 серпня 2008 року по відбуттю строку покарання;

- 06 грудня 2011 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 07 червня 2012 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ст.ст.70, 71 КК України до 4 років 1 місяці позбавлення волі;

- 04 жовтня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 18 березня 2015 року на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 14 днів;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на 3 роки, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено з-під варти та до нього до набрання вироком законної сили застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язку не відлучатися з м.Запоріжжя без дозволу прокурора, суду.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Український Рітейл», в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, 466,14 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 місяці, та доповнити вступну частину вироку посиланням на судимості ОСОБА_6 , а також виключити із числа обставин, що обтяжують покарання, - рецидив злочинів. В іншій частині вирок суду першої інстанції прокурор просить залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог вказує на безпідставність твердження суду про відсутність у ОСОБА_6 в силу ст.89 КК України судимостей, оскільки з огляду на положення вказаної статті та наявності вироку Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 04 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_6 за ч.ч.2,3 ст.185 КК України, вказана судимість до теперішнього часу не знята та не погашена. Також апелянт вказує на те, що судом безпідставно визнано обставиною, що обтяжує покарання, рецидив злочинів, оскільки неодноразовість вчинення корисливих злочинів лише утворює таку кваліфікуючу ознаку як повторність злочинів. Крім того зазначає, що суд, при призначені покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст.75 КК України недостатньо врахував те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, не працевлаштований, перебуває на обліку в КУ «ЗОНД» та «ЗОПЛ» та проходив стаціонарне лікування, на шлях виправлення становитися не бажає, про що свідчать його судимості у короткий проміжок часу.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 04 травня 2017 року, приблизно о 16 годині 15 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні торгового залу супермаркету «Брусничка», що розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.208, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з торгової полиці з товарами таємно викрав продовольчі товари, які перебувають на балансі ТОВ «Український Рітейл», та сховавши викрадене у свою чоловічу сумку, покинув приміщення супермаркету. Вказаними діями ТОВ «Український Рітейл» спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 179 грн 90 коп.

Крім того, 07 травня 2017 року, приблизно о 16 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні торгового залу супермаркету «Брусничка», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.208, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, з торгової полиці з товарами таємно викрав продовольчі товари, які перебувають на балансі ТОВ «Український Рітейл», та сховавши викрадене у свій рюкзак, покинув приміщення супермаркету. Вказаними діями ТОВ «Український Рітейл» спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 286 грн 24 коп.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченого, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, має постійне місце проживання, працює, має на утримання малолітню дитину, стан його здоров`я. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

Разом з цим, призначаючи обвинуваченому самий суворий вид покарання з передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України, суд не в достатній мірі врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують покарання.

Крім того, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення, та не врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за аналогічні умисні корисливі злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

З врахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 409, 413-414 КПК України оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення в т.ч. аналогічних злочинів проти власності, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, знову вчинив корисливий злочин, офіційно не працює, разом з цим, вину свою у вчиненні злочину визнав, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає рецидив злочину, через наступне.

Так, відповідно до положень ст.34 КК України, рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Як встановлено судом першої інстанції і зазначено у вироку, ОСОБА_6 є раніше судимою особою за умисні злочини, вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2012 року був засуджений за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ст.ст.70, 71 КК України, тобто і за умисний злочин проти громадської безпеки, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку, знову вчинив умисний злочин, що відповідно до ст.34 КК України, є рецидивом злочинів.

Отже доводи прокурора в апеляційній скарзі про відсутність такої обтяжуючої обставини, як рецидив злочинів, є безпідставними.

У зв`язку з викладеним, враховуючи фактичні обставини провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що необхідним та достатнім для виправлення останнього і попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення йому самого м`якого виду покарання з передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК України - у виді арешту, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити у вироку відомості про не знятті та непогашені судимості ОСОБА_6 , про що також обґрунтовано просить прокурор в апеляційній скарзі, оскільки вказівка суду у вироку про те, що обвинувачений раніше не судимий в силу ст.89 КК України, суперечить матеріалам справи.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.404 КПК України, ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 26 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року по 20 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту на строк 4 (чотири) місяці.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 26 травня 2017 року по 20 червня 2017 року включно (до дня набрання чинності Закону України №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та з 21 червня 2017 року по 20 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Змінити вступну частину оскаржуваного вироку та зазначити, що ОСОБА_6 раніше судимий:

- 11 квітня 2000 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.140, ч.2 ст.141, ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

- 22 травня 2001 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.141, ст.43 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 16 червня 2006 року по відбуттю строку покарання;

- 29 травня 2007 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 20 серпня 2008 року по відбуттю строку покарання;

- 06 грудня 2011 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 07 червня 2012 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.263, ст.ст.70, 71 КК України до 4 років 1 місяці позбавлення волі;

- 04 жовтня 2012 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 18 березня 2015 року на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 березня 2015 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 14 днів.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4