АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1043/18 Справа № 204/5143/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

особи, щодо якої вирішується

питання про видачу в іноземну державу ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.07.2018 р. про відмову в задоволенні скарги на постанову заступника генерального прокурора ОСОБА_9 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу на постанову заступника генерального прокурора ОСОБА_9 про видачу особи (екстрадицію), а зазначену постанову скасувати.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 30.07.2018 р. було відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на постанову заступника генерального прокурора ОСОБА_9 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до Російської Федерації.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що на час розгляду скарги обставин, які згідно ч. 4 ст. 590 КПК України виключають можливість прийняття рішення про екстрадицію, не існувало, а можливість реалізації права ОСОБА_8 на захист у цій частині була вичерпана, а отже екстрадиція не є порушенням його права на захист у контексті практики правозастосування ЄСПЛ положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою слідчого судді, зазначає, що остання є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Вказує, що на даний час неможливо прийняти рішення про екстрадицію його підзахисного, оскільки не вирішене остаточно питання про визнання ОСОБА_8 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з огляду на те, що 02.08.2018 р. ним поданий з цього приводу позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який прийнятий до провадження.

Крім того зазначає, що слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував, що звернення особи за наданням їй статусу біженця у контексті ст. 589 КПК України є формою реалізації права на захист у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим безпідставно не прийняв до уваги практику ЄСПЛ з цього приводу.

Заслухавши суддю-доповідача; ОСОБА_8 та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній підстав; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність; проаналізувавши доводи апеляційної скарги та співставивши їх з наданими матеріалами, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.
Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 591 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою. За результатами розгляду слідчий суддя виносить ухвалу, якою залишає скаргу без задоволення, або задовольняє скаргу і скасовує рішення про видачу (екстрадицію).
Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2018 р. заступником Генерального прокурора ОСОБА_9 було винесено постанову, якою вирішено видати ОСОБА_8 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 7).
30.07.2018 р. слідчим суддею за результатами розгляду скарги захисника ОСОБА_7 на вищезазначену постанову було винесено оскаржувану ухвалу, якою скаргу залишено без задоволення, а постанову залишено без змін. При цьому слідчий суддя виходив із того, що на час розгляду скарги обставин, які згідно ч. 4 ст. 590 КПК України виключають можливість прийняття рішення про екстрадицію, не існувало, а можливість реалізації права ОСОБА_8 на захист у цій частині була вичерпана.

02.08.2018 р. захисник ОСОБА_7 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_8 , в якому оскаржив рішення вказаного органу щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання останнього біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 49-53).

Крім того, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції стороною захисту надано довідку про звернення за захистом в України № 003218 від 14.09.2018 р., згідно якій ОСОБА_8 на даний час є особою, що законно перебуває на території України на період, що розпочинається з моменту звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до остаточного визначення статусу такої особи, або залишення нею території України.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що хоча на час винесення постанови заступника Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 та постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді від 30.07.2018 р. обставин, які згідно ч. 4 ст. 590 КПК України виключають прийняття рішення про екстрадицію вказаної особи, не існувало, втім вони виникли на час апеляційного розгляду, оскільки останній у встановленому порядку подав заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яка не вирішена, а також скористався своїм правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів.
З урахуванням наведеного, а також виходячи із загальних засад кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права, згідно якому людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та приймаючи до уваги, що виконання постанови заступника Генерального прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 до остаточного вирішення питання про статус останнього може потягнути незворотні наслідки, - колегія суддів приходить до висновку про те, що вказана постанова не може залишатися в силі та підлягає скасуванню незважаючи на те, що обставини, які виключають екстрадицію ОСОБА_8 , виникли як після її винесення, так і після ї перегляду слідчим суддею. У зв`язку з цим апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422, 590, 591 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року про відмову в задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 на постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_9 від 13.06.2018 р. про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно прокурором з підстав, передбачених ч. 7 ст. 591 КПК України.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4