Справа №577/5436/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/423/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Викрадення, привласнення, вимагання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів чи заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження №577/5436/17 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.2 ст.309 КК України, -

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2018 року, в яких:

- прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.2 ст.309 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.308 КК України у виді 5 років позбавлення волі та згідно зі ст.69 КК України не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна; за ч.2 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

- потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.2 ст.309 КК України, та призначити покарання за ч.2 ст.308 КК України у виді 5 років позбавлення волі та згідно зі ст.69 КК України не призначати додаткове покарання у виді конфіскації майна; за ч.2 ст.309 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст.70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

Даним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.2 ст.309 КК України, та призначено покарання за ч.2 ст.308 КК України з застосування ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна; за ч.2 ст.309 КК України у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання за цим вироком ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та відповідно до ст.76 КК України покладено обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 2476 грн. 80 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій за ч.2 ст.308, ч.2 ст.309 КК України, а також доведеності вини обвинуваченого, вважає, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність у частині безпідставного застосування вимог ст.75 КК України. Вказує, що при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції не дотримався вимог ч.2 ст.65 КК, оскільки злочин, передбачений ч.2 ст.308 КК України, відноситься до категорії тяжких, був вчинений обвинуваченим із погрозою застосування фізичного насильства, призвів до зриву нормальної роботи медичного закладу та неконтрольованого вживання нарковмісних медичних препаратів. На думку прокурора, ці обставини вказують на підвищену небезпеку та надмірну агресивність обвинуваченого. Окрім того, зазначає, що суд належним чином не врахував характеризуючі особу обвинуваченого дані, який ніде не працює, не має постійного джерела доходу, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, з огляду на які, можна зробити висновок про високу імовірність вчинення ОСОБА_8 аналогічних злочинів в подальшому. Враховуючи всі зазначені обставини, прокурор вказує, що суд, призначаючи покарання, помилково дійшов висновку про можливість застосування положень ст.75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_8 .

За змістом доводів апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_7 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання. Вказує, що призначене ОСОБА_8 покарання є несправедливим та наполягає на призначенні йому реального покарання, оскільки обвинувачений становить суспільну небезпеку, а вчинений ним злочин супроводжувався посяганням на її життя, здоров`я та безпеку. Окрім того, зазначає, що обвинувачений вчинив злочин відверто цинічним способом, на очах інших пацієнтів та в робочий час, чим дезорганізував роботу закладу. На думку потерпілої, суд безпідставно застосував до ОСОБА_8 положення ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним в тому, що 13 грудня 2017 року близько 09год. 35хв., будучи наркозалежним, переслідуючи злочинний умисел на відкрите викрадення наркотичних засобів з метою їх подальшого вживання, прибув до наркологічного відділення КЗ «Конотопська ЦРЛ ім. ак. М.Давидова», яке розташоване за адресою: м. Конотоп вул. Амосова, 5. Достовірно знаючи, в якому з приміщень зберігаються наркотичні засоби, взяв з коридору стілець та, утримуючи його перед собою, увійшов до кабінету замісної підтримувальної терапії, де знаходились медична сестра ОСОБА_7 , та пацієнт замісної підтримуючої терапії ОСОБА_10 , який отримував пігулки «Метафін ІС». Перебуваючи у вказаному приміщенні, він швидко наблизився до столу, за яким сиділа ОСОБА_7 та, діючи умисно з метою відкритого викрадення наркотичних засобів, підняв над головою стілець та замахнувся ним на ОСОБА_7 , таким чином погрожуючи їй застосуванням насильства, що не є небезпечним для її життя чи здоров`я. Злякавшись вказаних неправомірних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_7 відбігла від столу, а він схопив з шухляди письмового столу один блістер лікарського препарату «Метафін ІС» з пігулками у кількості 9 штук, дозуванням 25 мг кожна, який містить у своєму складі діючу речовину метадон, що відповідно до списку №1 таблиці II «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 06.05.2000 року №770, віднесено до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, загальною вагою 0,2259 г. Заволодівши наркотичними засобами, ОСОБА_8 одразу залишив приміщення наркологічного відділення, а пізніше 5 викрадених таблеток з метадоном вжив перорально. Решту наркотичного засобу метадону у кількості 4 таблеток, загальною вагою 0,1004 г ОСОБА_8 відніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 та став незаконно зберігати для власного вживання без мети збуту. Цього ж дня о 14 год. 52 хв. біля будинку №14 по пр. Миру в м. Конотоп його у стані наркотичного сп`яніння, зупинили працівники поліції, які під час огляду місця події вилучили у нього 4 таблетки лікарського препарату «Метафін ІС», у складі яких виявлено метадон, який віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, загальною вагою 0,1004 г., що на 0,0804 г перевищує граничну межу невеликих розмірів, встановлену для даного виду наркотичного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора на підтримку поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.308, ч.2 ст.309 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, які були досліджені відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, та учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.308, ч.2 ст.309 КК України кваліфіковані судом правильно.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання у кожному конкретному випадку мають значення і повинні братися до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції в достатній мірі дотримався вказаних вимог кримінального закону.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, характеризуючі його особу дані, в якості пом`якшуючих покарання обставин взяв до уваги щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, вказав, що обставини, які обтяжують покарання відсутні та призначив ОСОБА_8 за ч.2 ст. 308, ч.2 ст.309 КК України покарання в межах санкцій даних статей, і колегія суддів з цим погоджується. На думку колегії суддів, вказані обставини враховані правильно і в достатній мірі, що спростовує доводи прокурора в цій частині.

Крім того, ОСОБА_8 упродовж судового провадження давав визнавальні покази щодо обставин вчинення правопорушення і не оспорював фактичних обставин подій, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, і свідчить про намір засудженого сприяти здійсненню правосуддя.

Не погоджується колегія суддів з доводами прокурора та потерпілої про те, що обвинувачений ОСОБА_8 становить підвищену небезпеку для суспільства. Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, за змістом досудової доповіді відносно нього, складеної органом пробації, не вбачається, що обвинувачений є небезпечним для суспільства, натомість вказано, що за результатами оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, можливо призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та застосувати відносно нього положення ст.75 КК України та призначити покарання з випробуванням без ізоляції від суспільства з покладенням на нього обов`язків згідно ст.76 КК України.

Окрім того, застосовуючи положення ст.75 КК України відносно обвинуваченого, суд призначив йому максимальний іспитовий строк, що на думку колегії суддів, є достатнім для попередження вчинення ним нових злочинів.

Відтак, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілої про неправильність застосування ст.75 КК України та необґрунтованість вироку суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону і не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням цієї статті.

Щодо доводів прокурора та потерпілої ОСОБА_7 з приводу того, що своїми діями обвинувачений дезорганізував роботу медичного закладу, вчинений ним злочин супроводжувався посяганням на життя потерпілої, її здоров`я та безпеку, то дані обставини були враховані судом при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.308 КК України, правильність якої не оспорюється, а отже призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання відповідно до вимог закону, за своїм розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та відповідає вимогам ст.65 КК України.

Заборони застосування положень ст.75 КК України призначеного ОСОБА_8 покарання за вищевказаних обставин закон України про кримінальну відповідальність не містить, а переконливих доводів, які б свідчили про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, в апеляційних скаргах не наведено.

На підставі вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК, оскільки його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства. Колегія суддів погоджується з такими висновками, та вважає, що призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України та застосовано правильно.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.