Ухвала

Іменем України
13 вересня 2018 р.
м. Київ
Провадження № 51-8659 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року

у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Запоріжжя, такого, що має неповну середню освіту, учня ДНЗ «Запорізький професійний ліцей», офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 12 квітня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 12 квітня 2017 року та визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

Вирішено питання про долю речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року вказаний вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винним і засуджено за те, що він 05 травня 2017 року приблизно о 23.00 год. біля будинку № 40 на вул. Автозаводській

у м. Запоріжжі, застосувавши насильство, яке не було небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_6 , шляхом ривка умисно повторно з корисливих мотивів відкрито заволодів належним останній майном на загальну суму 3100,00 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить судові рішення змінити та, врахувавши дані про особу його підзахисного та наявність у кримінальному провадженні пом`якшуючих покарання обставин, застосувати до ОСОБА_5 положення

ст. 69 КК України з пом`якшенням покарання.
Мотиви суду
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 186 КК України відповідно до вимог

ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Доводи захисника, наведені ним у касаційній скарзі, про можливість призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.
Відповідно до частин 2 та 3 ст. 65 КК України особі, котра вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш мякого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинені злочини, визначаються ст. 69 КК України.
При призначенні покарання суд урахував всі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_5 злочину, який відноситься до категорії тяжких, пом`якшуючі обставини (щире каяття та визнання своєї провини) та обтяжуючу рецидив злочинів. Також врахував суд і особу ОСОБА_5 (на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, те, що він мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, є учнем училища), що послугувало підставою для призначення покарання в мінімальній межі санкції інкримінованого йому злочину.
Крім того, місцевий суд взяв до уваги й той факт, що злочин, за який ОСОБА_5 засуджено за оскаржуваним вироком, останній скоїв в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому правильно застосував положення

ст. 71 КК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що призначене

ОСОБА_5 покарання, його вид і строк визначено судом правильно, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України не вбачає.
Наведені в апеляційній скарзі доводи захисника, аналогічні доводам, зазначеним у його касаційній скарзі, перевірялись і судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував у своєму рішенні, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним немає підстав.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7