23.10.2018
Справа № 642/1192/18
Провадження №1-кп/642/403/18
У Х В А Л А

Іменем України

23 жовтня 2018р. м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: -

13.10.2005 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до З років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців; -10.02.2009 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ст. 198, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; -03.07.2012 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст. 321 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки; -06.02.2013 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

-31.07.2013 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ст. 70, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 25.12.2014 на не відбутий строк 6 місяців 22 дні ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2014, встановлено адміністративний нагляд строком на 12 місяців;

-10.12.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, оскільки останній може ухилятися від суду, впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти заявленого клопотання прокурора, та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приходить до наступного.

Статтею 331 КПК України визначено:

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також враховуючи те, що він обвинувачуються у злочині, вчиненому з корисливих мотивів, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, та можливість в разі зміни запобіжного заходу переховуватися від суду, та вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Отже, підстав заявлених захистом для скасування або заміни запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено. Підстави, які були враховані слідчим суддею та судом при обранні міри запобіжного заходу не відпали, є доцільним продовжити запобіжний захід, щодо обвинуваченого на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.

З огляду на зазначене підстав для задоволення клопотання захисту про зміну запобіжного заходу не має.

Таким чином, суд вважає доцільним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , строком на шістдесят днів.

Керуючись ст. ст. 197, 331, 372, 392 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Відкласти розгляд кримінального провадження на 27 листопада 2018 року до 11 год.00 хв.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 днів до 21 грудня 2018 року.

Строк дії ухвали до 21 грудня 2018 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1