Справа № 450/1956/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/505/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
слідчого: ОСОБА_7 ,
захисника неповнолітнього підозрюваного

ОСОБА_8 адвоката: ОСОБА_9 ,
законного представника неповнолітнього підозрюваного

ОСОБА_8 : ОСОБА_10 ,
підозрюваного: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_11 по матеріалах клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Долиняни Рогатинського району Івано-Франківської області, громадянина України, українця, неодруженого, з неповною середньою освітою, учня 11-А класу середньої загальноосвітньої школи №83 м. Львова, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

на ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2018 р. про застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового слідства неповнолітній ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він 23 червня 2018 р. приблизно о 23 годині 00 хвилин, діючи в групі осіб з ОСОБА_12 , 1998 р.н., неповнолітніми ОСОБА_13 , 2002 р.н., ОСОБА_14 , 2001 р.н., ОСОБА_15 , 2002 р.н., ОСОБА_16 , 2000 р.н., ОСОБА_17 , 2001 р.н., ОСОБА_18 , 2001 р.н., ОСОБА_19 , 2001 р.н., ОСОБА_20 , 2002 р.н., ОСОБА_21 , 2002 р.н., та іншими невстановленими слідством особами, знаходячись у невстановленому слідством місці, маючи умисел на вчинення хуліганських дій з мотивів явної неповаги до осіб ромської національності, відповідно до розробленого злочинного плану, з метою конспірації попередньо одягли на обличчя тканини типу «бафа», та заздалегідь заготовили предмети для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: ножі, металеві труби, ланцюги, молоток і озброїлись ними, після чого направились до місця тимчасового проживання групи осіб ромської національності (поселення), у лісопосадку, що розташована неподалік перехрестя вулиць Трускавецька та Тролейбусна на межі м. Львова та с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, зі сторони с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та расової дискримінації, самоутвердження себе за рахунок приниження осіб ромської національності, нехтуючи загальнолюдськими правилами поведінки та моралі, протиставляючи себе суспільству та іншим громадянам, перебуваючи у вищевказаному тимчасовому поселенні ромів, виявляючи особливу зухвалість, шляхом завдання ударів руками, ногами, та з використанням ножів, металевих труб, ланцюгів і молотка, протягом тривалого часу руйнували тимчасові шатри для нічлігу останніх, незважаючи на численні вимоги жителів поселення про припинення їх хуліганських дій, супроводжували свої дії нецензурною лайкою та закликами щодо переселення, завдавали тілесні ушкодження проживаючим у зазначеному поселенні ромам, а саме ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , внаслідок яких останній помер на місці події, а також знищили шатра та інше майно жителів поселення, після чого з місця вчинення злочину втекли.

Дії ОСОБА_8 досудовим слідством кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

23 червня 2018 р. неповнолітнього ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

24 червня 2018 р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та 25 червня 2018 р. слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ Пустомитівського відділу поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_27 задоволено: застосовано до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави на строк 60 (шістдесят) днів до 23 год. 55 хв. 21 серпня 2018 р. включно.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 оскаржив її в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі захисник зазначає про надмірну суворість застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу, при цьому, вважає, що слідчим суддею не враховано ряду обставин, які свідчать про можливість обрання підозрюваному більш м`якого засобу забезпечення його належної процесуальної поведінки. На думку захисника, наявність перелічених в ухвалі слідчого судді ризиків, як підстави для тримання підозрюваного під вартою, нічим не доведено, а сама ухвала обґрунтована фактично лише тяжкістю вчиненого злочину. Однак, як зазначає апелянт, поза увагою залишено те, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, навчається, має стійкі соціальні зв`язки, проживає з батьками, відвідує гуртки, тобто підтримує активні зв`язки з однолітками, за місцем навчання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, добровільно надав органу досудового розслідування показання, сприяючи цим розкриттю злочину. На думку захисника, неврахування цих характеризуючих даних про особу підозрюваного стало основою для прийняття немотивованого рішення про застосування найбільш суворого виду запобіжного заходу. Адвокатом також наголошується на відсутності доказів у справі, які б вказували про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні злочину. На його думку, твердження сторони обвинувачення про можливість покладення в основу такої підозри протоколу огляду місця події, протоколів допиту свідків, власноручних заяв неповнолітніх, протоколів допитів підозрюваного ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, адже з усіх цих процесуальних документів не вбачається причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому дій. На переконання апелянта, за таких обставин підстав для взяття ОСОБА_8 під варту не було. А тому, наполягає на тому, що належне виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків може бути забезпечене шляхом обрання йому менш суворого виду запобіжного заходу, в тому числі шляхом передачі його під нагляд батьків. Крім цього, окремо зазначає про допущені слідчим суддею місцевого суд порушення норм процесуального законодавства, зокрема, зазначає про те, що 26 червня 2018 р. слідчий суддя проголосив лише резолютивну частину ухвали про обрання запобіжного заходу з призначенням дати проголошення повного тексту, а це, на його переконання, не допускається. Також в тексті оскаржуваної ухвали містяться твердження, які можуть свідчити про порушення презумпції невинуватості і створюють враження, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочинних дій уже встановлена. Вважаючи це порушенням права підозрюваного на захист та з урахуванням викладеного, адвокат ОСОБА_11 просить ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2018 р. скасувати та постановити нову ухвалу, якою ОСОБА_8 обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

До початку розгляду справи апеляційним судом захисник подав доповнення до апеляційної скарги, в якому додатково зазначає про те, що пред`явлена ОСОБА_8 підозра не містить даних про зв`язок вчинюваних підозрюваним дій із настанням смерті особи, тому такі обставини не можуть бути враховані як підстава для тримання особи під вартою. Також апелянтом уточнено, що він просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26 червня 2018 р. про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не продовження строку тримання під вартою, як помилково зазначено в первісному тексті апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, доводи неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_10 на підтримання поданої апеляційної скарги з проханням змінити застосований до підозрюваного запобіжний захід на будь-який більш м`який, можливо, як зазначила законний представник ОСОБА_10 , домашній арешт, виступ прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що з урахуванням наявних ризиків обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін, пояснення слідчого ОСОБА_7 про співпрацю підозрюваного зі слідством і надання ним детальних показань про обставини події, вивчивши матеріали судової справи, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, постановляючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя місцевого суду виходив з того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, в складі групи осіб, скоєного з мотивів неповаги до суспільства та расової дискримінації, приниження осіб ромської національності та з нехтуванням загальнолюдськими правилами поведінки і моралі, із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, що призвело до смерті одного потерпілого і завдання тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості решті потерпілим, в тому числі малолітній дитині. Крім цього, у справі не завершено проведення необхідних слідчо-розшукових дій для встановлення усіх причетних до злочину осіб. На підставі цього слідчим суддею зроблено висновок про те, що ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_8 спроб переховуватися від слідства та суду, впливати на учасників кримінального провадження та знищення доказів у справі є високим, а тому менш суворі, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не здатні запобігти цим ризикам.

З такими висновками слідчого судді апеляційна інстанція не може повністю погодитися і звертає увагу на таке.

24 червня 2018 р. підозрюваному ОСОБА_8 оголошено підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Така підозра ґрунтується на фактичних даних, встановлених при проведенні слідчих та інших процесуальних дій, зокрема в ході допиту і додаткових допитів самого підозрюваного, свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 (а.с.4-14, 49, 50, 54-62, 66-69). Крім цього, у матеріалах кримінального провадження наявні власноручно написана ОСОБА_8 заява про вчинений ним злочин, у якій дається опис подій, учасником яких, як ним самим зазначено, він був, та протокол огляду місця події від 24 червня 2018 р., яким зафіксовано дані про місце вчинення злочину і його наслідки.

Таким чином, оголошена ОСОБА_8 підозра у вчиненні хуліганських дій дійсно є обґрунтованою.

Однак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 про те, що слідчий суддя місцевого суду в оскаржуваній ухвалі безпідставно зазначив, як один із мотивів обрання неповнолітньому підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про настання наслідків злочинних дій у виді смерті потерпілого, адже підозра за ст.115 КК України ОСОБА_8 на даний час не пред`являлася. Крім цього, допущені в оскаржуваній ухвалі формулювання про вчинення ОСОБА_8 дій, в результаті яких потерпілий помер, дійсно порушують гарантовану у ст.62 Конституції України презумпцію невинуватості. Даючи оцінку фактам, які досліджуються при вирішенні питання обрання запобіжного заходу, слідчий суддя може враховувати лише наявну підозру, перевіряти її на предмет обґрунтованості чи необґрунтованості, а не констатувати вчинення особою певних суспільно небезпечних дій.

Ч.2 ст.492 КПК України передбачає, що затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 17 Правил ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі (1990 р.) зазначено про необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою неповнолітніх до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

У відповідності до п.13.1, 13.2 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх (1985 р.) тримання неповнолітнього під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу та за можливості замінюється іншими альтернативними заходами. А п.18.2 цього ж міжнародно-правового документу визначено, що жоден неповнолітній не може бути вилучений з-під нагляду батьків частково або повністю, якщо це не виправдовують обставини провадження.

Таким чином, розглядаючи можливість застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя має встановити наявність виняткових обставин, які не дають можливість застосувати більш м`який захід процесуального примусу.

Таких виняткових обставин у даній справі не встановлено. З оскаржуваної ухвали вбачається, що питання альтернативних запобіжних заходів слідчим суддею не аналізувалось. Натомість, до уваги було прийнято лише суворість покарання, передбаченого санкцією статті, за якою підозрюється ОСОБА_8 , та наявність певних ризиків.

З цього приводу колегія суддів констатує, що сама по собі тяжкість злочину і можливе покарання за нього не можуть бути підставою для висновку про необхідність тримання особи під вартою. Також ризики, визначені у ст.177 КПК України, повинні бути реальними, а не лише допустимими.

У судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 співпрацює зі слідством, від дачі показань не відмовляється. Наведене особисто підтвердив слідчий ОСОБА_7 .

Крім цього, неповнолітній ОСОБА_8 є наймолодшим учасником подій, у зв`язку з якими йому пред`явлено підозру. За місцем навчання у СШ №83 м. Львова характеризується позитивно, проживає у квартирі АДРЕСА_2 разом з батьками (а.с.91, 92).

Законний представник ОСОБА_10 , як мати неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 , в апеляційному суді ствердила, що за умови обрання її сину запобіжного заходу у виді домашнього арешту зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, за що ручається. Також підозрюваний ОСОБА_8 запевнив суд у тому, що не має наміру переховуватися від слідства та суду, свої обов`язки розуміє і сам зацікавлений у встановленні істини у справі.

Згідно наявної у матеріалах справи характеристики ОСОБА_8 товариський, користується авторитетом серед однокласників, займається футболом (а.с.92).

Отже, проживання однією сім`єю із батьками, наявність друзів, навчання у школі та відвідування спортивних секцій свідчить про наявність в підозрюваного стійких соціальних зв`язків. А це, на переконання колегії суддів, значно мінімізує ризики, описані слідчим в клопотанні про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Апеляційний суд бере до уваги те, що слідчо-розшукові дії у справі ще не завершені, продовжується встановлення осіб, причетних до злочину, а тому ризики вчинення ОСОБА_8 дій, які суперечать інтересам повного і неупередженого розслідування справи дійсно наявні. Разом з цим, запобігти цим ризикам можливо шляхом застосування до неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу, передбаченого ст.181 КПК України, у виді цілодобового домашнього арешту. Колегія суддів вважає, що він є цілком достатнім для того, щоб попередити можливу спробу переховуватися від слідства, знищити речові докази чи впливати на інших учасників кримінального провадження. З цією метою колегія суддів також вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п.п.1, 4, 8, 9 ч.5 ст.194 КПК України.

За таких обставин оскаржувана ухвала слідчого судді першої інстанції підлягає скасування з постановленням нової ухвали в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 407, 409, 419, 422, 492 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2018 р. про застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави - скасувати.

Клопотання слідчого СВ Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_27 - задоволити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати квартиру АДРЕСА_2 цілодобово строком 60 днів до 21.08.2018 р. включно.

Зобов`язати ст. слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 негайно доставити до місця проживання ОСОБА_8 та звільнити його з-під варти.

Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1)прибувати до слідчого, прокурора, суду за їх викликами;

2)утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

3)здати на зберігання у відповідні органи державної влади свій паспорт (паспорти), інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

4)носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали направити для контролю та виконання у СУ ГУНП у Львівській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4