АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1351/18 Справа № 210/994/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія №80», засудженого вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі

встановила:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року відмовлено в задоволенні подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 .

Рішення суду обґрунтовано тим, що представником адміністрації Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» та засудженим не надано конкретних переконливих даних про те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Суд не може визнати поведінку засудженого сумлінною, оскільки, аналізуючи дані про його поведінку та ставлення до праці за весь період відбування покарання, ОСОБА_7 отримав дві догани, мав два заохочення, 05.02.2016 року та 30.02.2016 року з ним було проведено профілактичні бесіди за порушення ним вимог ст. 107 КВК України, з призначеного покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі за тяжкий злочин, фактично відбув лише 2 роки 11 місяців позбавлення волі, невідбута частина покарання становить більше року, що свідчить про не готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, отже суд вважає умовно-дострокове звільнення передчасним.

Засуджений не погодився з вказаним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити його заяву та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що своєю працею та поведінкою довів виправлення, що підтверджується поданням начальника установи відбування покарання, яке узгоджене зі спостережною комісією, але суд першої інстанції не взяв це до уваги, що призвело до прийняття ним незаконного рішення, яке повинно бути скасовано судом апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки засудженого та прокурора, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, щодо апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.

Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання суду першої інстанції, суд, дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку.

Так, ОСОБА_7 у цій справі засуджений 23 квітня 2015 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання - 14.05.2015 року, кінець строку 14.06.2019 року.

В місцях позбавлення волі ОСОБА_7 перебуває з 26.05.2015 року.

Під час перебування у Криворізькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 18.06.2015 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія № 80».

Працевлаштований в Державній установі «Криворізька виправна колонія № 80», на даний час працює в цеху ТНП на виробництві установи, до своїх обов`язків ставиться відповідально, на теперішній час характеризується позитивно, приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, приймає участь в роботі самодіяльних організацій, гуртку «Кривбас спорт», в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова освіта», «Підготовка до звільнення».

Має 2 заохочення від 21.07.2016 року, 21.011.2017 року, та 2 стягнення від 26.10.2015 року та 07.03.2016 року за порушення правил внутрішнього розпорядку, в матеріалах особової справи № 207-К-15 наявні висновки по факту порушення режиму відбування покарання засудженим ОСОБА_7 від 05.02.2016 року та 30.02.2016 року, згідно якого з ОСОБА_7 було проведено профілактичні бесіди за порушення ним вимог ст. 107 КВК України а також п. 5 Внутрішнього розпорядку.

За цей час розглядався на адміністративній комісії установи стосовно заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України 01.06.2017 року відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення. Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не може слугувати беззаперечним підтвердженням його виправлення, оскільки його поведінка є нестабільною.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він своєю працею та поведінкою довів своє виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення, а отже суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: