Дата документу Справа № 324/881/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 324/881/18 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/620/18 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула 18 червня 2018року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області від 22 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000312.

Як вбачається з матеріалів провадження, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого в рамках кримінального провадження № 0000312 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню, а саме: на сільськогосподарську культуру озиму пшеницю, якою засіяні та яка вирощується на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:007:0001 площею 25,7 га та :04:004:0220 площею 37,9 га, розташованих за межами населеного пункту на території Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, шляхом встановлення заборони будь-яким фізичним чи юридичним особам псувати, знищувати, а також здійснювати збір врожаю, у тому числі із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки. Клопотання мотивоване тим, що невстановлена особа без правовстановлюючих документів використовує земельні ділянки площею 25,7 га кадастровий номер :04:007:0001 та площею 37,9 га кадастровий номер :04:004:0220, що знаходяться за межами населеного пункту на території Воскресенської сільської ради Пологівського району.
15.12.2017 року було призначено перевірку з питань додержання вимог земельною законодавства під час використання вищевказаної земельної ділянки, проведення якої доручено спеціалістам ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області. 19.12.2017 року було здійснено обстеження зазначених земельних ділянок та проведено перевірку.
Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 19.12.2017 року № 386/0/92-17ДК/379/АІ1/09/01/-17 встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 37,9 га (кадастровий номер :04:004:0220), оскільки зазначена ділянка засіяна озимою пшеницею, а користується земельною ділянкою невідома особа за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину.
Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 19.12.2017 року №386/0/92-17ДК/З80/АП/09/01/-17 встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 28,5 га (кадастровий номер :04:007:0010), оскільки зазначена ділянка засіяна озимою пшеницею, а користується земельною ділянкою невідома особа за відсутності відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину.
Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області №0-8-0.4-531/91-18 від 26.04.2018 року розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття означених земельних ділянок, буде проведено після встановлення особи порушника та складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з інформацією, наданою ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області №10-8-0.3- 3301/2-18 від 19.04.2018 року, наказом Держгеокадастру у Запорізькій області від 17.07.2015 року №34/0/26-15 земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:0010 площею 28,5 га була включена до переліку земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення, права на які виставляються на земельні торги. Згідно даних НКС, земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:0010 площею 28,5 га перенесена в архів на підставі землевпорядної документації. У зазначеному масиві знаходиться земельна ділянка :04:007:0001 площею 25,7 га. Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області не володіє інформацією стосовно того, ким здійснюється обробіток цих земель та хто є власником посівів.
Під час огляду місця події 20.12.2017 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:004:0220 площею 37,9 га використовується за цільовим призначенням і на момент огляду засіяна озимою пшеницею, маються сліди поверхневого обробітку ґрунту.
Під час огляду місця події 20.12.2017 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:0001 площею 25,7 га використовується за цільовим призначенням і на момент огляду засіяна озимою пшеницею, маються сліди поверхневого обробітку ґрунту.

Під час огляду місця події 14.05.2018 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:004:0220 площею 37,9 га використовується за цільовим призначенням і на момент огляду засіяна озимою пшеницею, маються сліди поверхневого обробітку ґрунту.
Під час огляду місця події 14.05.2018 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:007:0001 площею 25,7 га використовується за цільовим призначенням і на момент огляду засіяна озимою пшеницею, маються сліди поверхневого обробітку ґрунту.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості у вказаних реєстрах щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:004:0220 відсутні.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості у вказаних реєстрах щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:007:0001 відсутні.
Згідно з інформацією, наданою ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області №10-8-0.3-3301/2-18 від 19.04.2018 року, форма власності вказаних земельних ділянок державна.
Відомості про вчинення даного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.12.2017 року, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 15.12.2017 року.
Постановою слідчого від 14.05.2018 року озима пшениця, якою засіяна та яка вирощується невстановленою особою на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:007:0001 площею 25,7 га та :04:004:0220 площею 37,9 га, визнана речовим доказом.
Посилаючись на те, що сільськогосподарські культури, а саме: озима пшениця, яка вирощується на зазначених ділянках, є речовим доказом, а також, зважаючи на те, що невідомі особи розуміють протиправність своїх дій, є всі підстави вважати, що вони будуть вживати заходи, спрямовані на зібрання врожаю озимої пшениці, його приховування та подальший продаж (відчуження), тому з метою її збереженняслідчий просив накласти арешт на вказану озиму пшеницю.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні даного клопотання послався на те, що слідчим та прокурором не доведено, що сільськогосподарська культура (озима пшениця), якою засіяні та яка вирощується на зазначених земельних ділянках, відноситься до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим у ч.2 ст. 167 КПК України. Також, санкція ч.1 ст. 197-1 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації врожаю. Крім того, слідчий суддя приходить до висновку, що прохання старшого слідчого про накладення арешту на озиму пшеницю, якою засіяні та яка вирощується на зазначених земельних ділянках, не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні.
В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно, а саме на сільськогосподарську культуру - озиму пшеницю, яка вирощується на зазначених ділянках. Свої вимоги обґрунтовує тим, що зазначене клопотання про арешт майна подане не з метою подальшого відшкодування шкоди, завданої злочином чи можливої конфіскації, а з метою збереження речових доказів, чим являється озима пшениця. Крім того, озима пшениця не є тимчасово вилученим майном, а є речовим доказом, оскільки є матеріальним об`єктом, що зберіг на собі сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюють під час кримінального провадження, предметом, набутим кримінально протиправним шляхом. Прокурор вважає, що загроза знищення, пошкодження існує лише відносно озимої пшениці, яка зростає на самовільно зайнятих земельних ділянках, а не відносно самих земельних ділянок.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчим у клопотанні підставою для арешту певного майна зазначено лише збереження речового доказу у вигляді посівів озимої пшениці задля попередження його можливого знищення чи пошкодження.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати обставини, визначені ч.2 ст.173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.

Разом з тим, зміст відповідного клопотанн не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності ризиків, встановлених ч.1 ст. 170 КПК України.
Крім того, орган досудового розслідування, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували заявлені ризики стосовно сільськогосподарської культури (озима пшениця), якою засіяні та яка вирощується на зазначених земельних ділянках.
Між тим, за п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачений арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, для чого суд має з`ясувати питання відповідності заявленого для арешту майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідно до змісту положень ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Однак, відповідність вказаної озимої пшениці, якою засіяна та вирощується на земельних ділянках критеріям ст. 98 КПК України, у контексті злочину за ч. 1 ст. 197-1 КК України, є сумнівним та непереконливим, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є неадекватним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження.

При цьому судова колегія також звертає увагу на диспозицію ч. 1 ст. 197-1 КК України, за якою кримінальна відповідальність передбачена за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. Натомість, за змістом клопотання органом досудового розслідування взагалі не встановлений розмір шкоди.

Відповідно ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів, якими у даному випадку є арешт сільськогосподарської культури, якою засіяні земельні ділянки.

Враховуючи зміст клопотання про арешт сільськогосподарської культури (озима пшениця) та заявлену підставу і мету для його арешту, судова колегія приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту.

Фіксування факту зайняття земельної ділянки, про що зазначено у відповідному клопотанні, може мати місце шляхом проведення слідчих, процесуальних дій.

Вимоги ч.1 ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, судова колегія погоджується із висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення відповідного клопотання слідчого.

Доводи апеляції про наявність ризиків знищення речових доказів, за відсутності їх об`єктивної обгрунтованості, судова колегія розцінює як припущення, що не можуть бути взяті до уваги.

Колегія суддів, з урахуванням обставин провадження, вважає не розумним накладення арешту завданням данного кримінального провадження.

Отже, при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею дотримані вимоги ст.173 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Пологівського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пологівського районного суду Запорізької області від 22 травня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000312 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4